Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок із відповідними господарськими будівлями, який розташований за №18 по вул. Привокзальна у місті Хмільнику Вінницької області в порядку набувальної давності. Позивач посилається на те, що 09 жовтня 1974 року помер його батько [PERSON], який проживав [INFO]. З дня смерті батька і до даного часу позивач проживає безперервно у зазначеному житловому будинку, користується господарчими спорудами, обробляє присадибну земельну ділянку. Також, за такий тривалий проміжок часу, він неодноразово здійснював поточні ремонти всього житлового будинку, зокрема ним була замінена на нову покрівля, вікна, двері, газифіковано будинок, підведено водопровід. Всі ці витрати позивач ніс самостійно. Таким чином він на протязі 28-ми років безперервно володів житловим будинком і окрім нього ніхто витрат по утриманню житлового будинку не ніс. Ніхто інший, крім позивача не цікавився даним житловим будинком. Мати позивача [PERSON] за станом свого здоров'я питанням набуття власності на будинок не цікавилася, участі у витратах на утримання будинку не приймала. Про інших осіб, які б претендували на визнання права власності на житловий будинок за № 18 по вулиці Привокзальна у місті Хмільнику Вінницької області позивачу мені не відомо. В звязку з тим, що власника будинку не має, позивач не має змоги належним чином володіти майном, не може привести в нормальний стан весь будинок. Не має змоги приватизувати земельну ділянку. Незручності, пов'язані із відсутністю власника, існують вже десятки років підряд. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач позовні вимоги визнав, треті особи проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 319 ЦК України - власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно\~ ст. 344 ЦК України\~ особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8\~ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила\~ статті 344 ЦК України\~ про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей\~ 335\~ і\~ 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8\~ Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~ про те, що правила\~ статті 344 ЦК\~ про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ ЦК\~ набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~ статті 344 ЦК\~ поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту частини першої\~ статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~ статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Таким чином, починаючи з дня народження [PERSON] проживав в даному будинку, а з дня досягнення повноліття, тобто з 1 жовтня 1987 року по даний час позивач по справі добросовісно, відкрито та безперервно володів житловим будинком з відповідними господарськими будівлями та спорудами за №18 по вул. Привокзальна у місті Хмільнику Вінницької області і відповідно, в розумінні\~ ст. 344 ЦК України\~ набув право власності на це майно в порядку набувальної давності. Таким чином, судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст.\~ 11,\~ 15,\~ 16,\~ 344 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved