Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Сергіївської селищної ради м. Білгород - Дністровського Одеської області, про встановлення факту сумісного проживання, встановлення факту належності спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно, уточнивши свої позовні вимоги 18.03.2020 року остаточно просить суд: встановити факт сумісного проживання його разом з матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] спадкового майна після смерті [INFO] [PERSON] у вигляді: 1/2 частини земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] . Так, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати - спадкодавець [PERSON] . Вказує, що за життя його матір зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі позивача та встигла оформити на себе спадкове майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . Разом з тим, у зв`язку із смертю, 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала на праві власності на підставі державного акту його бабусі, оформити не встигла. Маючи намір прийняти спадщину після смерті матері у вигляді на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , він звернувся до приватного нотаріуса, який у оформленні спадщини йому відмовив у зв`язку із пропуском строку для подання заяви та неналежним чином оформлення його матір`ю земельної ділянки. Разом з тим, він до дня смерті матері мешкав разом з спадкодавцем, та був зареєстрований за адресою місця проживання матері, фактично прийнявши спадщину. Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадковому майні немає. За вказаних вище обставин, він і звернувся до суду з даним позовом. 20 березня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду вказана позовна заява прийнята до розгляду та по справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового розгляду. 05 травня 2020 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна його заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити, на заочний розгляд справи згодний. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Зі згоди позивача, про що свідчить його заява, суд ухвалою від 09 жовтня 2020 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що дійсно [INFO] померла спадкодавець [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . За життя їй на праві власності належала земельна ділянка площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД№003094/ та житловий будинок [ADDRESS] /згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою 24.01.1986 року за реєстровим № 160/. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину серії ВЕЕ № 623506, виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Базан Т.П., реєстровий № 753 та зареєструвала своє право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Водночас, згідно листа державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори № 839/02-14 від 16.05.2015 року повідомлено, що 25.01.2006 року була заведена спадкова справа № 27/2006 щодо майна померлої 0810.2005 року [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] подали до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] та є спадкоємцями за законом. До складу спадкового майна входить: земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/ за адресою: [ADDRESS] . У сенсі розуміння положень ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, враховуючи те, що [PERSON] подала до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , внаслідок чого 25.01.2006 року була заведена спадкова справа № 27/2006 щодо майна померлої, у контексті вищенаведених норм чинного законодавства, суд доходить висновку про можливість встановлення факту належності 1/2 частини земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Згідно свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] вбачається, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , позивача по справі. Маючи намір оформити спадщину після смерті матері, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори, проте листом приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Т.П. № 73/01-16 від 12.03.2020 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду. Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом було здійснено запит до нотаріальної контори щодо виявлення кола спадкоємців майна померлої. На запит суду 01.06.2020 року надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 12/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка була заведена 17.06.2015 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини. Разом з тим, у матеріалах спадкової справи містяться довідки № 436, видана 02.06.2015 року КП «ЖКГ смт. Сергіївка», про те, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 20.10.1997 року і по день смерті [INFO] . Згідно довідки № 435, виданої 02.06.2015 року КП «ЖКГ смт. Сергіївка», з гр. [PERSON] , померлою [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , син - [PERSON] , 1973 року народження. Відповідно до Постанови ВС від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Верховний суд зазначає, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про "автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини". Таким чином спадкоємцю достатньо звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт про реєстрацію за місцем проживання спадкодавця і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину. На підставі вищевикладеного, та з урахуванням вищенаведених довідок, судом достовірно встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] станом на день відкриття спадщини, а саме [INFO] , а отже позовні вимоги в цій частині є доведеними та підлягаючими задоволенню. Водночас з матеріалів спадкової справи № 12/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] , з листа приватного нотаріуса Холудєєвої С.М.№ 135/02-4 від 22.06.2017 року вбачається, що нотаріусом при заведенні спадкової справи було перевірено наявність виданих заповітів за заповідачем шляхом безпосереднього доступу до Спадкового реєстру та сформовано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру щодо заповітів/спадкових договорів № 40697232. Згідно відомостей зазначеної Інформаційної довідки [PERSON] було складено 10 заповітів. Згідно відомостей, що містить Спадковий реєстр, у трьох випадках не виявилось можливим ідентифікувати особу заповідача. Тому, на виконання вимог ст. 4, ч.1 ст. 46 ЗУ «Про нотаріат», нотаріусом витребовувались копії складених заповітів шляхом направлення запитів за місцем зберігання заповіту, для встановлення додаткових відомостей про заповідача з метою проведення ідентифікації особи заповідача та спадкодавця по заведеній спадковій справі. Серед заповітів, складених [PERSON] , без зазначення дати народження та РНОКПП, виявились заповіти , що посвідчені та зберігаються в: Ізобільненській сільській раді м.Алушта АРК та Миколайпільській сільській раді Костянтинівського району Донецької області. Нотаріус зазначила, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, а тому видати на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно в безспірному порядку, з вищезазначених причин не є можливим, тому рекомендовано звернутись до суду. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст.1220 ЦК України, час відкриття спадщини є днем смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Разом з тим, у відповідності до ст. 9 ЗУ « Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 2. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 3. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. 4. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Таким чином, належність заповітів на тимчасово окупованих територіях не створює правових наслідків, адже самі по собі дані документи - заповіти , якщо вони видані органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним. У відповідності до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до ч.3,4 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] , який фактично прийняв спадщину, адже в судовому засіданні знайшло свого підтвердження факт спільного проживання позивача разом з матір`ю на час відкриття спадщини, до того ж він звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, не заявляв відмову від спадщини, прийнявши до уваги, доведеність позивачем в ході судового розгляду факту належності спадкодавці спадкового майна, враховуючи, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, та з урахуванням встановленої презумпції недійсності документів, складених посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території, суд вважає за необхідне захистити права позивача та задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Сергіївської селищної ради м. Білгород - Дністровського Одеської області про встановлення факту сумісного проживання, встановлення факту належності спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved