Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 26.10.1996 р. вона уклала шлюб із відповідачем. 18.02.2002 р. від спільного шлюбу у них народився син [PERSON]. Зазначає, що спільне життя не склалось по причині того, що вона з відповідачем не зійшлись характерами. Їхні спільні сімейні проблеми як подружжя вони вирішити не можуть. Вважає, що шлюб розпався та існує лиш на аркуші паперу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні напогялагала на розірванні шлюбу пояснивши суду, що не бажає зберегти шлюб та має намір укласти шлюб з іншою особою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони уклали шлюб 26.10.1996 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АМ № 300996 від 26.10.1996 р., виданим Уладівською сільською радою Літинського району вінницької області, актовий запис № 21 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-АМ № 151750 виданим 14.03.2002 р. Уладівською сільською радою Літинського району Вінницької області, актовий запис № 4, батьками [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п.10 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст.ст.104,105, 110 СК України, однією із підстав припинення шлюбу є його розірвання, яке може відбуватися на підставі рішення суду за позовом одного із подружжя. Відповідно до положень ст.ст.111-112 СК України, суд, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи відсутність неповнолітніх дітей, - постановляє рішення про розірвання шлюбу. Як вбачається із матеріалів позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, подальше збереження сім'ї позивачкою і відповідачем не можливе, оскільки сторони разом не проживають. Вжиття заходів щодо примирення подружжя є безпідставним, виходячи із тих обставин що попри надходження справи до суду 15.08.2017 р. відповідачем не вжито заходів задля збереження шлюбу і позиція позивача залишається незмінною. Позивачка у свою чергу на розірванні шлюбу наполягає, а отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача. В силу вищенаведеного, суд, вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу і приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Спору про місце проживання спільної дитини не заявлено, майновий спір відсутній. Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved