Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою 19.12.2016 року, в якій просить: Визнати [PERSON] , який народився 08 серпня 1963 року в с.Валуєць, Почежського району, Брянської області Росіїї безвісно відсутнім з 09.07.2003 року. Перед початком судового засідання [PERSON] заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, та просила їх задовольнити також просила суд слухати дану заяву без фіксації судового процесу технічними засобами. Зацікавлена особа в особі представника Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції в судове засідання не з»явивилась про слухання даної справи була повідомлена своєчасно та належним чином . Розглянувши заяву та докази в її обґрунтування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] Суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. За ч.4 ст. 234 ЦПК України у випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої цієї статті, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох народних засідателів. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу таЗакону України "Про міжнародне приватне право". Згідно із ЗУ Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) від 02.06.2016р. із КУ виключена участь народу у здійсненні правосуддя через народних засідателів. На теперішній час за ст. 124 КУ народ безпосередньо бере участь у здійсненні правосуддя через присяжних. Враховуючи, що КУ є нормою прямої дії, суд при розгляді даної заяви керується саме нормами КУ та вважає за необхідне розглянути дану справу одноособово без участі народних засідателів, інститут яких не передбачений нормами прямої дії Матеріали справи свідчать, що заявник [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] з 25 березня 1988 року. Шлюб зареєстровано у Київським відділом РАЦСу Харківського міського управління юстиції, де зроблено відповідний актовий запис №252.(а.с. № 3). 09.07.2003 року чоловік заявника поїхав на поїзді до родичів у с. Валуєць Брянської обл. Росії. З того часу пройшло більше одного року. До теперішнього часу в місці його постійного проживання [PERSON], а саме в [ADDRESS] нічого не відомо про місце його перебування, проведені пошуки жодних результатів не дали. Звернення до поліції і родичів не допомогло встановити місце перебування [PERSON] , що підтверджується довідками та висновками з поліції (а.с. № 8-13). Визнання чоловіка безвісно відсутнім необхідно [PERSON] для того, щоб виписати його з квартири . Заявник та їхня спільна дочка [PERSON], зареєстровані у [INFO] є інвалідами і не в змозі сплачувати за квартиру та погасити борги , що накопилися за роки відсутності чоловіка. Згідно із ч.1 ст. 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Враховуючи наявність доказів того, що більше року за місцем проживання [PERSON] про нього відсутні відомості про його місце перебування, суд вважає вимоги заявника обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та враховуючи обставини справи та положення ч.2 ст..43 ЦК України, суд визнає [PERSON] безвісно відсутньою з 09.07.2003 року, оскільки не можливо встановити точний день та місяць одержання останніх відомостей про місце перебування [PERSON] Суд зазначає, що у відповідності до ст.. 45 ЦК України якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Outcome: approved