Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач 3 квітня 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 04.07.1952 року домоволодіння [ADDRESS]. Після закінчення будівництва зазначеного житлового будинку, договір між виконкомом та [PERSON] в органі технічної інвентаризації зареєстрований не був. На момент смерті батько проживав разом з матір`ю позивача [PERSON], які перебували у шлюбі та були зареєстровані у спірному домоволодінні. [INFO] померла мати позивача [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS], яке вона прийняла після смерті чоловіка. Позивачем, у встановлений законом строк була подана письмова заява до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування було відмовлено. Відповідно до листа КП «ДМБТІ» право власності на домоволодіння [ADDRESS] станом на 27.10.2011 року не зареєстровано. Позивач просив встановити факт родинних відносин між [PERSON], померлим [INFO], та [PERSON], померлою [INFO], встановивши, що [PERSON] та [PERSON] є чоловік та дружина; визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з: літ.А-1 - житловий будинок загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., літ.Б- літня кухня, літ.В - гараж, літ.Д - навіс, літ. Е - вбиральня, огорожа - №№ 1-5, замощення - І, ІІ, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та заперечував проти її задоволення. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином, надійшли письмові заяви з проханням слухати справу у відсутність їх представників. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що на підставі договору від 04 липня 1952 року про право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 14235, [PERSON] була надана земельна ділянка, площею 540 кв.м. під будівництво індивідуального житлового будинку, за адресою: [ADDRESS]» (а.с.7). Встановлено, що на вказаній земельній ділянці в м. Дніпропетровську, пос. «[ADDRESS]» був збудований житловий будинок. Встановлено, що житловому будинку по вул. Добролюбова присвоєно адресу - [ADDRESS] (колишня адреса - пос. «[ADDRESS]») (а.с.95,96). Встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.5). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] в м. Дніпропетровську не було зареєстровано за померлим [PERSON] у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у редакції від 16.01.2003 року (чинний з 01.01.2004 року), він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже до відносин, що склалися з приводу будівництва гаражу та прийняття спадщини, що відкрилася у 1995 році, необхідно застосовувати Цивільний кодекс УРСР (у редакції 1963 року) та відповідне законодавство, що було чинним у зазначений період часу. У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації цих прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Крім того, пункт 3.1. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських споруд і прибудов до них, то що», затверджених наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91, з змінами, внесеними наказом від 13.06.12року №304, передбачено, що документом, який засвідчує відповідність зазначеного будівництва до. 05.08.1992року індивідуальних житлових будинків, господарських будівель та споруд вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатом технічної інвентаризації. У відповідності до п. 3.2. розділу 3 інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 від 09.08.2012року «Не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992року». Таким чином, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] був власником спірного домоволодіння, як наслідок домоволодіння увійшло до складу спадщини після його смерті. Встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 вересня 1948 року (а.с.6). Як зазначив в судовому засіданні позивач, прізвище його батька є «Пащенко», у зв'язку з чим є необхідність встановлення факту родинних відносин між [PERSON], померлим [INFO], та [PERSON] як чоловіком та дружиною. Судом встановлено, та підтверджено показаннями у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], що [PERSON], померлий [INFO], та [PERSON], за життя перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство як чоловік та дружина. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне встановити факт родинних відносин між [PERSON], померлим [INFO], та [PERSON], померлою [INFO], встановивши, що [PERSON] та [PERSON] є чоловік та дружина, та позовні вимоги в цій частині є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.5). Суд вирішує справу

Outcome: approved