Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом до Луганської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначила, що вона народилася 30.01.1958 року в селищі Нововеденський Орловської області, зараз вона зареєстрована та мешкає в місті Луганську кв. Южний [ADDRESS]. Разом з нею за цією адресою мешкала з 13 березня 2000 року [PERSON], [INFO], яка була тіткою позивачки, що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами. 03 травня 2002 року [PERSON] померла. Після її смерті лишилась належна їй на праві приватної власності 1/5 частина житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Зазначену кварту позивачка разом із членами своєї родини та [PERSON] набула у приватну власність згідно договору обміну квартири від 15.02.2000 року. На момент смерті [PERSON] спадкоємців, визначених Цивільним кодексом УРСР не лишилося. Її брат [PERSON] [INFO] помер 13.05.1974 року, сестра померла 13.05.1974 року, чоловіка та дітей вона не мала. [PERSON] тяжко хворіла, мала потребу в сторонньому піклування і звязку з чим з 1987 року позивачка [PERSON] була призначена піклувальником за своєю тіткою, згідно рішення Константинівської міської ради від 03.12.1987 року. Оскільки [PERSON] мешкала в місті Константинівську Донецької області, а позивачка мешкала в місті Луганську, вона вирішила забрати її до себе. У звязку з цим позивачка вважає, що вона фактично прийняла спадщину. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на момент відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Статті 529, 530 ЦК УРСР передбачав лише дві черги спадкоємців, і серед них племінними не були передбачені. Тому позивачка змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Просить суд визнати за нею право набувальної давності на 1/5 частину житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представника [PERSON], які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились. Надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, підтримали у повному обсязі заявлені позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання 05.08.2016 року не зявився. Про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена шляхом розміщення оголошення в газеті "Урядовий кур'єр", причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило. У звязку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України.\~ \~ \~ \~ 05.08.2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України позивачка, [PERSON] народилася 30 січня 1958 року в селищі Нововеденський Знаменського району Орловської області (а.с. 7), зареєстрована та мешкає з 13 березня 2000 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження серії II-ХЖ № 004372 від 21 вересня 1961 року [PERSON] народилася 30 січня 1958 року в селищі Нововеденський Знаменського району Орловської області. Батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії II-ЕД№ 402561 від 08 червня 1985 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 червня 1985 року. Після реєстрації шлюбу дружина узяла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про шлюб серії ХЖ № 12216 від 26 квітня 1957 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 квітня 1957 року. Після реєстрації шлюбу дружина узяла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії II-ХЖ № 004244 від 08 червня 1961 року [PERSON] народилася 12 лютого 1934 року в селищі Покровський Знаменського району Орловської області. Батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 11). Згідно заяви про відновлення актового запису про народження [PERSON] просить відновити актовий запис про її народження. Вказує, що вона народилася 25 жовтня 1926 року в селі Покровське Знаменського району Орловської області. Проживає у [INFO]. Відомості про батьків: батько [PERSON], мати [PERSON]. Відомості про братів та сестер: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с. 12). Згідно повідомлення відділу записів актів цивільного стану виконавчого комітету Орловської облради від 09 листопада 1987 року запис про народження [PERSON] за 1926 рік не зберігся, відновити актовий запис немає можливості (а.с. 13). Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 339139 від 07 травня 2002 року [PERSON] померла 03 травня 2002 року у віці 75 років у місті Луганську. Смерть зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Артемівського районного управління юстиції м.Луганськ (а.с. 14). Згідно договору обміну квартири від 15 лютого 2000 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Згідно реєстраційного посвідчення від 17 лютого 2000 року квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності згідно договору міни від 15 лютого 2000року (а.с. 17). Згідно технічного паспорту на квартиру № 79 в житловому будинку № 3 на кварталі Южиний міста Луганська власниками вказаної квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 18). Згідно свідоцтва про народження серії ХЖ № 796169 від 16 листопада 1955 року [PERSON] народився 09 січня 1932 року. Батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 19). Згідно свідоцтва про смерть серії VI-ЯР № 031073 від 20 вересня 1965 року [PERSON] помер 06 вересня 1965 року (а.с. 20). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 13 травня 1974 року у віці 40 років (а.с. 21). Згідно рішення Константинівської міської ради від 03 грудня 1987 року № 468/1 [PERSON] призначена піклувальником над її тіткою [PERSON]. Як видно із квитанцій про сплату комунальних послуг позивач [PERSON] сплачувала їх разом з чоловіком, [PERSON] (а.с. 23-29). Таким чином, починаючи з 15.02.2000 р. та по теперішній час позивач [PERSON] проживає в зазначеній квартирі, крім того, вона добросовісно, відкрито та безперервно володіла квартирою № 79 в житловому будинку № 3 на кварталі Южний міста Луганська і згідно положення ст.344 ЦК України набула право власності на це майно в порядку набувальної давності, а тому, суд прийшов до висновку що факти, викладені позивачкою у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені нею письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності в порядку набувальної давності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У звязку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.11, 15, 16, 344 ЦК України,

Outcome: approved