Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] ,про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, в обґрунтування якого зазначила, що позивач є власником 5/8 частки квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2018 року. Відповідачу - [PERSON] належить 1/8 частці квартири [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті її чоловіка та рідного брата позивача - [PERSON] померлого [INFO] . Відповідачу - [PERSON] належить 1/8 частці квартири [ADDRESS] , яку вона успадкувала після смерті її батька - [PERSON] померлого [INFO] . Квартира [ADDRESS] є трьохкімнатною, загальною площею 54,4 кв.м. На частку кожного з відповідачів припадає по 5,07 кв.м. жилої площі, проте такої кімнати в квартирі не має. В квартирі [ADDRESS] проживає позивач разом зі своєю сім`єю, відповідачі в зазначеній квартирі не проживали та не проживають, оскільки кожен з них має своє окреме житло в якому постійно й проживають. Позивач зазначає, що відповідачі, окрім не проживання у спірній квартирі, не проводять поточні ремонти для збереження жилого стану квартири, комунальні послуги не сплачують та не користуються квартирою. Порядок користування квартирою [ADDRESS] не встановлювався, питання про виділ частки в натурі не ставилося, оскільки відповідачі за їх згоди отримали від позивача грошову компенсацію за належні кожному з відповідачів 1/8 частки у квартирі [ADDRESS] по 16200 грн. на кожного, що підтверджується розписками. Оскільки, квартира [ADDRESS] є замалою та не підлягає поділу, а відповідачі вже отримали грошову компенсацію тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про припинення права відповідачів на частку у майні, яка складає на кожного по 1/8 частці квартири [ADDRESS] . Позивач до суду не з`явилася, натомість від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримує та прохає задовольнити. Відповідач - [PERSON] , до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, натомість на адресу суду подала заяву, згідно до якої з позовом згодна підтримує отримання грошової компенсації від позивача, заперечень не має, просить суд розглянути справу без її участі у суді. Відповідач - [PERSON] до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, натомість на адресу суду надійшла від представника [PERSON] - [PERSON] заява про згоду з позовом, заперечень не має, просить суд розглянути справу без її участі у суді. Згідно з ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного: У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є власником 5/8 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2018 року. Відповідачам - [PERSON] та [PERSON] належить на кожного по 1/8 частки квартири [ADDRESS] , яку вони успадкувала після смерті [PERSON] померлого [INFO] . Згідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що зазначена квартира є трьохкімнатною, загальною площею 54,4 кв.м., жилою площею 40,6 кв.м., де кімната позначена в технічному паспорті під № 4 має площу 10,4 кв.м., кімната позначена в технічному паспорті під № 5 має площу 17,7 кв.м, кімната позначена в технічному паспорті під № 2 має площу 17,7 кв.м., звідси вбачається, що на частку кожного з відповідачів припадає по 5,07 кв.м. жилої площі. Згідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2018 року встановлено, що частка кожного з відповідачів після смерті [PERSON] померлого [INFO] складає по ј частки квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідачі в квартирі [ADDRESS] не проживають, не сплачують комунальні платежі по утриманню квартири та не мають бажання надалі користуватися зазначеною квартирою. Відповідно до ст. 322 ЦК України, вбачається, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, судом встановлено, що кожен з відповідачів та в результаті своєї згоди отримав від позивача грошову компенсацію своєї частки квартирі [ADDRESS] у сумі 16200,0 грн., що підтверджується розписками, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України «Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації». Відповідно до ст. 364 ЦК України «Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу «Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення»), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання». У відповідності до ч.1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майна є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Отже, зважаючи на те, що частка кожного з відповідачів є незначною, і не може бути виділена в натурі, частина квартири є неподільною, оскільки у відповідності до технічного паспорту на квартиру, не дає можливості в загальній площі квартири виділити кожному з відповідачів належні їм в квартирі 1/8 частку, оскільки за нормами ДБН на одну людини повинно бути виділено ні менш ніж 30 кв.м., а квартира [ADDRESS] має загальну площу, яка може бути виділено тільки одній людині, а тому згідно до встановлених нормативів, частка відповідачів є замалою та незначною, відтак суд вважає, що припинення право власності [PERSON] , [PERSON] на належні їм спадкові частки на кожного по 1/8 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, тим паче, вони вже отримали грошову компенсацію від позивача. У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності" при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку/квартирі, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку/квартири з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки в натурі власнику, що виділяється, присуджується грошова компенсація. Вказане вище положення Постанови Пленуму Верховного суду України було прийняте з метою врегулювання ряду спорів, ще до того як набув чинності 1 січня 2005 року Цивільний Кодекс України, яким затверджено норму ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, саме за тих умов, які зазначені в зазначеній вище Постанові Пленуму Верховного суду України, тобто яка на сьогоднішній день знайшла своє законодавче затвердження та врегулювання цього роду суспільно-правових відносин між співвласниками з приводу припинення права спільної часткової власності за умов, що чітко передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України. Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Сукупність зазначених обставин у відповідності з ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України є підставою для припинення права за кожним з відповідачів на їх частку у спільній квартирі за рішенням суду. Реалізовуючи свої права позивач звернулася до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню та вважаються встановленими. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільний або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 365 ЦК України право на частку майна може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною та не може бути виділена в натурі; спільне володіння та користування майном є неможливим. Відповідно до ст. 358 ЦК України у разі неможливості спільного користування майном, один з співвласників має право вимагати від інших співвласників матеріальну компенсацію за свою частку в майні в спільній власності. Отже, суд вважає можливим припинення права власності [PERSON] та [PERSON] на належні їм частки в квартирі[ADDRESS] шляхом отримання ними грошової компенсації та визнання права власності за позивачем на 2/8 частки зазначеної квартири, оскільки компенсація співвласникам здійснена за їх згодою.

Outcome: approved