Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що [PERSON] як батько з дитиною не спілкується, не проявляє до сина батьківської турботи, не цікавиться ним та не відвідує його, не турбується про фізичний та духовний розвиток сина, не надає матеріальної допомоги на його виховання. Вказує, що відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, повністю відмовився від дитини, її матеріального утримання. З 2013 року, після припинення фактичних шлюбних відносин, про сина турбується і дбає лише позивач, за весь цей час відповідач жодного разу не поцікавився життям та успіхами дитини, не запропонував свою допомогу. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків, долі та здоров'я сина [PERSON] змусило її звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник служби у справах дітей Генічеської РДА за довіреністю Коваленко І.І. в судовому засіданні вимоги позивача підтримав повністю. Вказує, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] відповідатиме інтересам останнього. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши висновок Служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони в період з 2011 року по 2013 рік перебували в цивільному шлюбі та проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу однією сім'єю. За період спільного життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Згідно копії свідоцтва про народження відповідач записаний батьком дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що з 2013 року сторони припинили проживати однією сім'єю, дитина залишилася проживати з матір'ю. Відповідно до пояснень позивачки - відповідач будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, її вихованням не займається. Дій направлених на участь у вихованні сина не вчиняв. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його можна застосовувати тоді, коли це викликано необхідністю. Відповідно до пояснень позивача на протязі тривалого часу між сторонами склалися негативні стосунки, що свою чергу негативно впливає на емоційний стан дитини. Як вбачається з Висновку № 302/09-366/02/29 від 18.06.2015 р. Органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги те, що відповідачем не вчинялося будь-яких дій на налагодження стосунків з дитиною, намаганні брати участь у її вихованні та утриманні. Останній не звертався до служби у справах дітей Генічеської РДА з метою визначення його участі, як батька у вихованні дітей; ним не вжито заходів щодо утримання сина; відсутні докази, що підтверджували б його намагання домовитися з позивачем про спілкування з дитиною. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Матеріалами справи підтверджена винна поведінка [PERSON], щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved