Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], в порядку спадкування право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, призначення якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала його братові [PERSON], який помер [INFO] року, на підставі державного акту Серія [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Представник Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, але кожний окремо, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Суд заслухавши думку сторін, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У зв'язку із визнанням відповідачами обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При перевірці документів необхідних для оформлення спадщини виявилося, що Державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я спадкодавця, [PERSON], загублений, про що в газеті «Голос Посулля» опубліковано оголошення про його втрату. Оскільки на даний час зазначений Державний акт на право приватної власності на землю втрачено, а одержати його дублікат в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю власника, позивач не може отримати у нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Outcome: approved