Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Заявник звернулась до суду із зазначеною заявою, в якій просила встановити факт, що вона по лінії свого покійного батька за національністю є гречанкою та внести відповідні зміни в актовий запис про її народження, оскільки заявник має намір отриматипільги і гарантії, що передбачені чинним законодавством Грецької республіки для громадян пострадянських республік грецького походження. Заявник, просила розглянути справу у її відсутність про що подала заяву та просила задовольнити вимоги у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, від начальника Дарницького районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшла заява про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], народився [INFO] року в м. Сталіно (на даний час м. Донецьк Донецької області з 1961року). Відповідно до актового запису №1019 від 22 жовтня 1948 року батьком дитини зазначено [PERSON], за національністю грек, про що свідчить довідка про народження №119 /04.5-93 від 31.03.2017р. Заявник [PERSON], народилася [INFO] року в м. Донецьк Донецької області, про що в книзі реєстрації актів цивільного стан про народження 21 листопада 1978 року зроблено відповідний запис № 1379 Ленінським РАГС м Донецька та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.12.1992 в графі «національність батька» [PERSON] зазначено «росіянин». Таким чином вбачається,що [PERSON], [INFO] є онукою [PERSON], який за національністю є грек. Згідно свідоцтва про смерть від 30 червня 1989 року серія [NUMBER] батько заявника [PERSON]. Відповідно до п. 5 ч.2ст. 234 ЦПК України,суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідност. 256 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно дост. 57 ЦПК України, доказами є будь -які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, допитаних свідків, письмових доказів. Відповідно до ст.ст.256,258 ЦПК України,у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначення засад діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану регулюються положеннямиЗакону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI(даліЗакон № 2398-VІ). Відповідно достатті 6 Закону № 2398-VІ відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Статтею 9 Закону № 2398-VІ передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрація акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безперечним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них (стаття 13 Закону № 2398-VІ). Згідно зістаттею 22 Закону № 2398-VІ внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться, зокрема, за заявою особи, щодо якої складено актовий запис, спадкоємців померлого. Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану (частини друга, третястатті 22 Закону № 2398-VІ). Внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством, відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12 січня 2011 року, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила). Згідно п.п. 2.13.1 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно дост. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікованоїЗаконом України № 703/97-ВР від 09 грудня 1997 року) передбачено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Отжевбачається, що за родиною батька заявника, остання має грецьке походження.Заявник зазначає, що завжди вважала себе гречанкою, виховувалася батьком в грецьких традиціях, родина святкувала грецькі свята. На даний час, заявник прагне відновити та зберегти своє етнічне грецьке походження відповідно до положень Закону України «Про національні меншини в Україні».Заявник бажає, що остання та її нащадки мають право внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до грецької національності. Встановлення факту грецького походження заявнику необхідно для впорядкування документів, для реалізації особистих прав та отримання можливості користуватися окремими пільгами і гарантіями, що передбачені чинним законодавством Грецької республіки для громадян пострадянських республік грецького походження. Заявник звернулася до Дарницького районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві з проханням внести зміни у свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER], де в графі національність батька зазначено «росіянин» та змінити його на національність «грек». Однак, заявнику було відмовлено на підставі відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про те, що перші та другі примірники вище зазначеного актового запису цивільного стану знаходяться на території, яка тимчасово не контролюється владою України, тому перевірити наявність паперового носія про народження батька заявникане виявляється можливим. Згідно зст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 4ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п.27 ППВСУ № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року за № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, при цьому територією проведення антитерористичної операції є територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року№ 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів Українивід 02 грудня 2015 р. за № 1275-р визначено, що м. Донецьк (Донецька міська рада) віднесені до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, застосовуючи аналогію щодо використання як доказ документів, виданих органами, що на даний час знаходяться на території не підконтрольній українській владі, викладену у листі ВССУ №9-687/0/4-17 від 11.04.17,суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки встановлені факти свідчать про те, що заявник по лінії свого батька, за національністю є «гречанка» і має право відновлення національності і відновлення останньої необхідно для реалізації її особистих немайнових та майнових прав.

Outcome: approved