Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 10.03.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати право спільної сумісної власності подружжя на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; в порядку поділу сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; вселити [PERSON] в квартиру за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні жилими кімнатами та підсобними приміщеннями у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.04.2020 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2020 року провадження у справі зупинено у зв`язку із перебуванням відповідача у рейсі, на підтвердження вказаних обставин суду надано довідку з крюінгової компанії Star Sky Shipping co.5 Limited, про те, що [PERSON] перебуває у рейсі до серпня 2020 року. Ухвалою суду від 09.09.2020 року провадження у справі поновлено. 28.10.2020 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати особистою приватною власністю [PERSON] двокімнатну квартиру, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м. Ухвалою суду від 22.03.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, просить задовольнити зустрічний позов. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що між сторонами 08.07.2000 року було укладено шлюб, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2017 року. При цьому позивач зазначає, що під час шлюбу 15.09.2008 року була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Таким чином позивач вказує, що сторонам по справі належить по 1/2 частині вказаної квартири, в зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири, вселити її у спірну квартиру, встановити порядок користування жилими та підсобними приміщеннями вказаної квартири, зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні вказаною квартирою. Відповідач [PERSON] в зустрічній позовній заяві посилається на те, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , є його особистою приватною власністю, оскільки придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу його квартири за адресою: [ADDRESS] , яку відповідач отримав в порядку спадкування після смерті матері. Для захисту своїх прав [PERSON] просить суд визнати спірну квартиру особистою приватною власністю відповідача. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 08.07.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №433, що вбачається з свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 08.07.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київської райадміністрації виконкому Одеської міськради /а.с.4/. [INFO] померла мати відповідача [PERSON] , про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси зроблено відповідний актовий запис №561, що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.57/. За життя [PERSON] належала трьохкімнатна квартира, розташована в [ADDRESS] , про що суду надано свідоцтво про право власності, видане 30.01.2001 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради /а.с.55-56/. 08.09.2008 року [PERSON] передав, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у власність трьохкімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 70,4 кв.м., житловою площею - 40,9 кв.м., що вбачається з Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. /а.с.60-61/. Відповідно до п. 3 вказаного договору продаж здійснено за 555810,00 грн., які продавець отримав до підписання цього договору. З договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юхневич М.М., вбачається, що [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність двокімнатну квартиру, розташовану в [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 29,6 кв.м. /а.с.68-69/. Пунктом 3 вказаного договору визначено, що продаж вищезазначеної квартири вчинено за 23772,00 грн. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2017 року по справі №520/6540/17 шлюб між сторонами розірвано /а.с.5-6/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регулюються положеннями Глави 8 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи судом достеменно встановлено, що в період шлюбу сторін була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] під час перебування в шлюбі з позивачем [PERSON] після смерті матері успадкував трьохкімнатну квартиру, загальною площею 70,4 кв.м., яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України була його особистою приватною власністю. Відтак гроші, отримані відповідачем від продажу вказаної квартири також були його особистою власністю, а не спільним сумісним майном подружжя. Суд приймає доводи сторони відповідача [PERSON] щодо того, що відповідач продав трьохкімнатну квартиру, загальною площею 70,4 кв.м. і придбав двокімнатну квартиру, загальною площею 49,1 кв.м., за придбання якої було сплачено значно менше коштів, оскільки вона менша за площею. Враховуючи різницю між укладеннями договорів купівлі-продажу квартир лише в один тиждень (08.09.2008 року та 15.09.2008 року відповідно), суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана відповідачем за його особисті кошти, які він отримав від продажу квартири, успадкованої після смерті матері, в зв`язку з чим суд відхиляє доводи сторони позивача [PERSON] стосовно того, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. На підставі викладеного суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] , в тому числі і вимог про вселення, визначення порядку користування квартирою та зобов`язання відповідача не чинити їй перешкод в користуванні житлом. Оскільки в ході судового розгляду справи позивачем не доведено, що вона користувалась вказаною квартирою, що замки відповідачем були змінені та відповідач таким чином перешкоджав позивачу. Вказані вимоги суд вважає безпідставними та голослівними, оскільки на підтвердження даних обставин будь-яких доказів надано не було. Враховуючи відмову в задоволенні вимоги позивача щодо її права на 1/2 частку квартири, суд вважає, що із зазначених підстав в задоволенні інших вимог належить відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] суд зазначає, що відповідачем обрано належний спосіб захисту його невизнаних прав та, враховуючи наявність в матеріалах справи належних та допустимих в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] не підлягають задоволенню в зв`язку з їх безпідставністю, зустрічні вимоги [PERSON] належить задовольнити, як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення зустрічних позовних вимог сума сплаченого при поданні зустрічної позовної заяви судового збору підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved