Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Лікар-психіатр Алчевської обласної психіатричної лікарні Гуляєва А. Ю. звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить продовжити строк надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON], яка знаходиться під диспансерним наглядом в Алчевській обласній психіатричній лікарні з 1995 року з приводу тяжкого психічного захворювання у вигляді шизофренії, безперервно прогредієнтної, параноїчної, маячний варіант; аутизація особистості з емоційним збідненням. Хвора [PERSON] неодноразово проходила стаціонарне лікування в Алчевській обласній психіатричній лікарні, являється інвалідом ІІ групи з психічного захворювання. Вперше амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку хворій [PERSON] була призначена Алчевським міським судом 22.12.2011 у зв'язку з наявністю тяжкого психічного розладу, відсутністю критики до своєї хвороби, відмовою від підтримуючого лікування. Надалі через 6 місяців амбулаторна примусова психіатрична допомога неодноразово продовжувалась, останній раз - 18.10.2013. Протягом останніх 6 місяців [PERSON] регулярно відвідувала лікаря-психіатра, але взявши до уваги наявність у хворої афективно-галюцинаційної симптоматики, відсутність повної критики до свого стану, періодичну відмову від підтримуючого лікування в повному обсязі, лікар-психіатр вважає, що необхідно продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В судовому засідання лікар-психіатр Отрощенко Т. В. підтримала заяву, просила задовольнити на підставі викладених в ній обставин. Також зазначила, що хвора [PERSON] має повну цивільну дієздатність, недієздатною чи обмежено дієздатною не визнавалась. Потреба у примусовому лікуванні полягає в тому, що хвора, хоча регулярно приходить на прийом до лікаря-психіатра та для отримання призначених ін'єкцій, в домашніх умовах призначені медикаменти не завжди приймає чи приймає не у повному обсязі, що негативно впливає на її емоційний стан та призводить до загострення хвороби. Примусове лікування дозволяє контролювати більш регулярно прийом підтримуючого лікування. Крім того, коли хвора знає, що рішенням суду призначена амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку, до відвідування лікарні ставиться більш відповідально. Хвора [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви та зазначила, що почуває себе нормально, лікаря-психіатра відвідує регулярно та приймає підтримуюче лікування, а тому не вважає, що призначати примусове лікування потрібно, оскільки для цього необхідно один раз на півроку приходити в суд. У разі відміни примусового лікування, буде самостійно відвідувати лікарню, якщо її призначать прийом. Прокурор вважала наявними підстави для задоволення заяви лікаря-психіатра. Вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд встановив. [PERSON], 1958 р. н., з 1995 року перебуває під диспансерним наглядом Алчевської обласної психіатричної лікарні з приводу тяжкого психічного захворювання у вигляді шизофренії, безперервно прогредієнтної, параноїчної, маячний варіант; аутизація особистості з емоційним збідненням. Згідно комісійного висновку у відношенні особи з тяжким психічним розладом, яка потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, №41 від 02.04.2014, хвора [PERSON] неодноразово проходила стаціонарне лікування в Алчевській обласній психіатричній лікарні в зв'язку з загостренням психічного захворювання, являється інвалідом ІІ групи з психічного захворювання. Вперше амбулаторна психіатрична допомога призначена в 2011 році та в подальшому продовжувалась. Протягом останніх 6 місяців [PERSON] регулярно відвідувала лікаря-психіатра, але наявність у хворої афективно-галюцинаційної симптоматики, відсутність повної критики до свого стану, періодична відмова від підтримуючого лікування у повному обсязі дало можливість комісії лікарів, вивчивши медичну документацію, дані обстеження хворої, зробити висновок, що на теперішній час психічний стан здоров'я [PERSON] потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку на підставі ст. 12 ЗУ «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст.12 Закону України "Про психіатричну допомогу" амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Як встановлено протягом розгляду справи та викладено вище, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і ненадання їй своєчасної психіатричної допомоги може мати наслідки спричинення нею значної шкоди своєму здоров'ю, у зв'язку з чим суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved