Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Перший заступник прокурора Автономної Республіки Крим О.Валендюк, діючи в інтересах малолітнього [PERSON], на підставі ст. 121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт народження малолітньої дитини - [PERSON], який народився [INFO] в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим. Мотивує заяву тим, що у вересні 2016 р. до прокуратури Автономної Республіки Крим звернулась громадянка України [PERSON], яка мешкає в м.Сімферополь, про захист інтересів малолітнього сина та для отримання свідоцтва про його народження, адже у зв'язку з фінансовими труднощами не має можливості виїхати з тимчасово окупованої території. Враховуючи, що Автономна Республіка Крим на даний час визнана тимчасово окупованою територією, та відповідно до ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-який акт, рішення, документ, виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків. Встановлення даного факту необхідно для належного здійснення державної реєстрації народження [PERSON], оскільки державні органи України не приймають документ (медичне свідоцтво про народження), виданий Державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок №2». В судовому засідання прокурор Автономної Республіки Крим Секретар В.В. заяву підтримав з підстав, зазначених у ній. Зазначив, що заявники є громадяни України та бажають отримати свідоцтво про народження їх дитини, видане органами РАЦС України, а не Російської Федерації. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку про задоволення заяви. Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадку та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Статтею 121 Конституції України передбачено, що на прокуратуру покладено обов'язок представництва інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Судом встановлено, що [INFO] у місті Сімферополь в пологовому відділенні медичного закладу, розташованого за адресою: [ADDRESS], в [PERSON] народилась дитина чоловічої статі. Реєстрація народження дитини оформлена медичним свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 25.08.2016 р. Державною бюджетною установою охорони здоров'я Республіки Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок №2» (а.с. 17-18). [PERSON] є сином [PERSON], [INFO], уродженки м. Чирчик Ташкентської області Республіки Узбекистан, постійне місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], уродженця м. Ангрен Ташкентської області Республіки Узбекистан, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], шлюб між батьками зареєстрований 23.05.2015 р. у Відділі реєстрації шлюбу м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, актовий запис №676 (а.с. 16). Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, судом встановлено, що вищевказане медичне свідоцтво про народження видано органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Пунктом 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) медичне свідоцтво про народження, медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу; в) акт, складений відповідними посадовими особами (капітаном судна, командиром, начальником потяга тощо) за участю двох свідків і лікаря або фельдшера (якщо лікар або фельдшер були на транспортному засобі), у випадку народження дитини на морському, річковому, повітряному судні, у потязі або в іншому транспортному засобі; г) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть (форма № 106-2/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, у разі мертвонародження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно вимог ч. 4, 7 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи отримали медичне свідоцтво про народження (а.с. 17). Медичне свідоцтво про народження форми 103/о, встановленої МОЗ України, [PERSON] не може отримати у медичному закладі м.Сімферополь, оскільки територія Автономної Республіки Крим тимчасово окупована та форма цього бланку, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р., на теперішній час не використовується, а видане вищевказане медичне свідоцтво не може бути використано заінтересованою особою для реєстрації дитини на території України. Враховуючи, що батьки малолітньої дитини [PERSON] не мають можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, а тому суд приходить до висновку про задоволення заяви. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Статтею 122 СК України передбачено, що походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. В судовому засіданні встановлено, що батьки визначились з ім'ям дитини, записавши його [PERSON]. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту народження дитини [PERSON], [INFO] у місті Сімферополь Автономної Республіки Крим (Україна) батьками якого є громадяни України [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved