Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що нею у відповідачів було придбано житловий будинок [ADDRESS] . Після здійснення усного правочину купівлі-продажу вказаного будинку їй було передано оригінали правовстановлюючих документів на будинок та технічний паспорт. Проте, через певні життєві обставини договір купівлі-продажу після здійснення усного правочину не було письмово оформлено та зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку, а тому зазначений об`єкт нерухомості на даний час не має власника. Починаючи з квітня 2000 року позивач та її сім`я у складі: чоловіка та двох дітей проживають у зазначеному будинку, добросовісно за ним слідкують, здійснюють поточний та капітальний ремонт, обробляють город, прибирають прилеглу територію, систематично сплачують комунальні платежі. 03.06.2019 вона звернулась до Чонгарської сільської ради Генічеського району, Херсонської області з заявою, про те, щоб визнали за нею право власності на даний житловий будинок, оскільки вона зі своєю сім`єю понад 19 років безперервно користуємося даним нерухомим майном. Наразі відповіді не надходило, а тому позивач була змушена звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягає на його задоволенні з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом поштового повідомлення, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом поштового повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. [PERSON] було придбано житловий будинок [ADDRESS] . Після здійснення усного правочину купівлі-продажу вказаного будинку [PERSON] було передано оригінали правовстановлюючих документів на будинок, що підтверджується копією договору міни житлового будинку серії ААЕ№682665 від 12.03.1997 року та копією технічного паспорту. Вказаний договір купівлі-продажу після здійснення усного правочину не було письмово оформлено та зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку, а тому зазначений об`єкт нерухомості на даний час не має власника, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №167896664 від 24.05.2019 року. Починаючи з квітня 2000 року [PERSON] зі своєю сім`єю проживають у зазначеному будинку, добросовісно за ним слідкують, здійснюють поточний та капітальний ремонт, обробляють город, прибирають прилеглу територію, систематично сплачують комунальні платежі, що підтверджується копією довідки №546 від 24.05.2019 року, виданою Чонгарською сільською радою Генічеського району, Херсонської області. 03.06.2019 [PERSON] звернулася до Чонгарської сільської ради Генічеського району, Херсонської області з заявою, про те, щоб визнали за нею право власності на даний житловий будинок, що підтверджується копією заяви від 03.06.2019 року, але відповіді вона так і не отримала. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володів нерухомим майном і протягом 19 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved