Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] (далі також - [PERSON] , відповідач) про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.01.2003 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] , яка вже є повнолітньою, та сина - [PERSON] , [INFO] . Спочатку сімейне життя складалось добре, проте протягом останніх декількох місяців вони проживають окремо, шлюбні відносини фактично призупинились. На даний час взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які притаманні сім`ї. У відповідача власні погляди на життя. Наразі неповнолітній син проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач за своїм матеріальним станом спроможний виплачувати аліменти, інших дітей на його утриманні не перебуває, інших аліментних зобов`язань відповідач не має, оскільки не має на утриманні інших непрацездатних осіб, має задовільний стан здоров`я та працює офіційно. З огляду на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, сторони від шлюбу мають доньку: [PERSON] , [INFO] , яка є повнолітньою, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 14.03.2018 Канівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.8) та сина - [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.04.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (а.с.9). Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до довідки про склад сім`ї (а.с.10), виданої Житлово-будівельним кооперативом №9 «Квант» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та їх мама [PERSON] , [INFO] , проживають разом та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі, що передбачений законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких грунтується така вимога, враховуючи ті обставини, що відповідач визнав позов, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на сина підлягає задоволенню, тому необхідно стягнути з відповідача на ім`я позивача аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.06.2021 і до повноліття дитини. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях. Судом встановлено, що до розгляду справи по суті відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів визнав, а тому з останнього на користь держави підлягає стягненню 50% судового збору, що складає 454,00 (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) гривень.

Outcome: approved