Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач 21.11.2012 року через відділ поштового зв"язку звернувся суд із позовом, який судом отримано та зареєстровано 26.11.2012 року до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договром. Підставою звернення із позовом вважає те, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»(далі за текстом - [PERSON], Позивач) є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк»- 22 червня 2009 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Універсал Банк»було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується п.1.1. Статуту ПАТ [PERSON]. Відповідно до умов Кредитного Договору № CL644 від 06 вересня 2007 року (далі - договір) (далі - Позичальник, Відповідач) [PERSON] у ВАТ «Універсал Банк»(далі - [PERSON], Позивач) отримав кредит в сумі 19 500 грн., строком до 25.08.2012 року зі сплатою 36 % річних за користування кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме - в порядку передбаченому договором, надав Відповідачу кредитні кошти, в сумі 19 500 гривень. В свою чергу, Позичальник зобов"язався погасити кредит, сплатити проценти на умовах та в порядку, визначений договором. В силу статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином -відповідно до умов договору. Однак, в порушення умов договору та чинного законодавства України Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання - не сплачує проценти за користування кредитними коштами та не повертає чергові суми отриманого кредиту відповідно до встановленого графіку. Так станом на 02.10.2012 року заборгованість відповідача по кредиту та несплачених відсотках складає 50 278,96 гривень. 09.04.2009 року боржнику була направлена вимога про повернення кредиту, але останнім не було вжито ніяких дій. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути \~позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Як передбачено ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім цього, відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Слід зазначити, що Відповідач як Позичальник за договором, до цього часу не виконав відповідних зобов'язань, передбачених договором, а саме: не сплачує заборгованість по кредиту та процентам. Сума боргу за договором залишається несплаченою. Загальна сума заборгованості Відповідача по договору станом на 02.10.2012 року складає 50 278,96 гривень, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 10 567,15 грнвень; сума дострокового стягнення кредиту- 3 320 гривень; відсотки - 12 382,89 гривень; підвищенні відсотки - 24 008,92 гривень. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Просять стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за Договором № CL644 від 06 вересня 2007, в розмірі 50 278,96 гривень та покласти на Відповідача судові витрати: судовий збір в сумі 502,79 грн. У судовому засіданні 27 квітня 2017 року представник відповідача [PERSON] надав заперечення, відповідно до якого позов не визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.2. ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як зазначено в ч.1 ст.1051 ЦК України (параграф 1 глави 71 ЦК України), позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем на підтвердження надання відповідачу кредиту до матеріалів позовної заяви додано копію кредитного договору від 06.09.2007 №СL644. На його думку, укладення договору свідчить про намір надати чи відповідно отримати кредит. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження передання відповідачу кредитних коштів за договором від 06.09.2007 № СL644 позивачем суду як доказ надано копію виписки по особовому рахунку [PERSON] за 06.09.2007, з якої вбачається надання кредиту згідно договору від 05.09.2007 №26203000001566. Також, суду позивачем надано копію меморіального ордера від 06.09.2007 року №0010005UАН003646 про перерахування коштів з призначенням платежу: надання кредиту згідно договору №26203000001566 від 05.09.2007 на суму кредиту. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування у справі є встановлення факту надання та повернення кредиту за договором від 06.09.2007 № СL644. Додані позивачем копії виписки по особовому рахунку та меморіального ордеру, на його думку, не є належними доказами надання відповідачу кредиту згідно договору від 06.09.2007 №СL644, оскільки в них зазначено інше призначення платежу-надання кредиту згідно договору від 05.09.2007 №26203000001566. Крім того, в позові та в розрахунку заборгованості зазначено, що кредит наданий зі сплатою 36% річних за користування кредитом та 108% річних-підвищена річна процентна ставка (в разі прострочення платежу), в той час як додаток 1 до договору містить такі умови надання та погашення кредиту, як процентна ставка 30% річних за користування кредитом та 90% річних-підвищена річна процентна ставка (в разі прострочення платежу). Відповідно до п.2.3 договору про зміну процентної ставки кредитор має повідомити позичальника письмово поштою та/або шляхом розміщення відповідних оголошень на дошках оголошень у приміщеннях установ кредитора, та/або на Інтернет сайті кредитора, та/або іншим засобом. Належних доказів про повідомлення відповідача щодо збільшення процентних ставок за користування кредитом позивачем суду не надано. З позову та доданого до нього розрахунку заборгованості за договором також вбачається, що прострочена заборгованість за договором становить 10 567,15 грн., чим позивач стверджує, що протягом дії договору платежі щодо погашення кредиту відбувалися, проте відповідних виписок чи платіжних доручень тощо про надходження коштів суду не надав. З наданого розрахунку не зрозуміло, коли та які суми сплачувалися й були зараховані за договором з метою погашення кредиту. Відповідно до додатку 1 до договору сума щомісячного платежу за договором становить 631,00 грн., дата сплати щомісячного платежу-кожне 25-те число місяця, остання дата сплати 25.08.2012 у сумі 622,00 грн. В той же час в додатку 2 до договору зазначено щомісячний платіж до сплати 630,21 грн., остання дата сплати 25.08.2012 у сумі 630,77 грн. Наведена інформація в додатках 1 та 2 до договору, що є його невідємною частиною, щодо термінів та умов здійснення платежів є суперечливою. Позов до суду подано 26.11.2012, остання дата сплати за договором 25.08.2012. У звязку з цим, є незрозумілою вимога позивача щодо дострокового стягнення кредиту у розмірі 3 320,00 грн. вже після спливу строку дії договору. Статтею 256 ЦК України передбачена позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Оскільки, договором було передбачено погашення кредиту окремими частинами, до кожного нездійсненого платежу слід застосувати позовну давність у три роки. Позов подано 26.11.2012, отже платежі з приводу погашення основної заборгованості, які мали бути здійснені до 26.11.2008, тобто 25.11.2008 включно примусовому стягненню не підлягають у звязку із закінченням строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивачем по справі не надано належних доказів вчинення саме відповідачем дій, що свідчить про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку. Пунктом 2.4 договору передбачено, що за користування кредитом понад встановлений строк (прострочення терміну сплати щомісячного платежу) встановлюється підвищена процентна ставка, що вказана в додатку 1 до договору. Підвищені відсотки можна розглядати як винагороду за надані клієнту позикові кошти, які він зобов'язаний сплачувати після закінчення терміну повернення кредиту. В цьому випадку для стягнення суми підвищених відсотків застосовується загальний трирічний строк позовної давності. Сторони мають право визначити у договорі правову природу підвищених відсотків. На його думку, якщо вони цього не зробили, то підвищені відсотки слід розглядати, як правове утворення, що має складний характер, тобто складається з звичайних відсотків та неустойки. Цей висновок ґрунтується на правовій природі кредитного договору, який, на відміну від звичайного договору позики, різновидом якого він є, надається саме з метою отримання винагороди. У разі неповернення в строк позички клієнт продовжує користуватися позиковими засобами, що свідчить про фактичне продовження кредитування. За це клієнт повинен платити винагороду. Крім того, що він порушив зобов'язання повернути у строк кошти банку, за це він повинен сплатити неустойку. Невипадково у багатьох кредитних договорах сторони вказують, що при порушенні терміну повернення кредиту клієнт зобов'язаний сплатити не підвищені відсотки, а пеню за прострочення платежу. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються і сплачуються у звичайному порядку. В той же час відповідно до позову у склад заборгованості, крім іншого, входять відсотки 12 382,89 грн. та підвищені відсотки 24 008,92 грн. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Вважає, що підвищені відсотки у сумі 24 008,92 грн. за своєю правовою природою є нічим іншим, як неустойкою, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до п 2.4 договору вони нараховуються в разі прострочення терміну сплати щомісячного платежу. У відповідності з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. На його думку, судом при розгляді справи повинно бути вирішено і питання щодо зменшення розміру підвищених відсотків (неустойки). Крім того, стягнувши підвищені проценти (неустойку, в його розумінні), за весь нарахований відповідно до позову період, суд неправильно застосує норму п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, відповідно до якого до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, на його думку, до розглядуваних правовідносин в частині стягнення підвищених відсотків (пені) суду слід застосувати п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України й не стягувати підвищені відсотки за платежі, що мали бути здійснені до 25.11.2011 включно, та вирішити відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України питання щодо зменшення можливих стягуваних підвищених відсотків (неустойки) за період після 26.11.2011. Вважає, за доцільне повідомити суд про те, що начальником відділу Монастирищенського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області при примусовому виконанні виконавчого листа №2-540/12, виданого 02.04.2013 Монастирищенським районним судом Черкаської області, 28.02.2017 по виконавчому провадженню ВП №50513073 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника, копію якої направлено до комунального підприємства «Київський метрополітен»-за місцем роботи відповідача. На виконання вказаної постанови комунальним підприємством «Київський метрополітен» із заробітної плати відповідача за березень 2017 року відраховано та перераховано на депозитний рахунок Монастирищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 1 354,98 грн. на користь ПАТ «Універсал Банк». Як зазначалося вище, вважає, що позивачем у встановленому порядку у відповідності до статей 58 - 60 ЦПК України не доведено обставину отримання відповідачем коштів в сумі 19 500 грн. за кредитним договором від 06.09.2007 року № CL644. У звязку з цим,

Outcome: approved