Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі є її сином, який з липня 2019 року по теперішній час не проживає в квартирі, особисті речі його відсутні, за комунальні послуги не сплачує, що матеріально обтяжує її, як власника житла. Тому з метою захисту майнових прав просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. До суду поштовим зв`язком надійшли заяви сторін про розгляд справи у їх відсутність: позивач на позові наполягає, відповідач вимоги визнає, зазначивши, що на даний час перебуває за межами України та через карантинні обмеження та відсутність у нього цифрового ковідного сертифікату для перетинання кордону, не може з`явитися особисто в судове засідання. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та заяви учасників справи, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності від 06.07.1994, є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується наданою копією свідоцтва (а.с. 10). У вказаній квартирі, згідно довідки Голови правління ЖБК «Веселка-1» від 09.06.2021 (а.с. 11 копія довідки) зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] . Згідно акту про не проживання від 09 червня 2021 року, складеного Головою правління ЖБК «Веселка-1», мешканці квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] засвідчили той факт, що відповідач [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з липня\~2019\~року по\~теперішній час\~не проживає\~в квартирі [ADDRESS] , не сплачує комунальні послуги, не отримує кореспонденцію, особистих речей у житловому приміщенні не має і взагалі даним житловим приміщенням не цікавиться, перешкод в користуванні житловим приміщенням власник не чинить (а.с. 12 копія акту). Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно тексту позову, відповідач є сином позивача, як власника житлового приміщення. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в частині 2 статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач, як член сім`ї власника житла, не проживає у спірному будинку без поважних причин понад строки, визначені статтею 405 ЦК України, згідно даних акту, згідно направленої на адресу суду заяви, вимоги позову визнав повністю, суд вважає можливим визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимога про стягнення судового збору з відповідачів не заявлялася, вони покладаються на позивача.

Outcome: approved