Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], який згідно даних позову проживає в [ADDRESS] звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що 02 лютого 2014 року, ним та відповідачем [PERSON], була укладена угода купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS]. Будинок належить їй на підставі договору купівлі- продажу посвідченого Котовською державною нотаріальною конторою від 06 грудня 1996 року за р. № 11-2616. При укладенні угоди, ними були погоджені всі його істотні умови, зокрема щодо ціни будинку, нотаріального оформлення угоди та переоформлення домоволодіння продавець брала на себе. Також ними було досягнуто домовленості про те, що після виконання ними зобов'язань за угодою і сплати за будинок грошей, вони оформлять угоду нотаріально. На підтвердження укладення угоди він сплатив відповідачу обумовлену суму грошей за вказаний житловий будинок, а відповідач написала розписку про отримання цих грошей. Після виконання ним зобов'язань покупця, відповідач передала ключі від будинку і відповідні документи на нього та звільнила приміщення від своїх речей. Після цього він виконав капітальний ремонт будинку та надвірних будівель, оскільки відповідач довгий час не проживала за цією адресою тому все було в поганому стані. Таким чином, угода між ними фактично відбулася. Однак на цей час відповідач, посилаючись на зайнятість, ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань - оформлення угоди в нотаріальній конторі, що є перешкодою для переоформлення будинку на нього, позивача. До того ж на даний час відповідач вважає, що будинок коштує значно більше і наполягає на доплаті. Однак з цим він не погоджується, оскільки вважає що вартість будинку значно збільшилась у наслідок виконаних ним робіт по його облаштуванню. На неодноразові вимоги пройти для оформлення угоди в нотаріальну контору, відповідач відповідає відмовою. Просив ухвалити рішення суду, яким визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], укладений 02.02.2014 року між ним, [PERSON], і [PERSON], - дійсним, та визнати за ним, [PERSON], право приватної власності на цілий житловий будинок (загальною площею - 59,8 кв.м. і житловою - 30,4 кв.м.), з господарськими будівлями й спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS], що складається з: житлового будинку літ. «А», прибудова літ «а», прибудова літ. «а-1», літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ. «Г», вимощення І, хвіртки №2 і огорожі №№1,3 . В ході судового розгляду справи позивач на позові наполягав у повному обсязі. Представник відповідача за нотаріально посвідченою довіреністю від 20.03.2014 року [PERSON] в ході судового розгляду справи позов визнав та не заперечував у його задоволені, зважаючи на обґрунтовані доводи позивача. Вислухавши сторони та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про наступне. Як свідчить із матеріалів справи цілий житловий будинок з відповідними господарськими будівлями й спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу посвідченого Котовською державною нотаріальною конторою від 06 грудня 1996 року р. № 11-2616 та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок виготовлений на ім'я [PERSON]. Згідно даних технічного паспорту на цей будинок по [ADDRESS] в натурі є: житловий будинок літ. «А» -загальною площею - 59,8 кв.м. і житловою - 30,4 кв.м., 1900 року побудови, прибудова літ «а», прибудова літ. «а-1», літньої кухні літ. «Б», вбиральні літ. «Г», вимощення І, хвіртки №2 і огорожі №№1,3, що розташовані на земельній ділянці площею - 636 кв.м.. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином відповідач, являючись належним власником будинку, розпорядився ним на свій розсуд, уклавши 02.02.2014 року з позивачем угоду договору купівлі-продажу. Ця обставина не заперечується представником відповідача та підтверджується письмовими розписками за підписом [PERSON] від 02.02.2014 року про отримання від позивача за продажу будинку [ADDRESS] коштів у розмірі 20 000,00 гривень та від 03.03.2014 року по отримання доплати ще 35 000,00 грн. в рахунок повного розрахунку. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомості укладається у письмовій формі, а також підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст.203 ЦК України правочин вважається дійсним, якщо в момент вчинення правочину дотримані всі вимоги цієї статті. У відповідності зі ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) - будь-яка угода є правомірною, якщо її недійсність прямо не встановлена законом або якщо вона не визнана судом недійсною. Відповідно до положень ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Право на захист - це суб'єктивне цивільне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного - положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України). Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого чи майнового права або інтересу. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Такими є передумови захисту і права власності. Можливість захисту права власності є однією із гарантій його недоторканності. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе цей позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved