Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Опікун недієздатної [PERSON] - [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району "Липкижитлосервіс" при Печерській районній в м. Києві державній адміністрації в особі виконуючого обов`язків директора Бикова Г., Печерського районного відділу ГУ ДМ України, третя особа: Служба у справах дітей Печерської в м. Києві районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусового зняття з реєстраційного обліку, в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку в квартирі, яка одноособово належить на праві приватної власності [PERSON] , зобов`язавши Печерський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в м.Києві примусово зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , в квартирі яка належить [PERSON] та визнати право приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]) Мотивуючи свої позовні вимоги, представник позивача зазначив, що оскільки квартира [ADDRESS] ) була витребувана у [PERSON] і повернута у законну власність недієздатної [PERSON] за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, та станом на даний час за вищезазначеною адресою продовжує бути зареєстрованою [PERSON] , яка не проживає і не проживала за даною адресою, та необхідністю визнати право власності на вищезазначену квартиру за недієздатною [PERSON] з причини реєстрації даної квартири за [PERSON] , в КМБТІ м. Києва, яке, відповідно до чинного законодавства України, позбавлено права проводити державну реєстрацію і зняття з реєстрації прав на нерухоме майно, та дана реєстрація не відповідає дійсному стану речей і перешкоджає недієздатній [PERSON] вільно розпоряджатися належним їй нерухомим майном. Опікун недієздатної [PERSON] - [PERSON] , надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність,позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зазначивши, що проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] , та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в установленому законом порядку. Представники Печерської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району «Липкижитлосервіс» подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у їхню відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши подані учасниками справи докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2013 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , який був укладений 11.05.2006 року, та витребувано з володіння [PERSON] вищезазначену квартиру. 27.02.2014 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі № 22-ц/796/994/2014 рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2013 року залишено без змін. Крім того ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.05.2014 року вищезазначені рішення Печерського районного суду м. Києва від 22.11.2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27.02.2014 року залишено без змін. 18.03.2014 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист щодо виконання судового рішення в частині витребовування з володіння [PERSON] квартири [ADDRESS] . Старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві 21.03.2014 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа.. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Печерського управління юстиції у м. Києві 10.12.2016 року закрито виконавче провадження щодо примусового виконання вказаного виконавчого листа, в зв`язку з виконанням рішення суду повно та фактично, а саме: витребовування квартири [ADDRESS] з володіння [PERSON] на користь недієздатної [PERSON] . Відповідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 16.02.2018 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вже не зареєстрована в даній квартирі. Згідно реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.06.2014 року, згідно з даними Бюро, квартира [ADDRESS] ) на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Рильскою Л.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12.06.2009 року № 957. Відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 1390953680000, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 17-8308, виданий 27.08.2003, видавник Державний нотаріус Першої київської державної контори Петрова.Т.М., рішення суду, серія та номер 757/7761/13ц, виданий 22.11.2013, видавник Печерський районний суд м.Києва. Реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та існування в реєстрі речових прав на нерухоме майно Київського міського Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна відомостей про право власності за [PERSON] , з не законного володіння якої витребувано квартиру [ADDRESS] , порушує права та законні інтереси недієздатної [PERSON] . При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного: Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулює відносини що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту Державою таких прав (далі - Закон №1952-V1 (тут і надалі в редакції, станом на момент вирішення даної справи) Відповідно до ст.1 Закону № 1952-V1державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження Державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майн, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону №1952-V1 державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Відомості, що містяться у Державному реєстрі речових прав, мають відповідати даним реєстраційної справи у паперовій формі, що містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані у паперовій формі. Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. ( ч.5 ст.12 Закону №1952-V1) Відомості до ст. 27 Закону України № 1952-V1 державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 26 Закону №1952-V1передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статі 37 цього Закону, до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При цьому, відповідно до листа Верховного суду України від 24.11.2008 року про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів не дійсними, якщо майно передано власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним , то позов про визнання правочину не дійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з вендикаційним позовом. Якщо після укладання недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребовування майна у останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише вендикаційного позову, оскільки право на витребовування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісностю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді. Застосування реституції і повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК України, є можливим тоді, коли предмет спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Матеріалами справ підтверджується, що за результатами розгляду вендикаційної позовної заяви рішенням Печерського районного суду м. Києва №757/7761/13-ц від 22.11.13р. за позовом [PERSON] в інтересах недієздатної [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] за участю третіх осіб - приватного нотаріуса Мойсеєнко Тетяни Олександрівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильскої Лариси Семенівни про визнання договорів купівлі-продажу недійсними , визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , який був укладений між [PERSON] і [PERSON] 11 травня 2006 року, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Моїсенко Т.О. за номером у реєстрі №1579, витребувано з володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] . Вказане рішення набрало законної сили 27.02.2014 року, що підтверджується ухвалою Апеляційного суду м. Києва у справі № 22-ц/796/994/2014 та відміткою на копії рішення Печерського районного суду м. Києва №757/7761/13-ц від 22.11.2013 року. При цьому суд звертає увагу, що предметом розгляду вендикаційної позовної заяви була вимога щодо зобов`язання комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . При прийнятті рішення від 22.11.2013 року у справі № 757/7761/13-ц Печерський районний суд м. Києва виходив з того, що вимоги позивача про покладання на КМБТІ зобов`язання скасувати реєстрацію права власності [PERSON] , є незаконною, оскільки вказана юридична особа не була залучена до участі у справі. Водночас ч.1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів Держави. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має приводити до поновлення права особи. Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного прав тим, що передбачені чинним законодавством України, та чи забезпечить такий спосіб відновленню порушеного права. Оскільки в ході судового розгляду справи судом встановлено наявність в реєстрі речових прав на нерухоме майно Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна відомостей про право власності на [PERSON] , при цьому судовим рішенням, що набрало законної сили витребувано з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] , суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання права власності на вищезазначену квартиру за [PERSON] . Судом встановлено що недієздатна [PERSON] є законним власником квартири [ADDRESS] ). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним в користуванні та розпоряджанні своїм майном. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.16 ЦК України, встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Судом також встановлено, що на даний час за вищезазначеною адресою продовжує бути зареєстрована [PERSON] , яка є донькою колишньої власниці квартири [PERSON] , яка за заявою опікуна недієздатної [PERSON] , була знята з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою відділом з питань реєстрації фізичних та юридичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, відповідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 16.02.2018 року і не проживають за даною адресою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України) Відповідно до Постанови Верховного суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням, відповідно до норми житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72. 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Отже у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до Постанови Верховного суду України провадження № 61-951св17 від 28 лютого 2018 року в аналогічній справі зазначено в мотивувальній частині, що «Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщення може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користуватися житловим приміщення у членів його сім`ї». Відповідно до ч. 6 ст. 13 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів» - Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру у особи, членом сім`ї якого вона є, із припиненням права власності особи втрачається й право користуватися жилим приміщенням у членів його сім`ї. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14. Оскільки з припиненням права власності колишньої власниці квартири [PERSON] , втрачається і право користування нею у членів її сім`ї, тому [PERSON] , як член сім`ї колишньої власниці квартири, втратила право користування квартирою. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України, судової практики з аналогічних питань дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванню власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням.) Таким чином як випливає із указаної норми, зняття з реєстрація місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про:1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення право власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно з ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має права вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним в користуванні та розпоряджанні своїм майном.

Outcome: approved