Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.06.2008 р. у розмірі 15518, 25 грн., а також судових витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриваБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. найменування позивача змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», 17.07.2009 року проведено держану реєстрацію вказаних змін. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору від 09.06.2008 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач надала свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 30.04.2015 року, має заборгованість у розмірі 15518, 25 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, через канцелярію суду від нього надійшла заява в якій він зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, простить суд розглядати справу без його участі, та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилась, , була своєчасно та належним чином повідомлена про місце та час судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Кредитного договору № б/н від 09.06.2008 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується його особистим підписом у заяві. Однак у порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 30.04.2015 року має заборгованість у розмірі 15518, 25 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4809, 99 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 7881, 20 грн.; заборгованості за пенею та комісією 1850, 00 грн., а також штрафів: 250,00 грн. штрафу (фіксована частина), та 727, 06 грн. (процентна складова). Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов'язання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Ст. 625 ЦК України регламентує, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 629 ЦК України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ЦК України регламентує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню в повному обсязі. В відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вкладеного та

Outcome: approved