Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

заявники [PERSON] та [PERSON] звернулися до Голосіївського районного суду м. Києва із спільною заявою про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей, зареєстрованого 06.09.2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви заявники зазначають, що їхнє спільне життя не склалося через різні погляди на життя, виховання дітей, ведення спільного господарства, вони втратили почуття любові один до одного, припинили сумісне проживання. Заявники вважають, що подальше спільне подружнє життя та ведення домашнього господарства неможливе, оскільки суперечитиме їхнім інтересам, інтересам дітей, що мають істотне значення. Порядок утримання та виховання дітей, а також місце їх проживання після розірвання шлюбу вирішено угодою між заявниками. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, між заявниками немає. В судовому засіданні заявники підтримали викладені у заяві обставини в повному обсязі та просили суд розірвати шлюб між ними. Вислухавши заявників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між заявниками [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 06.09.2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що зроблено відповідний актовий запис № 1992. Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя заявників не склалося через різні погляди на життя, виховання дітей, ведення спільного господарства, вони втратили почуття любові один до одного, припинили сумісне проживання. Згідно з договором про сплату аліментів на дитину, укладеним між заявниками 17.05.2014 року, діти проживають разом із матір'ю, а батько зобов'язується утримувати їх матеріально шляхом сплати аліментів. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю заявників, між ними немає. Спільне подружнє життя та ведення домашнього господарства суперечитиме інтересам заявників та їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі п.1 ст.109 Сімейного Кодексу України подружжя, яке має дитину, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. Відповідно ст. 109 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Крім того, відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу подружжя, яке має дітей, відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved