Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 6870 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову послається на те, що 25 липня 2018 року біля приміщення Коломийського міськрайонного суду умисно пошкоджено його транспортний засіб (порізано колеса) неповнолітнім [PERSON] . Звернувшись із завою та скаргою про вчинення злочину до Коломийського ВП ГУНП, 13 вересня 2018 року йому, позивачу повідомлено, що звернення зареєстровано в Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Коломийського ВП № 9014 від 29 серпня 2018 року та розглянуто. Проведеною перевіркою по зверненню було встановлено особу яка пошкодила його, позивача автомобіль - малолітнього [PERSON] . Із [PERSON] проведено профілактично-роз`яснювальну роботу направлену на недопущення вчинення останнім подібних дій у майбутньому, та на маму неповнолітнього [PERSON] складено адміністративний протокол за ст.. 184 КУпАП Вказує, що йому, позивачу [PERSON] неповнолітнім правопорушником нанесена шкода в розмірі 6870 грн. , що підтверджується копіями товарного чеку від 25 серпня 2018 року, рахунком № 17 та актом виконаних робіт № 17 від 28 липня 2018 року, та копією постанови АПО 18№ 086542 від 10 вересня 2018 року. Вважає, що матеріальну шкоду в розмірі 6870 грн. необхідно стягнути з відповідача. Крім того, вказує, що йому була завдана і моральна шкода. Йому прийшлось докладати багато зусиль для ліквідації наслідків пошкодження коліс його автомобіля, їхати на станцію технічного обслуговування, а після приїзду додому у м. Хирів довелось повністю провести заміну коліс. Моральну шкоду оцінює у 5000 грн. Крім того, судові витрати, витрати на переклад технічного паспорта автомобіля 200 грн. та витрати на правову допомогу 5000 грн просить стягнути з відповідача . В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Козак І.В. підтримали мотиви та вимоги позову. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач подала до суду відзив на позов, в котрому зазначила, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню оскільки позивач не надав належних доказів , якими стверджується що його майну завдана шкода і відповідно, що він набув право захисту свого права власності. Згідно вимог ст..1166 ЦК України майнова шкода , завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, також шкода , завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою ,яка її завдала. Зазначає, що позивач не вказує в позові який саме транспортний засіб був пошкоджений та інформація про те, що власником даного майна є позивач , а отже саме майну позивача завдана шкода, відсутня . Законодавцем визначений спеціальний порядок набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного автомобіля у відповідних органах. Вказує, що позивач не надав належного доказу про державну реєстрацію транспортного засобу , яка невід`ємно пов`язана з набуттям позивачем права власності на даний транспортний засіб , а отже не довів що він є належним власником транспортного засобу і відповідно що шкода завдана майну позивача. Позивачем не наданий документ - правочин (договір купівлі-продажу, купча) згідно якого він набув право власності на спірний транспортний засіб. Долучені позивачем копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на польській мові та переклад даного документа на українську мову навіть не підтверджує законне володіння позивачем даним автомобілем. Зазначає, що позивачем також не надано і належних доказів щодо розміру майнової шкоди, зокрема надано товарний чек від 25 липня 2012 року на суму 800грн. за ремонт автомашини , в той час як порізані колеса були 25 липня 2018 року . Також, позивач надав рахунок за № 17 від 03 серпня 2018 року на суму 6070 грн. однак підтверджень що він оплатив саме таку суму відсутні( сама по собі виписка рахунку не підтверджує оплату коштів). Щодо стягнення моральної шкоди, зазначив, що при недоведеності позивачем завданої його майну майнової шкоди не підлягає стягненню і моральна шкода . Позивач жодним чином в порушення вимог постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року не навів і не обґрунтував в чому полягає його моральна шкода , чим вона підтверджена і саме чим обумовлений такий розмір цієї шкоди. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи подану заяву представника позивача, беручи до уваги відзив на позов, проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою Судом встановлено, що відповідно до постанови серії АПО18№ 086542 по справі про адміністративне правопорушення відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.. 184 ч. 1КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Зі змісту даної постанови слідує, що малолітній син відповідача [PERSON] , [INFO] 25 липня 2018 року на території Коломийського міськрайонного суду пошкодив автомобіль [PERSON] .(а.с.7) Дана постанова оскаржена відповідачем не була та набрала законної сили. Відповідно до ч.1ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.ч.1,2,4 ст. 1178 ЦК шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла 14 років), відшкодовується її батьками, якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз`яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади. Батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їхнім наглядом. Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.150 СК України на батьків покладається обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний моральний розвиток. Позивач просить стягнути на його користь 6870 грн. матеріальної шкоди, з яких 6070 грн. по рахунку № 17 від 03.08.2018 року та 800 грн. по товарному чеку від 25 липня 2018 року. Дослідивши рахунок № 17 від 03 серпня 2018 року на суму 6070 грн. виписаний постачальником [PERSON] (а.с.18) суд вважає, що даний доказ не підтверджує самої оплати позивачем [PERSON] вказаних коштів, рахунок не є платіжним документом, а документом із вказаною сумою грошей, які треба заплатити за придбану річ, зроблену послугу, виконану роботу і т. ін., а тому його до уваги суд не приймає. Щодо Акту приймання -передачі виконаної роботи № 17 до Договору про виконання робіт (надання послуг) від 28 липня 2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] в котрому зазначено, що роботи передбачені Договором, а саме ремонт коліс виконано якісно, в повному обсязі та в строк, суд зауважує, що у п. 2 Акту не вказано суми, яку сплачено за виконану роботу, відсутній підпис [PERSON] , та не додано самого договору про виконання робіт (надання послуг) від 28.07.2018 року . Заперечення відповідача щодо неналежності доказу розміру майнової шкоди, зокрема товарного чеку від 25.07.2018 р. на суму 800 грн., суд до уваги не приймає, оскільки з оглянутого оригіналу чеку, встановлено, що його дата 25 липня 2018 року (подія мала місце 25 липня 2018 року) Щодо посилань відповідача на відсутність належних доказів , якими стверджується що майну відповідача завдана шкода і відповідно що відповідач набув право захисту свого права власності , суд зазначає наступне Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. З таким висновком ВСУ погодився. (№ 6-1365цс17 від 11.10.2017) Враховуючи наведене, суд вважає, що [PERSON] має право вимагати відшкодування шкоди (а.с.37,38) Щодо квитанції 1 від 13 жовтня 2018 року(а.с.20) , де зазначено найменування послуги : перекладу з польської на українську, то суд не приймаї її до уваги, оскільки відсутні дані якого документа здійснено переклад, а також суд не вважає переклад документів як завдану матеріальну шкоду, оскільки позивач може користуватися документами з перекладом у своїх цілях. Таким чином, суд дійшов висновку, що в результаті дій малолітнього сина відповідачки позивачу завдано матеріальної шкоди, яка доведена в судовому засіданні на суму 800 грн., котрі слід стягнути з відповідача. У п.9 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п.3 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно частини 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з положень статей 23, ч.1 ст. 1167 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди завданої [PERSON] , розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань - фізичних, душевних, психічних, яких зазнав відповідач , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення ) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, судом враховано тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану . З огляду на характер та глибину моральних страждань,

Outcome: approved