Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON] державний навчальний заклад «Українська медична стоматологічна академія» 03 липня 2017 року звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за навчання. В поданій до суду позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач з 01 вересня 2008 року була зарахована студенткою академії, та згідно з укладеною угодою зобовязувалася після закінчення навчання прибути за місцем направлення та відпрацювати не менше трьох років. Позивач вказував, що відповідач після закінчення навчання отримала направлення до місця призначення Департамент ОЗ Полтавської ОДА, КЗ «Центр первинної медико-санітарної підготовки №1 м.Полтави» на посаду лікар загальної практики-сімейний лікар, але за місцем направлення не прибула. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на користь держави в особі [PERSON] державного навчального закладу «Українська медична стоматологічна академія» 47296,49 грн. та відшкодувати йому понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, але звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавала. До висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки-виклики в судове засідання на імя відповідача направлялись судом за її зареєстрованим місцем проживання, але повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачем судові повістки, направлені судом на її імя за адресою, за якою зареєстровано її місце проживання, не одержані, повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача такою, що була належним чином повідомлена по час та місце судового розгляду. Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 01 вересня 2008 року була зарахована студенткою медичного факультету [PERSON] державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія» (а.с.8). У листопаді 2008 року між сторонами по справі укладеного угоду про підготовка фахівця з вищою освітою (а.с.9). За умовами зазначеної угоди відповідач зобовязалася, зокрема, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Встановлено, що відповідно до наказу № 244-у від 27 червня 2014 року за рішенням екзаменаційної комісії відповідачу [PERSON] присвоєно кваліфікацію лікаря, видано диплом встановленого зразка (а.с.12, 13). Згідно направлення на роботу від 30 червня 2014 року №70 [PERSON] направлена до Департаменту ОЗ Полтавської ОДА КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Полтави» для роботи на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря (а.с.10). Також дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач [PERSON] до місця направлення не прибула та до роботи на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря не приступила (а.с.10, 11, 15). Відповідно до статті 56 Закону України «Про вищу освіту»\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди. Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання встановлений ст. 2 Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», відповідно до якого особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, із служби в Національній поліції у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, набуттям громадянства або підданства іншої держави, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України № 367 від 25 грудня 1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», також передбачено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо випускник не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п.п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] після закінчення навчання за направленням не прибула та не приступила до роботи (а.с.15). Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача вартості навчання. Відповідно до кошторису вартості освітньої послуги спеціаліста бюджетної форми навчання ВДНЗУ «Українська медична стоматологічна академія» вартість навчання відповідача склала 43222,52 грн. (а.с.18-19). Згідно довідки витрат коштів державного бюджету на навчання випускника 2014 року [PERSON], яка навчалась за рахунок державного замовлення, крім фактичних видатків державного бюджету згідно кошторису, які становлять 43222,52 грн., відповідачем одержана стипендія в загальному розмірі 4073,97 грн. (а.с.28). Таким чином загальна сума витрат становить 47296,49 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь держави в особі ВДНЗ «Українська медична стоматологічна академія» 43222,52 грн. вартості витрат на навчання та 4073,97 грн. отриманої стипендії, а всього 47296,49 грн. У звязку з задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає до стягнення сума у розмірі 1600 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

Outcome: approved