Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON]. 14.01.2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку. Позов обґрунтувала тим, що з 21.10.1989 року по 07.06.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В період шлюбу в 1994 році ними збудований будинок по [ADDRESS], в якому вони проживали сім'єю та були зареєстровані з 1997 року. Після розірвання шлюбу вона з сином залишилася проживати у вказаному будинку і проживає на даний час. Чоловік - [PERSON] [INFO] помер. Після його смерті позивачу стало відомо, що право власності на будинок було оформлене на [PERSON] в 2013 році. Після його смерті відповідачі по справі подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак вона вважає, що має право на ? частину будинку, оскільки він був ними придбаний (збудований ) під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власність подружжя. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. Позивач пояснила, що всі дозвільні документи на виділення земельної ділянки, початок будівництва видавалися на ім'я чоловіка. Будинок ними був побудований в 1994 році, в 1997 році вона, чоловік та син - [PERSON] були зареєстровані в будинку. Вона з сином проживає там і на даний час. Про те, що офіційно будинок був зданий в експлуатацію в 2003 році, в 2013 році зареєстроване право власності [PERSON] їй не було відомо, оскільки всіма документами займався чоловік. Про те, що будинок збудований в 1994 році свідчить технічна документація та реєстрація їх в будинку. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі, оскільки перебуває на строковій військовій службі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, а також письмові пояснення з приводу заявленого позову, в яких зазначили про свою участь як батьків померлого [PERSON] у будівництві будинку та не заперечили проти того, щоб за позивачем та її сином було визнано право власності на 1/2 будинку, інша половина має бути за ними. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.1989 року по 07.06.2001 року, який був розірваний. 25.07.1990 року у подружжя народися син [PERSON]. Відповідно до рішення виконавчого комітету Бобринецької міської ради № 137 від 26.04.1991 року [PERSON] була надана у безстрокове користування земельна ділянка з земель міської забудови [ADDRESS] площею 1000 кв.м. для будівництва житлового будинку та господарської будівлі (а.с.11). 06.05.1992 року на ім'я [PERSON] був наданий дозвіл виконкомом Бобринецької міської ради за № 276 про надання дозволу на індивідуальне житлове будівництво по [ADDRESS] (а.с.21). 13.10.2003 року на житловий будинок по [ADDRESS] виготовлений технічний паспорт, а 20.10.2003 року будинок введений в експлуатацію (а.с.14-18,13) 24.10.2013 року за [PERSON] зареєстроване права власності на житловий будинок, що підтверджено свідоцтвом про право власності (а.с.10). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін чи інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правовідносини, які виникли між сторонами слід регулювати нормами Закону України "Про власність", який діяв на час виникнення спірних правовідносин та Кодексом України про шлюб та сім'ю. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім»ю України. Згідно із ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено з наданих письмових доказів, що спірний будинок збудований в 1994 році, що підтверджено записом в технічному паспорті на житловий будинок, так і в акті прийому в експлуатацію будинку та господарських будівель. Відповідно до записів домової книги, у вказаному будинку зареєстроване постійне місце проживання всіх членів сім»ї позивача з 1997 року. До теперішнього часу в житловому будинку зареєстрована та проживає позивач та відповідач [PERSON] Вказані обставини дають підстави для висновку про те, що спірне майно - будинок по [ADDRESS] був нажитий подружжям - [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу та належав їм на праві спільної сумісної власності подружжя, відтак позивач набула право на ? частину спірного будинку як на частку в спільному майні подружжя. Той факт, що [PERSON] зареєстрував право власності на будинок після розірвання шлюбу та набув права власності на нього, не може вказувати на відсутність права позивача як дружини на рівне право володіння і користування і розпорядження у спільній сумісній власності подружжя майном, яке було набуте подружжям за час перебування у шлюбі.. З огляду на викладене, позов є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позивач не заявляла про стягнення з відповідачів судових витрат, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved