Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 18.11.2020 [PERSON] звернулася до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з вказаним позовом, в якому просить: - розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 06.10.2018 Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №81; - стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1500,00 грн. щомісячно, з дня подання позову та до повноліття дитини; В обґрунтування вимог вказано, що сімейне життя сторін не склалося, порозуміння та взаємоповага відсутні, мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. З жовтня 2020 проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Зазначає, що примирення між ними не можливе, син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину; матеріальну допомогу надає періодично. ІІ. Процедура та позиції сторін 09.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в заяві від 24.03.2021 справу просить розглянути без її участі; позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні; у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте відповідач не скористався своїм правом, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Обставини встановлені судом та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 06.10.2018 Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №81, що підтверджується змістом оригіналу свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Дитина проживає з матір`ю (а.с. 10, 11). ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню та мотиви суду Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Так, статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України`на відповідний рік. При цьому,статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч.4ст.263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі, ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз.2 ч.2 ст.182 СК України. Суд вважає за необхідне зазначити, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення мінімальних потреб малолітніх дітей. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня;. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» від 31.01.2021 № 1082-IX з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Саме у такій віковій групі перебуває дитина сторін. Відповідач своїм правом з`явитися до суду і спростувати доводи позивача не скористався, будь-яких доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.76-81 ЦПК України відповідачем не надано і клопотань перед судом про їх витребування не заявлено. Позивач у пред`явленому до відповідача позові просила стягувати на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має мінливий дохід. Таким чином, розмір аліментів, які позивач просить сятгувати з відповідача відповідає розміру, встановленому ч.2 ст. 182 СК України, що в свою чергу забезпечить дитину рівнем життя, достатнім для її всебічного розвитку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою дитини сторін у забезпеченні належного матеріального її утримання, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини - [PERSON] , який народився [INFO] в розмірі 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернулась із позовом до суду - 18.11.2020. Згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати. Отож з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 840,80 грн. понесених нею при сплаті судового збору. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved