Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.07.2021 року звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до Першої Миргородської державної нотаріальної контори про скасування арешту нерухомого майна. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.07.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Після усунення недоліків зазначених в ухвалі Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.07.2021 року позивачем [PERSON] 27.07.2021 року подано до суду позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Перша Миргородська державна нотаріальна контора про скасування арешту нерухомого майна. З позову [PERSON] вбачається, що позивач просить зняти арешт, накладений на будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження - 1700638, підстава обтяження - ухвала б/н Харківського районного суду м. Києва від 30.04.1999 року зареєстроване Першою Миргородською державною нотаріальною конторою Миргородського міського нотаріального округу 21 лютого 2005 року, № реєстра: 1049-2, внутр. №6501023C28F03731782В. В обгрунтування позову позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2004 року він є власником будинку по [ADDRESS] , а його право власності на будинок зареєстроване Дочірнім комунальним підприємством «Миргородтехінвентаризація» відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.02.2004 року. 13 липня 2021 року з метою відчуження даного будинку позивач отримав відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно яких станом на вказану дату заборон на відчуження даного будинку не було. Після цього, при підготовці документів для оформлення договору купівлі-пролажу в нотаріуса з`ясувалося, що згідно архівного запису в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомою майна на підставі ухвали, б/н від 30.04.1999 року Харківського районного суда м. Києва було Першою Миргородською державною нотаріальною конторою 21 лютого 2005 року за №1700638 зареєстровано арешт на будинок позивача як на будинок громадянина [PERSON] , № реєстра: 1049-2 внутр. №6501023С28F03731782В. Коли позивач зателефонував [PERSON] , він пояснив, що у 1999 році в Харківському районному суді м. Києва розглядався спір між ним та його колишньою дружиною з приводу поділу майна і вищезазначеною ухвалою суду було накладено арешт на спільну сумісну власність: квартиру, автомобіль, причеп, катер, дачну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] . Згідно надісланої [PERSON] позивачу фотокопії ухвали Харківського районного суду м. Києва від квітня 2000 року вбачається , що цим судом було накладено арешт на спільну сумісну власність: квартиру, автомобіль, причеп, катер, дачну ділянку, яка розташована в [ADDRESS] і арешт саме з даного майна був знятий. Сам [PERSON] позивачу пояснив, що в ухвалах зазначеного суду про арешт та зняття арешту помилково було вказано адресу дачної ділянки «62» замість « [ADDRESS] в нього в тому числі і під №62 ніколи не було. Таким чином, Перша Миргородська державна нотаріальна контора 21 лютого 2005 року за № 1700638 зареєструвала обтяження - арешт, на будинок [ADDRESS] , який ніколи не належав [PERSON] , як на його дачну ділянку за такою адресою, з якої у 2000 році Харківським районним судом м. Києва було знято арешт. Коли позивач звернувся в Першу миргородську державну нотаріальну контору з приводу виправлення помилкової реєстрації арешту на його будинок, даний факт було визнано, повідомлено про технічну неможливість виправлення допущеної помилки і було рекомендовано звернуться в суд з приводу зняття вищезазначеного обтяження, оскільки згідно з п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Звернутися в Харківський районний суд м. Києва з приводу зняття арешту з свого будинку ні позивач ні [PERSON] не можуть, оскільки цей суд не накладав арешт саме на будинок [ADDRESS] , арешт з дачної ділянки за адресою [ADDRESS] цим судом був знятий у 2000 році, помилкова реєстрація його арешту була допущена у 2005 році саме нотаріальною конторою, тому з метою захисту свого права власності на будинок позивач вимушений звертатися в суд з даним позовом по місцю знаходження арештованого будинку. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Перша Миргородська державна нотаріальна контора про скасування арешту нерухомого майна було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 17 листопада 2021 року. В судове засідання 17.11.2021 року сторони не з`явились, позивач [PERSON] надав до суду заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а. с. 54), відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились , повідомлені належним чином ( а.с. 47, 48) , відзиву чи інших заперечень до суду не надали. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог Першої Миргородської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі (а.с. 53). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2004 року, виданого Савинцівською сільською радою (а.с. 23) є власником будинку [ADDRESS] , а його право власності на будинок зареєстроване Дочірнім комунальним підприємством «Миргородтехінвентаризація», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2856391 від 18.02.2004 року (а. с. 24). В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21.02.2005 року Першою Миргородською державною нотаріальною конторою зареєстровано за № 1700638 обтяження - арешт на будинок [ADDRESS] , як на будинок громадянина [PERSON] , архівний номер: 7620MIRGORODI, Архівна дата: 27.07.19, виникнення:27.07.1999, № реєстра: 1049-2 внутр. №6501023С28F03731782В, коментарій: 99-22 (а.с. 28). Підстава накладення обтяження - ухвала Харківського районного суду м. Києва б/н від 30.04.1999 року. Як вбачається з ухвали Харківського районного суду м. Києва б/н від 29.04.2000року (а. с. 11) 30.04.1999 року за вимогою [PERSON] був накладений арешт на спільне майно, в тому числі на дачну земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] . Ухвалою Харківського районного суду м. Києва б/н від 29.04.2000року задоволено заяву [PERSON] та знято арешт в тому числі і з дачної земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] . Полтавський обласний державний нотаріальний архів листом від 21.10.2021 року № 2998/01-20 (а.с. 52) повідомив суд, що відповідно до Реєстру Миргородської державної нотаріальної контори для реєстрації відчуження жилих будинків (частин будинків) та квартир в багатоквартирному будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників, а також арештів (заборони) накладених на будинки судовими та слідчими органами на 1991-2003 роки за номером нотаріальної дії 22 (1049-2) внесено запис про накладення заборони на майно гр. [PERSON] ( [ADDRESS] ) на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва від 30.04.1999року вих. № 13/8 від 24.05.1999 року, яка була передана секретарем Савинцівської с/ради 18.06.1999 року. Зазначена ухвала Харківського районного суду м. Києва від 30.04.1999року у справах Першої Миргородської державної нотаріальної контори не збереглася, оскільки строк зберігання розпоряджень по накладенню і зняттю заборон відчуження (арештів) на той час становив 3 (три) роки. Таким чином, вбачається, що ухвалою Харківського районного суду м. Києва від 30.04.1999року було накладено арешт на дачну земельну ділянку [PERSON] , розташовану в [ADDRESS] , який був знятий ухвалою Харківського районного суду м. Києва в 2000році. Проте Першою Миргородською державною нотаріальною конторою зареєстровано на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва б/н від 30.04.1999 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21.02.2005 року за № 1700638 обтяження - арешт на будинок [ADDRESS] , як на будинок громадянина [PERSON] , хоча вказаний будинок з 18.02.2004 року належить на праві власності позивачу [PERSON] і ухвалою Харківського районного суду м. Києва б/н від 30.04.1999 року арешт на даний будинок не накладався. Коли позивач звернувся в Першу миргородську державну нотаріальну контору з приводу виправлення помилкової реєстрації арешту на його будинок, позивача було повідомлено про технічну неможливість виправлення допущеної помилки (а.с. 30). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно із ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від17липня 1997року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Частиною 1ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а на підставі ч. 1 ст. 392ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи вищевикладене, той факт, що в матеріалах справи відсутні докази (не надані сторонами) щодо накладення арешту на будинок [ADDRESS] , належний позивачу, лист Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 21.10.2021 року № 2998/01-20, яким повідомлено, що Першою Миргородською державною нотаріальною конторою внесено запис про накладення заборони на майно гр. [PERSON] ( [ADDRESS] ) на підставі ухвали Харківського районного суду м. Києва від 30.04.1999року, але зазначена ухвала у справах нотаріальної контори не збереглася, також те , що позивач є законним власником будинку, на даний час відсутні документи, на підставі яких нотаріус або державний реєстратор мали б можливість зняти заборону на нерухомість в позасудовому порядку, тобто орган, який наклав заборону позбавлений законної можливості її скасувати, заборона на нерухоме майно позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним йому майном, оскільки наявність заборони чинить йому в цьому перешкоди, що грубо порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами право приватної власності позивача, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову та його задоволення.

Outcome: approved