Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю після офіційного розірвання шлюбу, а саме у період з10 липня 2007 року до 1 вересня 2015 року, визнання правочинів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя. З урахуванням всіх уточнень до позовної заяви позивач просила: встановити юридичний факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з10 липня 2007 року до 1 вересня 2015 року; визнати удаваним з моменту укладення договір дарування 2/3 частини квартири [ADDRESS], встановивши, що фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу; визнати удаваним з моменту укладення договір дарування гаражного боксу [NUMBER] в ГБК «Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві, встановивши, що фактично між сторонами був укладений договір купівлі-продажу; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]: квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,70 м.кв.; гаражний бокс [NUMBER] в ГБК «Зв'язківець» за адресою: м. Київ по вул. Братиславська, 52а ; гаражний бокс [NUMBER] в ГБК «Зв'язківець» за адресою: м. Київ по вул. Братиславська, 52а; 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS]; майнові права вартістю 647 627(шістсот сорок сім тисяч шістсот двадцять сім) гривень 86 коп. на об'єкт інвестиції - однокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 48,97 кв.м.; легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснити поділ майна. Позовні вимоги в частині встановлення факту проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з10 липня 2007 року до 1 вересня 2015 року, Позивачка мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2007 року. [INFO] у сторін народився син - [PERSON] про що було виписано свідоцтво про народження та в книзі реєстрації народжень 10 липня 2007 року зроблено запис № 1787, що підтверджується копією свідоцтва про народження сер.[NUMBER]. 10 липня 2007 року шлюб було розірвано, про що було виписано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 10 липня 2007 року зроблено запис № 591, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу сер.[NUMBER]. Проте, позивач та відповідач продовжували проживати разом, однією сім'єю, вели спільне господарство, залишалися пов'язаними спільним побутом, проживали постійно в одній квартирі та мали взаємні права та обов'язки. В період спільного проживання у сторін народилася донька - [PERSON] про що було виписано свідоцтво про народження та в книзі реєстрації народжень 06 січня 2015 року зроблено запис № 34, що підтверджується копією свідоцтва про народження сер.[NUMBER]. В судовому засіданні позивачка та її представник позов в частині встановлення факту проживання з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу з10 липня 2007 року до 1 вересня 2015 року підтримали та просили його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому. У судове засідання Відповідач не з'явився, однак представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без особистої участі відповідача. Представник відповідача та відповідач позовні вимоги визнавали та просили суд їх задовольнити. Таким чином, сторонами визнаний факт спільного проживання однією сім'єю після офіційного розірвання шлюбу, а саме за період з10 липня 2007 року до 1 вересня 2015 року. Тому, виходячи з положень ч. 1 ст.61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. В судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON], який проживає в [ADDRESS], є батьком Позивачки, пенсіонер, повідомив, що приблизно з травня 2007 року і до вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом,вели спільне господарство, виховували спільних дітей, про факт розірвання шлюбу між сторонами у липні 2007 року свідок не знав, оскільки сторони весь час проживали разом однією сім'єю. Свідок [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], пояснила, що являється хрещеною матір'ю дітей позивачки та відповідача. Вона неодноразово зі своєю сім'єю приїзжала в гості до позивачки та відповідача, які разом проживали в квартирі за адресою[ADDRESS]. Свідку було відомо, що сторін пов'язував спільний побут та виховання дітей. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Виходячи з вищевикладеного, кожна людина має право на сімейне життя, при цьому, укладення шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов'язковою умовою для створення їх сім'ї. Сім'я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Враховуючи наведене, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов'язків. Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім'єю залежить від їх встановлення та доведеності. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до статті 235 ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу і свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу підлягають до задоволення, виходячи з того, що позивачкою доведено факт перебування її з відповідачем [PERSON] у період з 2001 року по 07.08.2002 року у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а також ведення спільного господарства та наявності спільного сімейного бюджету. Вимоги про визнання удаваним договору дарування 2/3 частини квартири [ADDRESS], позивач мотивує тим,що 14.09.2007року сторонами за спільні кошти було придбано 2/3 частини квартири [ADDRESS], при цьому замість договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, посвідченийприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Л.О. за реєстровим № 6315. Вимоги про визнання удаваним договору дарування гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві позивач мотивує тим, що 08.04.2010року сторонами за спільні кошти було придбано гаражний бокс [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві, при цьому замість договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування,посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. за реєстровим № 2324. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з'ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, за яким [PERSON] отримав в дар 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагута Л.О. та зареєстровано за № 6315. Також, з матеріалів справи вбачається, що 08.04.2010року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування за яким [PERSON] отримав в дар гаражний бокс [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. та зареєстровано за № 2324. [INFO] [PERSON] помер, про що було виписано свідоцтво про смерть та в книзі реєстрації смертей 11 травня 2011року зроблено запис № 335, що підтверджується копією свідоцтва про смерть сер.[NUMBER]. Суд вважає, що встановлена судом сукупність обставин дає підстави для висновку про те, що оспорювані договори дарування є удаваними правочинами, фактично сторони приховали укладені між ними договори купівлі-продажу 2/3 частини квартири [ADDRESS] та гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець». В заяві до суду від 21.01.2016 [PERSON] підтвердив факт придбання спірної 2/3 частини квартири [ADDRESS] та гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» за спільні сімейні кошти. Крім цього, 12.09.2007 року, тобто перед датою придбання спірної частини квартири, [PERSON], який є батьком позивачки, за розпискою надав відповідачу цільову позику для придбання 2/3 частини квартири [ADDRESS] у розмірі п'ятнадцяти тисяч доларів США, які, як стверджує позивачка, були використані на придбання спірної частини квартири. При цьому суд встановив, що строк звернення до суду позивачкою не пропущений, так як про зміст оспорюваного договору вона дізналася лише у 2015 році. Відповідно до правового висновку ВСУ у спорі про визнання договору удаваним, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 14 листопада 2012 року розглянув справу № 6-133 цс 12, предметом якої був спір про визнання договору удаваним. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при вирішенні питання про те чи є договір удаваним суду слід виходити із правовідносин, які насправді встановилися між сторонами договору. Суд вважає, що дійсно між сторонами мали місце правовідносини з приводу договору купівлі - продажу спірної 2/3 частини квартири та гаражного боксу [NUMBER]. Водночас, матеріалами справи підтверджено, що сторони у придбання спірної частини квартири проживали разом як сім'я, вели спільне господарство, мали дохід від роботи та спільний сімейний бюджет. Таким чином, спірні 2/3 частини квартири та гаражний бокс [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець», які були придбані на ім'я чоловіка позивачки під час фактичних шлюбних відносин на спільні сімейні кошти, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири за адресою: [ADDRESS], гаражного боксу [NUMBER] в ГБК «Зв'язківець» за адресою: м. Київ по вул. Братиславська, 52а, гаражного боксу [NUMBER] в ГБК «Зв'язківець» за адресою: м. Київ по вул. Братиславська, 52а; 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS], майнових прав вартістю 647 627(шістсот сорок сім тисяч шістсот двадцять сім) гривень 86коп. на об'єкт інвестиції - однокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 48,97 кв.м.,легкового автомобіля CHEVROLET LACETTI 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] позивач обґрунтовує тим, що зазначені об'єкти були придбані під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, зокрема, 2/3 частини квартири [ADDRESS] та гаражний бокс [NUMBER] за удаваними договорами дарування, а в частині 1/3 квартири [ADDRESS] та 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] обґрунтовує тим, що зазначені об'єкти належали відповідачу на праві особистої приватної власності до укладення шлюбу, проте були значно поліпшені за рахунок спільних коштів під час проживання однією сім'єю. Як вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 1999 року відповідачем у Відділі комунального господарства та приватизації державного житлового фонду Ватутінської районної ради було отримане Свідоцтво про право власності за [NUMBER], яким посвідчується,що квартира [ADDRESS] загальною площею 55,67кв.метрів належить на праві власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Виходячи з відмітки на Свідоцтві згодом [PERSON] відчужила [PERSON] належну їй 1/3 квартири за договором дарування від 14 червня 2002 року посвідченого 15-ою Київською державною нотаріальною конторою 14 червня 2002року,зареєстровано за № 7-1223. Також, з матеріалів справи вбачається, що 28.05.1998року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування за яким [PERSON] отримав в дар 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. та зареєстровано за № 2324. Договір посвідчено державним нотаріусом 15-ої Київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А., за № 5-1943. 26 серпня 1998року [PERSON] перемінив прізвище на «[PERSON]» про що було виписано свідоцтво про переміну прізвища, імені, по батькові та в книзі реєстрації актів про переміну прізвища, імені, по батькові 26 серпня 1998року зроблено запис № 110, що підтверджується копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові сер.[NUMBER]. Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним на час участі відповідача у приватизації квартири по [ADDRESS] та під час отримання Відповідачем у власність внаслідок укладення договору дарування 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS], майно, що належало кожному з подружжя до укладання шлюбу, а також отримане ним під час шлюбу в дар чи в порядку спадкування є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. У наданій під час судового засідання представником відповідача заяві відповідач підтвердив, що за час шлюбних відносин були вкладені значні спільні кошти в ремонт квартири за адресою: [ADDRESS], а також відремонтовані та реконструйовані за рахунок спільних коштів 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS], та визнав, що зазначені об'єкти є спільним майном подружжя. Таким чином, сторонами визнаний факт вкладенння значних спільних коштів в ремонт квартири за адресою: [ADDRESS], та в ремонт та реконструкцію 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS], та належності зазначених об'єктів до спільного майна подружжя, виходячи з положень ч. 1 ст.61 ЦПК України, вказані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у свої вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнав повністю позовні вимоги в частині визнання квартири за адресою: [ADDRESS], та 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] спільним майном подружжя , що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим вимоги про визнання квартири за адресою: [ADDRESS], та 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Що стосується вимог заявника про визнання спільною сумісною власністю подружжя гаражного боксу [NUMBER] в ГБК «Зв'язківець» за адресою: м. Київ по вул. Братиславська, 52а; майнових прав вартістю 647 627(шістсот сорок сім тисяч шістсот двадцять сім) гривень 86коп. на об'єкт інвестиції - однокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 48,97 кв.м.; легкового автомобіля CHEVROLET LACETTI 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя", при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відносини позивача та відповідача були усталеними, постійними, триваючими, безперервними та притаманними подружжю, що в свою чергу тягне за собою застосування норм ст. 74 СК України, з урахуванням п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Як вбачається з матеріалів справи 12 вересня 2008 року [PERSON] на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 03 вересня 2008року № 1526-С/ГК отримав свідоцтво про право власності на гаражний бокс [NUMBER] в ГБК «Зв'язківець» за адресою: м. Київ по вул. Братиславська, 52а. Встановлено, що за час 08.01.2009 року сторонами набуте автомобіль марки CHEVROLET LACETTI 2008 року випуску, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], , що підтверджується реєстраційним посвідченням. Також з матеріалів справи вбачається, що 31.08.2012 рокуміж [PERSON] і та ПрАТ «Енергополь-Україна» укладений договір купівлі продажу майнових прав. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Л.С., та зареєстровано за № 3163. Виходячи з пункту 2.1. зазначеного Договору ПрАТ «Енергополь-Україна» зобов'язалось в порядку та на умовах, визначених у Договорі, передати у власність [PERSON] Майнові права на квартиру, а Покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених у Договорі прийняти та оплатити майнові права. Квартира, майнові права на яку є предметом купівлі-продажу має наступні характеристики: № квартири 28; поверх 6;загальна/житлова площа кв.м. 48,97/20,42(п.2.2 Договору). Загальна вартість майнових прав за Договором становить 561 130(п'ятсот шістдесят одна тисяча сто тридцять) гривень 89 коп.(п.5.1 Договору) із обов'язковим перерахунком платежу на дату фактичної оплати у разі зниження офіційного курсу гривні до курсу долара США, встановленого Національним Банком України на день оплати більш, ніж на 3% щодо офіційного курсу гривні до долара США, встановленого Національним Банком України на дату підписання даного Договору. Позивачем надано суду Акт звірки розрахунків станом на 25.01.2016року підписаного між ПрАТ «Енергополь-Україна» та [PERSON] виходячи з якого загальна сума грошових коштів сплачених [PERSON] за період з 27.08.2012року по 22.12.2015року становить 647 627гривень 86коп.. Відповідно до ч. 1 ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Згідно з положеннями ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами. Виходячи із встановлених судом обставин припинення сторонами шлюбних відносин з 1 вересня 2015 року, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог про визнання спільним майном подружжя майнових прав вартістю в частині 575 627,86 грн., які є сумою, яка сплачена позивачем у період з 27.08.2012року і до 1 вересня 2015 року. Таким чином, автомобіль марки CHEVROLET LACETTI 2008 року випуску, 2005 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] та гаражний бокс [NUMBER] в ГБК «Зв'язківець» за адресою: м. Київ по вул. Братиславська, є об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до висновків КООП «Юрспецслужба», складених оцінювачем [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво [NUMBER] від 22.02.2003року ринкова вартість на час проведення експертизи: двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,70 м.кв складає 530 000, 00 гривень (п'ятьсот тридцять тисяч гривень 00 копійок), гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві складає 49 000,00 гривень (сорок дев'ять тисяч гривень 00 копійок), гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві складає 48 000,00 гривень (сорок всім тисяч гривень 00 копійок), 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS] складає 450 000, 00 гривень (чотириста п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок), легкового автомобіля CHEVROLET LACETTI 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER] складає157 527,86 гривень(сто п'ятдесят сім тисяч п'ятсот двадцять сім гривень 86 копійок). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У наданій під час судового засідання представником відповідача заяві відповідач просив суд з врахуванням факту проживання дітей разом із [PERSON] визнати в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] право власності на об'єкти: двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 55,70 м.кв.; ? частину гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві; ? частину гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві, частини майнових прав вартістю 575 627,86 грн. на об'єкт інвестиції однокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 48,97 кв.м. та визнати в порядку поділу майна подружжя визнати за відповідачем, [PERSON], право власності на 24/100 частин житлового будинку за адресою [ADDRESS]; ? частину гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві; ? частину гаражного боксу [NUMBER] в «ГБК Зв'язківець» по вул. Братиславській, 52-А в м. Києві; легковий автомобіль CHEVROLET LACETTI 2008 року випуску державний реєстраційний номер [NUMBER]. У судовому засіданні позивач не заперечили щодо заявленого відповідачем порядку поділу майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved