Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який 25.09.2018 року було уточнено, вказавши, що він працював у Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет» (далі - АТ «НДПІ «Механобрчормет») з 03.08.2011 р. по 31.07.2017 р. та звільнився з посади старшого наукового співробітника відділу комплексної переробки мінеральної сировини на підставі ст.\~36\~КЗпПУ п. 1 за угодою сторін. Протягом 2015-2017 р.р. він отримувала заробітну плату нерегулярно та не в повному обсязі. Станом на 31.07.2017 року (по день звільнення) узгоджена відповідачем заборгованість по заробітній платі становила 27\~642,21 грн, що підтверджується розрахунковим листком за липень 2017 року. Посвідченням комісії відповідача з трудових спорів від 21.08.2017 року № 4 вимоги позивача про стягнення боргу по заробітній платі в сумі 27\~642,21 грн задоволені. З дати звільнення до січня 2018 року коштів від відповідача він не отримував. 04.01.2018 року відповідач добровільно здійснив часткове погашення боргу по заробітній платі в сумі 1\~800 грн, які були перераховані на його зарплатну картку. Стягнення заборгованості по заробітній платі здійснено Довгинцівським ВДВС у травні - червні 2018 року шляхом зарахування коштів на картку позивача в АТ КБ «Приватбанк» трьома платіжками, що підтверджується банківською випискою від 08.09.2018 року. 08.05.2018 року позивач отримав 765,36 грн у рахунок погашення боргу по заробітній платі. 01.06.2018 року Довгинцівський ВДВС перерахував на картку позивача ще 3\~432,77 грн. Остаточне погашення боргу по заробітній платі відбулось 11.06.2018 року. Цього дня Довгинцівський ВДВС перерахував залишок боргу в сумі 21\~644,08 грн. 22.06.2018\~року Довгинцівським ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 54750402 (стягнення заробітної плати в сумі 27\~642,21 грн) у зв'язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.08.2017 року по 10.06.2018 року в сумі 63\~850,50 грн та інфляційну складову за період з 01.04.2015 року по 11.06.2018 року в сумі 6\~318,59 грн. Ухвалою суду від 13.09.2018 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач АТ «НДПІ «Механобрчормет» про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, його представник у судове засідання не зявився. Відповідно до поданого до суду відзиву просив застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] про стягнення інфляційної складової та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, У задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] з 21.01.1977 р. працював в Акціонерному товаристві «Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів «Механобрчормет», з 03.08.2011 року на посаді старшого наукового співробітника відділу комплексної переробки мінеральної сировини, звільнений 31.07.2017 р. за угодо сторін за п. 1 ст.\~36\~КЗпПУ (а.с.7-8 - копія трудової книжки). Положеннями статті 21\~КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ст.\~24\~КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно пункту 1 частини 1 статті 36\~КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до частини першої статті 116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, посвідченням комісії з трудових спорів АТ «НДПІ «Механобрчормет» № 4 від 21.08.2017 року задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 27\~642,21 грн. На виконання зазначеного посвідчення 21.09.2017 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного посвідчення (а.с. 14, 15 копія заяви, копія постанови про відкриття виконавчого провадження). Постановою про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2018 року державним виконавцем було закінчено виконавче провадження у звязку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 18 копія постанови про закінчення виконавчого провадження). Частиною першою статті 117\~КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України\~«Про плату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету\~міністрів України\~від 08\~лютого 1995\~№ 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Так, абзацом третім пункту 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно пунктом 8 розділу IV Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 31.07.2017 року. Для розрахунку середньоденної заробітної плати взято виплати за останні два календарні місяці фактичної роботи, що передують місяцю звільнення, а саме травень та червень 2017 року на підставі розрахункових листків відповідача. У травні 2017 року відпрацьовано 12 днів, нараховано 3\~582,00 грн. У червні 2017 року відпрацьовано 1 день, нараховано 298,50 грн. Середньоденний заробіток для розрахунку компенсації становить 298,50 грн: (3\~582,00 + 298,50) грн / (12 + 1) дні = 3\~880,50 / 13 = 298,50 грн. Тривалість затримки розрахунку при звільненні становить 213 робочих днів, зокрема -21 день серпня 2017 року, -21 день вересня 2017 року, -21 день жовтня 2017 року, -22 дня листопада 2017 року, -20 грудня 2017 року, -21 день січня 2018 року, -20 днів лютого 2018 року, -21 день березня 2018 року, -19 днів квітня 2018 року, -21 днів травня 2018 року, -6 днів червня 2018 року. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період 02.08.2017 року по 10.06.2018 року становить 63\~580,50 грн. (298,50 грн х 213 днів). Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до статті 34\~Закону України\~«Про оплату\~праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв'язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 даного Закону встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадяться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: ... заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до пункту третього постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 21.02.2001\~року №\~159\~"Про\~затвердження порядку\~проведення компенсації\~громадянам втрати\~частини грошових\~доходів у\~зв'язку\~з порушенням\~термінів їх\~виплати" компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: … заробітна плата (грошове забезпечення). У Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 22\~лютого 2012\~року №\~4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233\~Кодексу законів\~про працю\~України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233\~Кодексу законів\~про працю\~України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення). Так, згідно наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, сума інфляційної складової станом на 10.09.2018 року за період з квітня 2015 року по червень 2018 року становить 6\~318,59 грн (а.с. 12 розрахунок). Відповідно до наданого суду відзиву на позовну заяву відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Суд вважає дане заперечення необґрунтованим, так як строк позовної давності не застосовується при розгляді вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, стягненні інфляційної складової, тощо. Та звертає увагу відповідача на те, що позивач в межах трьох місяців з дня повного розрахунку відповідача з ним звернувся до суду. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Крім того, на виконання вимог ч. 2 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Оскільки позивач на підставі ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved