Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] третя особа Яворівська районна державна адміністрація Львівської області як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на те, що він являється власником житлового приміщення - житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. В період з 24 травня 2008року по 27 вересня 2016 року він проживав з відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Разом з ними проживала ще донька [PERSON] від першого шлюбу. Від данного шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 27.09.2016року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Згідно будинкової книги №39 для прописки громадян у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] серед інших членів його сім`ї зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , та неповнолітня [PERSON] . Після розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] така разом з [PERSON] стали проживати за адресою: [ADDRESS] , однак місце проживання відповідача [PERSON] йому невідомо. Перебування відповідачів на реєстраційному обліку у його житловому будинку створює йому ряд незручностей. Через реєстрацію відповідачів він змушений оплачувати комунальні послуги виходячи з кількості зареєстрованих осіб, та немає можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, та розпоряджатись своєю власністю. Участі в утриманні житлового будинку та оплаті комунальних послуг відповідачі не приймають, у будинку відсутні їх особисті речі. Добровільно знятись з реєстрації відовідачі не бажають, тому він змушений звернутися до суду, для захисту свого права на житло. Просить ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди в користуванні житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , втратившими право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, його представник - [PERSON] подав на адресу суду клопотання, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду скерувала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає, та не заперечує щодо задоволення заявлених позовних вимог, оскільки вона дійсно не проживає за даною адресою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Яворівської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з"явився, на адресу суду скерував заяву, у якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Згідно зі ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.4ст.206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Однією із підстав припинення права власності, згідно зі ст. 346 ЦК України є відчуження майна. За правилом п.8 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що в період з 24 травня 2008року по 27 вересня 2016 року [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 27.09.2016року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2015року за індексним номером 33387389, житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . З довідки, виданої Калинівською сільською радою Яворівського району Львівської області №388 від 02 червня 2020року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується будинковою книгою для прописки громадян у житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до актів обстеження факту проживання в житловому будинку [ADDRESS] від 29.09.2017року, та 20.05.2020року, складеного комісією у складі депутатів Калинівської сільської ради, в результаті обстеження встановлено, що [PERSON] , [INFO], її брат - [PERSON] , [INFO], та діти - [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з серпня місяця 2016 року не проживають за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується поясненнями сусідів [PERSON] , та [PERSON] . З довідки, виданої КП Яворівської міської ради «Житлокомунсервіс» №4099 від 27.12.2019року [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. За ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні`зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з Конституцією України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.1 ст.33). Частиною 1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст.ст.150, 156 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з вимогами ст.405 ч.2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідачка [PERSON] разом з її донькою від першого шлюбу [PERSON] та її рідним братом [PERSON] вселилась до житлового будинку позивача, були в ньому зареєстровані та набули право користування цим житлом, як члени сім`ї власника [PERSON] .. Однак судом встановлено та не заперечується відповідачкою [PERSON] яка є законним представником [PERSON] з власниками квартири відповідачі не проживають, спільним побутом з ним не пов`язані. Договору щодо оренди спірного житла між сторонами не укладалося. Тобто відповідачі перешкоджають позивачу у здійсненні своїх прав користування та розпорядження власністю. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. В п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 198 5року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважних причин, які б могли бути підставою для продовження строку, передбаченого ст. 71 ЖК України, збереження за відповідачами спірного жилого приміщення судом не встановлено. При цьому, суд вважає необхідними зазначити про те, що відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.(ч.2 ст.29 ЦК України). Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що неповнолітня дитина - [PERSON] вправі обирати самостійно місце проживання,як вбачається така вибрала місце проживання разом із своєю матір`ю. Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Проаналізувавши наведені правові норми, суд приходить до висновку, що інтереси дитини даним рішенням не порушуються з огляду на те, що неповнолітня [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, а проживає з матір`ю [PERSON] за іншою адресою, що підтверджується поданими у справі доказами. Залишення неповнолітньої зареєстрованою у спірній квартирі суперечило б ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України. Відповідно до ст.1 та ст.11 Законом України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно ч. 2 ст.18 цього Закону діти мають право користуватися займаним приміщенням як члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення. Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] разом із її законним представником відповідачем [PERSON] та відповідач [PERSON] , добровільно залишили приміщення хоча перешкод у користуванні житлом їм не чинилось, не проживають у ньому більше 12-ти місяців без поважних причин, не цікавляться житлом, не оплачують та не утримують його, не зберігають майна та речей, втратили з ним зв`язок, тому позов слід задовольнити повністю. Враховуючи наведене, позовні вимоги слід задовольнити, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved