Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на проживання в будинку за адресою: [ADDRESS], власником якого він є. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та [PERSON] 05.12.2014 року року був укладений договір купівлі-продажу будинку: [ADDRESS]. Відповідно до умов договору продавець зобов'язався передати йому будинок з надвірними будівлями, а покупець зобов'язується прийняти житловий будинок і сплатити за нього обговорену договором грошову суму. Умови договору сторонами були виконані, але своє місце реєстрації відповідач досі не змінив, що перешкоджає позивачеві як власнику житла, володіти, користуватись та розпоряджатись ним у повному обсязі. Тому він просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право на проживання в будинку за адресою: [ADDRESS]. Представник позивач в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] не прибув в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно довідки Попівської сільської ради Красноградського району від 08.12.2014 року за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON], але фактично по [ADDRESS] не проживає. Згідно ст.150 ЖК України, ст.319 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності квартиру або її частину, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім"ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідач не є членом сім"ї позивача, в спірному будинку відсутні речі, які б йому належали. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом власника, членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Незважаючи на це, [PERSON] добровільно не знімається з реєстрації місця проживання. Згідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що відповідача [PERSON], як колишнього власника будинку належить визнати таким, що втратив право користування жилим будинком і задовольнити позовні вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved