Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа на стороні позивача: Служба у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 04.10.2011р. по 21.07.2016 р., який було розірвано рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.07.2016 р. Під час перебування у шлюбі у неї з відповідачем [PERSON] народилися двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, хоча вони потребують оздоровлення; вона має намір оздоровити своїх дітей та відвезти їх на відпочинок на море в Італійську Республіку, а саме в місто Маротта, для чого здійснила бронювання готелю в місті Маротта, Італійська Республіка, в період з 28.07.2018 року по 04.08.2018 року, номер підтвердження 1473838623. Посилається на те, що нею придбано три квитки на рейс Львів-Болонья та Болонья-Львів на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Квитків на період бронювання готелю не було та найближчим містом до міста Маротта є місто Болонья. На період з 26.07.2018 року по 27.07.2018 року та з 05.08.2018 року по 10.08.2018 року вона буде перебувати у своїх знайомих, які мають квартиру в місті Болонья. Проте, вона з дітьми обмежені у пересуванні та позбавлені можливості виїхати за кордон на відпочинок, оскільки для отримання документів на право на виїзд за кордон необхідна згода батька дітей - відповідача, до якого вона неодноразово усно зверталася, щоб він надав нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон на відпочинок на період з 26.07.2018 року по 10.08.2018 року, але відповідач без будь-яких пояснень та причин дозвіл на це не дає. Вважає, що відмова відповідача надати дозвіл на виїзд дітей за кордон порушує права її дітей на оздоровлення та гідний відпочинок. Просить, заявлені вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від неї до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність; позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила заявлені нею вимоги задовольнити. Позицію позивача в судовому засіданні було підтримано в її інтересах представником [PERSON], яка в наданих суду поясненнях підтримала доводи викладені в позовній заяві і просить вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки в засідання, суду не представив. Третя особа на стороні позивача: представник служби у справах дітей виконавчого комітету Чернівецької міської ради, за довіреністю Гловацька Т.П. в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином, від представника в суд поступила письмова заява про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Отже, зі згоди позивача [PERSON] в наданій суду письмовій заяві, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. Відповідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 21.07.2016 р. (а.с.9). Під час перебування у шлюбі у сторін народилися двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). Разом з дітьми, позивач проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується паспортом громадянина України (а.с.7). Позивач має намір оздоровити своїх дітей та відвезти їх на відпочинок на море в Італійську Республіку, а саме в місто Маротта, для чого здійснила бронювання готелю в місті Маротта в період з 28.07.2018 року по 04.08.2018 року, номер підтвердження 1473838623 (а.с.12-14). Судом встановлено, що позивачем придбано три квитки на рейс Львів-Болонья (відправлення 26.07.2018 року) та Болонья-Львів (прибуття 10.08.2018 року) на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-20). Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивач має бажання та змогу для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов'язків тимчасово вивезти дітей за межі України. Конституцією України та Європейською Конвенцією про права дитини визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, несуть батьки. Відповідно до ст.6 ч. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. На підставі ч.1, ч.2 ст.27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.150 СК України та ст.155 ч.1 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідач в добровільному порядку дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за межі України для оздоровлення не надав. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 року №231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами та доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16 річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків, рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків, рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім, рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої ВДВС із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду за кордон у супроводі одинокої матері). Крім того, згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Разом з тим, законодавством передбачена можливість перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, уповноважених батьками, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, виходячи, в першу чергу з інтересів дітей, з метою забезпечення їх гармонійного розвитку та оздоровлення, враховуючи відсутність згоди батька щодо виїзду малолітніх дітей за кордон, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого квитанцією від 19.03.2018 року, в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved