Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.09.2021 звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», в якому просить стягнути з відповідача в її користь 2600 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнути всі понесені нею судові витрати у справі, в сумі 1908грн, в тому числі 1000грн витрат на професійну правничу допомогу та 908грн судового збору. В обґрунтування позову посилається на те, що позивачці на праві власності належить автомобіль марки NISSAN, моделі Note 1.4, типу легковий комбі-В, 2008року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . 26.02.2021 о 09год.30хв. в м.Бориславі по вул.Коваліва, біля буд.22 в м.Бориславі відповідач [PERSON] -- керуючи автомобілем «Subaru Forester» номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не переконавшись в безпечності, скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб NISSAN, моделі Note 1.4, типу легковий комбі-В, 2008року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачці. Внаслідок ДТП автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження з матеріальним збитком. ДПТ сталося внаслідок протиправних дій та з вини відповідача [PERSON] , про що на місці ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) у змісті якого відповідач [PERSON] визнав свою вину у вчиненні ДТП. На момент ДТП згідно полісу №ЕП 202169991 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданого страховиком ПрАТ СК «ПЗУ» Україна», транспортний засіб - автомобіль «Subaru Forester» номерний знак [NUMBER] відповідача [PERSON] був забезпеченим транспортним засобом. Згідно даного полісу страхова сума за шкоду заподіяну майну потерпілого становить 130 000грн., розмір франшизи - 2600грн. Страховиком ПрАТ СК «ПЗУ» Україна» було виплачено позивачці, як потерпілій, лише страхове відшкодування в сумі - 1363грн.55коп., чого явно не достатньо для ремонту автомобіля. При цьому страховиком не виплачено франшизу в сумі 2600грн., яку зобов`язаний виплатити винуватець ДТП - відповідач [PERSON] . Також позивач послалася на положення ст. 22, 1166, 1187 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про страхування», ст. 3, 5,12, 22, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зазначила, що оскільки розмір франшизи в сумі 2600 гривень не відшкодований відповідачем [PERSON] , вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Ухвалою судді від 14.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому вважає позовні вимоги незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, відповідач посилається на положення п.33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та зазначив, що вказана норма вказує на те, що страховик узгоджує розмір страхового відшкодування з особою, яка має право на його отримання, тому висновки Позивача стосовно того, що виплаченої страхової суми «недостатньо для ремонту автомобіля» є безпідставними, адже суму виплати було узгоджено зі Страховиком. Окрім того, Позивач на власний розсуд визначає «достатність» страхового відшкодування і вказує, що згідно страхового полісу Відповідача сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 130 000 грн, а також франшиза - 2 600 грн. Проте дана сума лиш встановлює межу відшкодування потенційно завданої шкоди і аж ніяк не означає, що в даному випадку сума до відшкодування Позивачу має становити даний розмір. До того ж, при оформленні Європротоколу страхове відшкодування є додатково лімітованим. На даний момент, відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері фінансових послуг від 29.12.2015 №3471, такий ліміт складає 50 000 грн. Крім того, транспортний засіб позивача не новий і на ньому були сліди тривалої експлуатації та інших пошкоджень, які не мають відношення до даного випадку. Щодо франшизи, то у відповідності до абзацу 2 пункту 12.1 статті 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту. Така позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16. Стосовно відшкодування відповідачем витрат па правову допомогу надану Позивачу, то відповідно до Постанови ВС КЦС від 23.11.2020 р. у справі № 638/7748/18 інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу за кожним із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Отже, для того, щоб вимагати відшкодування даних послуг, позивач повинен підтвердити факт їх сплати (чеком, квитанцією, інвойсом, тощо). На підставі викладеного, просить суд відмовити позивачеві у задоволенні позовної заяви у повному обсязі за необґрунтованістю. Позивач 24.11.2021 подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що у відзиві відповідач [PERSON] так і не спростовував позовних вимог, та не спростував свого обов`язку по сплаті франшизи, який випливає з вимог закону, і не пояснив суду чому він безпідставно відмовляється відшкодувати позивачу розмір франшизи в сумі 2600 гривень. Посилання відповідача на те, що «страховик узгоджує розмір страхового відшкодування з особою, яка має право на його отримання, суму якої позивач узгодила із страховиком, а відтак її твердження щодо недостатності страхового відшкодування безпідставними», - є неспроможними, так як не ґрунтуються на законі та повністю спростовуються нормами матеріальною права, які встановлюють обов`язок винуватця ДТП виплатити потерпілому розмір франшизи. Всі понесені позивачем судові витрати документально підтверджені, в тому числі і витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката. Відповідач у змісті відзиву не навів контррозрахунку, на його думку, понесених позивачкою витрат на правничу допомогу у даній справі, а лише обмежився голослівними висловлюваннями, які не можуть бути взяті до уваги судом. У судовому засіданні 06 грудня 2021 року позивач позов підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, шо 26.02.2021 року о 09 год 30 хв в м.Бориславі по вул.Коваліва, біля буд.22 в м.Бориславі відбулась дорожньо-транспортна пригода, зокрема відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем «Subaru Forester» номерний знак [NUMBER] , рухаючись заднім ходом, не переконавшись в безпечності, скоїв наїзд на припаркований транспортний засіб NISSAN, моделі Note 1.4, типу легковий комбі-В, 2008року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.7). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивачки отримав механічні пошкодження з матеріальним збитком. Дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок протиправних дій та з вини відповідача [PERSON] , про що на місці ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), у змісті якого відповідач [PERSON] визнав свою вину у вчиненні ДТП. Тобто, зазначена вище подія позивачем та відповідачем була спільно зафіксована у повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») згідно п. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» від 17.02.2011 р., яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дозволено учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання. Відповідно до п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого. Відповідно до примітки до ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, отже водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Таким чином, Європротокол або повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 22.02.2021 року, яке складене відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню, а обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ст. ст. 15, 16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст. ст.11, 629ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1187ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами. Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ПЗУ Україна»», позивач звернулась до вказаної страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. Страхова компанія повідомила позивачу про виплату страхового відшкодування в розмірі 1 363,55 грн. Передбачена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів франшиза складає 2 600 грн (а.с.13). Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Статтями 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 9Закону України «Про страхування» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. Згідно з п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, а компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, якщо вона (франшиза)передбачена договором страхування. Відповідно до частини першої статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми франшизи обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, суду надано договір про надання правової допомоги від 10.09.2021, розрахунок витрат з надання правничої допомоги згідно Договору, акт прийому-передачі правової (правничої) допомоги, квитанцію на суму 1000 грн від 10.09.2021, свідоцтво, ордер, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати, які позивач зазначає як суму, понесену за надання правничої допомоги, у розмірі 1000 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати у сумі 908 грн., які складаються з судового збору (а.с. 1).

Outcome: approved