Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] з 19 березня 2011 року. Шлюб було зареєстровано в Алчевському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганської області, про що зроблено актовий запис № 94. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Від попереднього шлюбу вона також має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, рішенням Алчевського міського суду Луганської області 27 березня 2014 року шлюб між сторонами у справі було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON] залишився проживати разом з нею. У липні 2014 року, у звязку з проведенням антитерористичної операції за місцем їхнього постійного проживання у [INFO], вона з дітьми вимушена була виїхати на проживання у [INFO]. Також з ними до м. Дніпродзержинська переїхав проживати і її колишній чоловік [PERSON] Після того, як вони оселились у м. Дніпродзержинську за адресою: [ADDRESS], відповідач близько місяця проживав з ними, а потім почав влаштовувати своє життя, із квартири виїхав, і вони з ним втратили будь-який звязок. Вже тривалий час відповідач життям свого сина не цікавиться, не приймає участі у вихованні дитини, жодного разу не виявив бажання побачити чи поговорити по телефону із сином, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, вона сама матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток сина. Позивачка зазначила, що вона має рідних, які зі своїми сімями проживають за межами України, а саме: у м. Чета Забайкальського краю Російської Федерації мешкає її рідна сестра - [PERSON], яка являється хрещеною матірю її сина [PERSON], і для гармонійного розвитку сина, його духовного виховання, для підтримання родинного звязку, вважає, що було б доцільним забезпечити йому спілкування з його рідними, яких, нажаль, немає в Україні. Дитина отримає із рідними масу позитивних емоцій і розширить своє світосприйняття. Декілька разів вона випадково зустрічала у м. Дніпродзержинську відповідача і просила його надати дозвіл на виїзд дитини за межі України, однак він відповів їй категоричною відмовою, не пояснюючи при цьому причин свого рішення, у звязку з чим вона вимушена зараз звертатися з позовною заявою до суду і просити надати сину [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд з нею за межі України. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві та просила позов задовольнити у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Додатково пояснила, що має рідну сестру [PERSON], раніше вона та сестра проживали в [INFO], були дуже близькі, підтримували та допомагали одна одній, але через небезпечну для життя ситуацію, що склалася за місцем їх проживання, всі вони розїхалися по різним містам та вимушено розлучилися. Вважала, що її син [PERSON] має право на спілкування з його рідною тіткою та її сином, який є двоюрідним братом [PERSON], родинні звязки не повинні втрачатися і саме для цього вона хоче зїздити у гості до своєї сестри, а потім знов повернутися в м.Дніпродзержинськ, так як вона тут проживає та її старший син [PERSON] навчається в м.Дніпродзержинську і йому потрібно буде продовжувати навчання. Відповідач у судовому засіданні був відсутній. Про час і місце судового засідання повідомлені належним чином - у відповідності до вимог ст. 74,76 ЦПК України - шляхом оголошення в газеті, а також судовими повістками. Відповідач заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник служби у справах дітей адміністрації Південного району Дніпродзержинської міської ради надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за їх відсутності, зазначили, що з позовними вимогами позивачки згодні та підтримують їх у повному обсязі. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що в липні 2014 року у звязку з проведенням АТО в місці їх проживання, він, його мати [PERSON], брат [PERSON], а також відповідач [PERSON] приїхали в м.Дніпропетровськ, а потім переїхали в м.Дніпродзержинськ. Спочатку вони всі мешкали разом, але потім [PERSON] почав зловживати алкоголем та покинув їх родину. Після цього їм нічого не відомо про місце проживання [PERSON], декілька разів він зустрічав його, коли їздив в центр міста, але той перебував в нетверезому стані. Після їх переїзду в м.Дніпродзержинськ, він почав навчатися в училищі, на даний час закінчив перший курс і у нього канікули. Їх родину запросила до себе у гості рідна сестра матері [PERSON], з якою вони раніше проживали в [INFO], але яка також у звязку з небезпечною ситуацією в їх рідному місті виїхала до Російської Федерації в м.Чета. [PERSON] є його рідною тіткою та тіткою його молодшого брата [PERSON]. Вона пообіцяла їм оплатити проїзд та проживання, вже купила подарунки для нього та для його брата [PERSON]. Окрім цього у його тітки [PERSON] є син [PERSON], який доводиться йому та [PERSON] двоюрідним братом, та вони дуже скучили за ним і хочуть побачити брата Святослава та тітку [PERSON], бо дуже скучили за ними. Після гостювання вони мають намір повернутися в м.Дніпродзержинськ, так як йому потрібно продовжувати навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. В судовому засіданні досліджені всі докази, надані сторонами. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі доказів, наданих сторонами і досліджених під час судового засідання. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана, довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (ар.с.7). Рішенням Алчевського міського суду Луганської області від 27 березня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (ар.с.8). Після розірвання шлюбу неповнолітній син [PERSON] залишився проживати разом з позивачкою. У липні 2014 року, у звязку з проведенням антитерористичної операції за місцем їхнього постійного проживання у [INFO], позивачка з дітьми вимушена була виїхати на проживання у [INFO], де відповідно до довідки виданої 16.10.2014р. департаментом охорони здоровя та соціального захисту населення Дніпродзержинської міської ради разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON], 18.06.2000р.н. та [PERSON], 30.08.2011р.н була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (ар.с.9) Відповідно до довідки від 12.05.2016 року ТОВ «Абонент ХХІ» позивачка [PERSON] проживає з дітьми [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Нікопольська, 40-74 (ар.с.10). Позивач має рідних, які зі своїми сімями проживають за межами України, а саме: у м. Чета Забайкальського краю Російської Федерації мешкає її рідна сестра - [PERSON] (на російській мові Алексеенко) [PERSON] (ар.с.13-16), яка являється хрещеною матірю її сина [PERSON], і для гармонійного розвитку дитини, його духовного виховання, для підтримання родинного звязку, суд вважає доцільним забезпечити спілкування дитині з його рідними. \~Статтею 33 Конституції України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2\~ст.313 ЦК України\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч.2\~ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України"\~за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~постановою КМ України №57 від 27.01.1995 р., зокрема, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. ст. 150-153 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на виховання дитини, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, дитина має право звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду по досягненню нею чотирнадцяти років. Разом з цим\~ст.155 СК України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, враховує, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним й принциповим є інтереси дитини, такі мають бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у неприязних стосунках, при цьому суд приймає до уваги, що суду не надано жодного доказу, що виїзд дитини за кордон пов'язаний саме із виїздом на постійне місце проживання разом з матірю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин,\~\~не надано жодного доказу, що право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини порушується чи обмежується. Виходячи з викладеного, суд вважає, що виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України у супроводі позивачки без письмової згоди та без супроводу батька відповідатиме інтересам дитини в частині її духовного та фізичного розвитку, відпочинку, оздоровлення, відвідування родичів, забезпечення дотримання прав дитини, вимогам розумності щодо тривалості у часі при наданні позивачці такого права, у звязку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved