Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить, визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивувала тим, що в 2004 році отримала в користування за домовленістю з [PERSON] належний йому будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Власник житлового будинку [PERSON] передав ключі від зазначеного будинку а позивач [PERSON] почала проживати в ньому і продовжує проживати і користуватись даним нерухомим майном до даного часу. Позивач увесь цей час, протягом 16 років, вільно відкрито володіє даним майном та вважає, що набула його на законних підставах. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.08.2004 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в спадкову масу якого входив вище вказаний житловий будинок, який станом на сьогоднішній день ніким не успадкований та перебуває у користуванні позивача, що підтверджується довідкою Шамраївської сільської ради Благовіщенського району за №819 від 25.08.2020 року. Позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю, розташований за адресою: [ADDRESS] . , Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку, надіслала до канцелярії суду заяву, якою просить розглядати справу у її відсутності з задоволенням позову у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши клопотання, про визнання позову та розглядати справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено що, згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 05.08.1981 року [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . За домовленістю із [PERSON] , позивач [PERSON] проживає з 2004 року до даного часу у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , сплачує податок за користування земельною ділянкою, що підтверджується довідкою Шамраївської сільської ради Благовіщенського району №819 від 25.08.2020 року ( а.с.10). Позивач по теперішній час вільно відкрито володіє вказаним житловим будинком з надвірними будівлями, здійснює їх ремонт. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с.4). Приймаючи рішення, суд керується наступним. На підставі ст.344 ЦК України набувальна давність - одна з підстав набуття права власності. Частина 1 статті 344 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на нього. Суб`єктом набувальної давності може бути як фізична, так і юридична особа. Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Згідно п. 11 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Згідно п. 13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК а також; частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на будинок. Окрім того, у відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, матеріали позовної заяви містять клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору з підстав того, що [PERSON] перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки є малозабезпеченою особою, що підтверджується довідкою про відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів у утриманих податків та довідкою форми ОК-5. Відповідно до ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Аналіз такого нормативного врегулювання дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. За результатами розгляду клопотання, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність обставин для звільнення її від сплати судового збору, а тому її клопотання заявлене в судовому засіданні про звільнення від сплати судового збору приймається судом та підлягає до задоволення. Згідно положень ч. 6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, визнання позову судом прийнято. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачував судовий збір в сумі 840,80 грн., звільнена від сплати судового збору. Згідно вимог ст. 141 ч.2 п.1 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути у користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 420,40 грн., тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору 420.40 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: approved