Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа: орган опіки та піклування Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області. Також просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] у відділковій лікарні ст.. Козятин [PERSON] народила дитину. В подальшому вона відмовилася від батьківських прав на дитину та відмовилася забрати її з пологового будинку, що підтверджується заявою [PERSON] про згоду на усиновлення (відмову від батьківських прав) від 22.06.2001. Реєстрація народження цієї дитини відповідно до положень ст.. 163 КпШС України (чинного на час народження дитини) була проведена відділом реєстрації актів громадянського стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області за заявою адміністрації відділкової лікарні ст.. Козятин. Згідно із свідоцтвом про народження від 18.07.2001 прізвище, ім'я та по батькові дитини зазначено як [PERSON]. Матір'ю дитини записана [PERSON]. 18.07.2001 адміністрація відділкової лікарні ст.. Козятин звернулася із листом до голови міської ради м. Козятина із проханням вирішити питання про влаштування в будинок малютки дитини [PERSON], [INFO], що залишився без батьківської опіки і знаходиться у дитячому відділенні відділкової лікарні ст.. Козятин. Так як у них з чоловіком, [PERSON], не було дітей, то вона звернулася до опікунської ради виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області із заявою, в якій просила призначити її опікуном [PERSON], [INFO]. Рішенням опікунської ради виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області від 24.07.2004 № 60 «Про призначення [PERSON] опікуном над неповнолітнім [PERSON]» було запропоновано виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області призначити її опікуном над [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області від 26.07.2001 № 306 «Про призначення [PERSON] опікуном над неповнолітнім [PERSON]» її призначено опікуном над [PERSON], [INFO]. В заяві про згоду на усиновлення (відмову від батьківських прав) від 22.06.2001 [PERSON] зазначила, що причиною її відмови від батьківських прав, щодо дитини є та обставина, що вона не перебуває у шлюбі. [PERSON] відмовилась від батьківських прав, що само по собі свідчить про її небажання виховувати цю дитину та піклуватися про неї. Відтак, та обставина, що відповідач [PERSON] не забрала свого сина [PERSON] із пологового будинку та протягом тривалого часу не виявляла щодо нього батьківського піклування відповідно до ч. 1 ст. 70 КпШС України, п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно нього. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Сич С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять задовольнити позов, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася двічі, хоча була належним чином повідомлена про день та час судового розгляду, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі "Судова влада Україна" про проведення судового розгляду в даній цивільній справі, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, повідомлень про причини неявки до суду від відповідача не надійшло. Третя особа - представник органу опіки та піклування Козятинської районної державної адміністрації Вінницької області в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст.280 ЦПК України. Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] не заперечує, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], щодо нього, оскільки він ніколи не бачив [PERSON], і вона не приймає участі у його вихованні. Заслухавши сторони, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] у відділковій лікарні ст.. Козятин [PERSON] народила дитину. В подальшому [PERSON] відмовилася від батьківських прав на дитину та відмовилася забрати її з пологового будинку, що підтверджується заявою [PERSON] про згоду на усиновлення (відмову від батьківських прав) від 22.06.2001 (а.с. 9). Реєстрація народження дитини відповідно до положень ст.. 163 КпШС України (чинного на час народження дитини) була проведена відділом реєстрації актів громадянського стану Козятинського районного управління юстиції Вінницької області за заявою адміністрації відділкової лікарні ст.. Козятин. Згідно із свідоцтвом про народження від 18.07.2001 прізвище, ім'я та по батькові дитини зазначено як [PERSON]. Матір'ю дитини записана [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 10). 18.07.2001 адміністрація відділкової лікарні ст.. Козятин звернулася із листом до голови міської ради м. Козятина із проханням вирішити питання про влаштування в будинок малютки дитини [PERSON], [INFO], що залишився без батьківської опіки і знаходиться у дитячому відділенні відділкової лікарні ст.. Козятин (а.с. 11). Так як у [PERSON] не було дітей, вона звернулася до опікунської ради виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області із заявою, в якій просила призначити її опікуном [PERSON], [INFO]. Рішенням опікунської ради виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області від 24.07.2004 № 60 «Про призначення [PERSON] опікуном над неповнолітнім [PERSON]» було запропоновано виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області призначити [PERSON] опікуном над [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Козятинської міської ради Вінницької області від 26.07.2001 № 306 «Про призначення [PERSON] опікуном над неповнолітнім [PERSON]» [PERSON] призначено опікуном над [PERSON], [INFO] (а.с. 13). 02.04.2001 [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], та змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). В заяві про згоду на усиновлення (відмову від батьківських прав) від 22.06.2001 [PERSON] зазначила, що причиною її відмови від батьківських прав, щодо дитини є та обставина, що вона не перебуває у шлюбі. Відповідно до ч. 2 ст. 143 СК України, мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов'язана забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я. Отже, неперебування матері дитини у шлюбі за будь-яких умов не може визнаватись поважною причиною залишення нею дитини у пологовому будинку. [PERSON] відмовилась від батьківських прав, що само по собі свідчить про її небажання виховувати цю дитину та піклуватися про неї. Відтак, та обставина, що відповідач [PERSON] не забрала свого сина [PERSON] із пологового будинку та протягом тривалого часу не виявляла щодо нього батьківського піклування відповідно до ч. 1 ст. 70 КпШС України, п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав стосовно нього. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Згідно ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В ч. 2 ст. 76 ЦК України обумовлено, що опіка припиняється уразі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов'язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього. Тому [PERSON] має право звернутися до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON], щодо [PERSON] Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків і це є підставою до позбавлення його батьківських прав. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, оскільки батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання Махнівської сільської ради Козятинського району Вінницької області вбачається, що [PERSON], [INFO], проживає з батьками [PERSON] та [PERSON], для нього створені всі необхідні умови для виховання та навчання (а.с. 15). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, ніяких відносин не підтримує, не спілкується, не цікавиться її навчанням та станом здоров'я, повністю байдужа до її проблем та розвитку. Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивач. Правовідносини, які склались між сторонами, відповідають вимогам ст.ст.164,165 Сімейного кодексу України, згідно з якими мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 ч.2 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 01.01.2019 року 2027 грн., з 01.07.2019 року 2118 грн., з 01.12.2019 року 2218 грн. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного, ст. 164 -167, 181, 182, 184 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved