Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач 05 вересня 2018 року звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. У позовній заяві [PERSON] зазначила, що на підставі рішення Малинського районного суду Житомирської області від 23.05.2014 року [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дітей, [PERSON], [INFO] в розмірі 500 гривень, [PERSON], [INFO] в розмірі 400 гривень. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24.04.2015 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 350 гривень. Враховуючи економічні зміни та підвищення прожиткового мінімуму, реальний розмір аліментів, які позивач отримує від відповідача на даний час недостатній для утримання дітей, які хворіють, потребують лікування, постійного догляду. Відповідач протягом останнього часу фактично не сплачує аліменти, працює в м. Києві, має нерегулярний дохід та приховує розмір отриманого ним доходу. Крім того, син [PERSON] є інвалідом дитинства, а тому потребує більших грошових витрат на своє утримання. Відповідач є фізично здоровим та працездатним, інших утриманців не має, а тому повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. Станом на 01.08.2018 року за довідками-розрахунками Малинського районного відділу державної виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів боржником на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] становить 13610,24 грн.; на утримання сина [PERSON] - 14762,66 гривень, що підтверджується відповідними довідками. У позовній заяві [PERSON] просить змінити розмір аліментів, визначений рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/1344/14 від 23.05.2014 року про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] в розмірі 500 гривень, [PERSON], [INFO] в розмірі 400 гривень, та розмір аліментів, визначений рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/2732/14 від 24.04.2015 року про стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 350 гривень; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1300 гривень, [PERSON], [INFO] в розмірі 1100 гривень, [PERSON], [INFO] в розмірі 1100 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 08.05.2014 року по липень 2018 року у розмірі 10887,99 гривень. В судове засідання [PERSON] не з'явилася. 03.10.2018 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання також не з'явився,до суду повернувся поштовий конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Враховуючи неявку відповідача, для повідомлення якого суд вживав належних заходів та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду, суд вважає за можливе розглянути справу в поряку ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи на підставі наявих доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23 травня 2014 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON], [INFO] на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень та на утримання доньки [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 08 травня 2014 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с.13). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON], на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 350 гривень, починаючи з 19.09.2014 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Відповідно до довідки про склад сім'ї №2794 від 02.08.2018 року, виданої Малинським ВК ЖРЕП, на утриманні у [PERSON] знаходиться троє дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки №371, виданої 24.07.2018 року УПСЗН виконавчого комітету Малинської міської ради, [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та отримує допомогу на дитину з інвалідністю (а.с.12). Відповідно до ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.3 Конвенції про права дитини, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється турботі про інтереси дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Верховного Суду України від 03 травня 2018 року у справі №581/638/17-ц (провадження № 61-11279св18) Верховний суд зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватися. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих зх відповідача аліментів. Окрім цього, суд враховує, що оскільки рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23 травня 2014 року та рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року стягнення аліментів визначено у твердій грошовій сумі, то державний виконавець відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не наділений повноваженнями здійснити відповідні перерахунки. Тобто, позивачка позбавлена можливості захистити свої права у інший, окрім судового, спосіб. Враховуючи вищенаведені положення законодавства, права дітей на достатній життєвий рівень, а також внесені зміни до законодавства з метою захисту прав дітей, та те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та збільшення розміру стягнення з відповідача аліментів, призначених рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 23 травня 2014 року на утримання дітей, [PERSON], [INFO] у розмірі 1300 гривень та [PERSON], [INFO] у розмірі 1100 гривень, а також призначені рішення Малинського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року на утримання дитини, [PERSON], [INFO] у розмірі 1100 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісяця та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до вимог ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. В порядку ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць окремо). Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України по справі № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, та ВС №14-37 цс18 від 25.04.2018 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду при розгляді по цій категорії справ. Згідно довідки-розрахунку №11921/7.10-30 від 14.08.2018 року, виданої Малинським районним ВДВС ГТУЮ у Житомирській області, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] станом на 01.08.2018 року становить 13610,24 грн. (а.с.16). Відповідно до довідки-розрахунку №11922/7.10-30 від 14.08.2018 року, виданої Малинським районним ВДВС ГТУЮ у Житомирській області, заборгованість [PERSON] по аліментам на утримання дитини [PERSON] станом на 01.08.2018 року становить 14762,66 грн. (а.с.16). Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачем, судом встановлено, що він здійснений відповідно до вимог чинного законодавства. Таким чином, є всі законні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів в розмірі 10887,99 грн. Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач суду не надав доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з його вини, відповідач є працездатною особою, мав можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, тому суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 10887,99 грн. Суд також зазначає, що розмір пені не перевищує загальний розмір заборгованості по аліментам. Згідно з роз'ясненнями п.23 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: approved