Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа») уточнивши 10 березня 2020 року заявлені позовні вимоги звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за теплову енергію, а саме просили суд стягнути з відповідача заборгованість за теплову енергію в розмірі 13072,68 грн., пеню в розмірі 715,79 грн., суму збитків від інфляції в розмірі 1008,93 грн., 3 % річних у розмірі 508,31 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявлених позовних вимог, представник позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» - Демченко А.Г. зазначив, що 19.11.2012 року між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» та фізичною особою [PERSON] , було укладено Договір №3871 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пара. Згідно до таблиці 2, яка є невід`ємною частиною Договору об`єктом теплопостачання на час укладення Договору була перукарня, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої договірні зобов`язання Позивач виконав, а саме: постачання теплоносія на протязі всього періоду, передбаченого Договором, проводилось не порушуючи щорічні розпорядження Виконавчого комітету Криворізької міської Ради Дніпропетровської області «Про початок та закінчення опалювального періоду». Облік споживання теплової енергії здійснюється згідно приладів обліку або розрахунковим способом, за їх відсутності, що передбачено п. 2.1 Договору. Згідно п. 3.1 Договору, оплата за відпущену теплову енергію проводиться Відповідачем щомісячно, самостійно, в грошовій формі, до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим. Так, Відповідач не виконав обов`язок, покладений на нього умовами Договору, не здійснив розрахунок в повному обсязі та в строки передбачені Договором, у зв`язку з чим, за період з 24.10.2017 року по 06.04.2019 рік у Відповідача утворилась заборгованість у розмірі 13072,68 грн. Крім того, представник позивача посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача також суму збитків від інфляції - 1008,93 грн. (з січня 2018 року по вересень 2019 року) та 3 % річних - 508,31 грн. з 21.12.2017 року по 10.10.2019 рік. Також, посилаючись на п.3.3. Договору, представник позивача просить суд стягнути з відповідача, суму нарахованої пені - 715, 79 грн. з 21.12.2018 року по 10.10.2019 року, а також сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 11.02.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.03.2020 року до суду надійшла Уточнена позовна заява КПТМ «Криворіжтепломережа», оскільки, у3 первісній позовній заяві помилково було зазначено прізвище ім`я по-батькові відповідача, як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Тому вказану помилку було виправлено. 11.03.2020 року на адресу суду надійшов Відзив від [PERSON] на позовну заяву про стягнення заборгованості за теплову енергію, в якому відповідач зазначив, що заперечує проти задоволення позову, в обґрунтування чого зазначив, що між Відповідачем та Позивачем був укладений договір №3871 від 19.11.2012 року на поставку тепла в нежитлове приміщення перукарні за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS], п.6.1 вказаного Договору зазначено: «...При заяві однієї із сторін про відмову від цього Договору і відсутності заборгованості споживача перед постачальником Договір може бути розірваний. При наявності заборгованості за споживачем, нарахування за Договором припиняються, а Договір не розривається до повного погашення заборгованості». 10.08.2015 року згідно п.6.1 Договору та переходом приміщення на альтернативне електричне опалення. На час розірвання договору 10.08.2015 року Відповідач не мав боргу перед Позивачем. Не отримавши відповіді та заперечень від Позивача на вказаний лист, Відповідач, в межах своєї балансової належності виконав роботи, дозволені умовами п.5.5 Договору та 28.09.2015 року приміщення було від`єднало від мереж централізованого опалення, про що і був повідомлений Позивач 14.12.2015 року, з пропозицією направити свого представника для опломбування мереж теплопостачання й не накопичування необґрунтованих боргів. І на це звернення, Позивач також не відповів. Крім того, Відповідач у Відзиві зазначив, що він не має технічної можливості з 28.09.2015 року використовувати централізоване опалення, так як 28.09.2015 року приміщення було від`єднало від системи централізованого опалення і змонтовано альтернативне електричне опалення. Виконана фото фіксація від`єднання і в фотостудії 28.09.2015 року було роздруковані світлини з датою роздруківки 28.09.2015 року, про що було додатково повідомлено позивача по справі. Також кожного опалювального сезону 2015-2020 роки, відповідачем складалися акти про від`єднання приміщення від централізованого опалення. І фактично опалення від електричних приладів за підписами свідків - клієнтів перукарні. Також Відповідач зазначив, що на його думку Позивач вів накопичення боргу після розірвання Договору, порушуючи п.6.1 договору, а також вимоги ст.ст. 525, 629 ЦПК України. Крім того, відповідач зазначив, що з жовтня 2015 і до теперішнього часу за опалення платить фактичному постачальнику ПАО «Дніпрообленерго», а тому на його думку він не повинен платити двічі за теплову енергію, фактичному постачальнику тепла та Позивачу, теплову енергію якого він не отримує. 28 квітня 2020 року представник Позивача КПТМ «Криворіжтепломережа» - Демченко А.Г. подав до суду Відповідь на відзив, в якому зазначив, що Відповідачем по справі не долучено до відзиву доказів сплати ТОВ «Дніпропетровські енергетичні послуги» коштів за отриманні послуги з постачання енергії, будь-яких документів, та доказів що підтверджують встановлення та фіксацію альтернативного опалення, рішення постачальника електричної енергії, доказів що електроопалювальна установка введена в експлуатацію, не надано. Крім того, будинок по [ADDRESS] є багатоквартирним, він не був відключений від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, [ADDRESS] не виокремлено від внутрішньо-будинкового комплексу трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення будинку. Окрім цього, представник Позивача зазначив, що відповідно до Ліцензії №429 виданої Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 року - ТОВ «Дніпропетровські енергетичні послуги» здійснює постачання саме електричної енергії, тому відповідно не здійснює продаж (постачання) гарячої води та пара для потреб опалення. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, серед обов`язків споживача оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а одним із обов`язків виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Обов`язок відповідача утримувати належне йому житлове приміщення передбачено ч.4 ст.319 і ст.322 ЦК України, в яких зазначено, що власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом. Присутній у судовому засіданні представник Позивача - Демченко А.Г. просив суд позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування зазначені в позовній заяві та заперечення, викладені у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що на його думку Договір №3871 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пара фактично розірвано з 10.08.2015 року, послугами Позивача він не користується та відповідно, вказані послуги постачання теплової енергії не отримував. Суд, заслухавши пояснення учасників по справі та дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст.15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що 19.11.2012 року між Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» та фізичною особою [PERSON] , було укладено Договір №3871 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пара. Згідно до таблиці 2, яка є невід`ємною частиною Договору об`єктом теплопостачання на час укладення Договору була перукарня, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7) Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» забезпечувало теплопостачання до будинку [ADDRESS] , вказані обставини підтверджуються Актами від 24.10.2017 року, б/ н за 2018 рік, Актом від 10.04.2019 року. (а.с. 13, 15) Згідно Розрахунку заборгованості за період 24.10.2017 року по 06.04.2019 рік у Відповідача утворилась заборгованість у розмірі 13072,68 грн., суму збитків від інфляції - 1008,93 грн. (з січня 2018 року по вересень 2019 року) та 3 % річних - 508,31 грн. з 21.12.2017 року по 10.10.2019 рік. (а.с. 11-12). Відповідно до п.18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком. На підставі ст.ст.67, 68 ЖК України та п.30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. За положеннями ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктами 1, 2, 4 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача про те, що приміщення [ADDRESS] , з 2015 року обладнане електричним опаленням та відключене від мереж централізованого теплопостачання, тому Відповідач не є споживачем послуг з надання теплової енергії (опалення), які надаються позивачем, та щодо безпідставного нарахування, з огляду на наступне. Відповідно до п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. У п.26 Правил вказано, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування, відповідно до Закону України «Про теплопостачання», схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціювання, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22 листопада 2005 №4 затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (далі - Порядок). Відповідно до п.1.2 Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води, орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж. Згідно з п.2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. Відповідно до п. 2.2.1 Порядку, при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення. Згідно з п.2.3. Порядку, отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відповідно до п.2.5. Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи. Згідно з п.2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.2 Порядку). Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року №169 було внесено зміни до наказу від 22 листопада 2005 №4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року. Отже, з наведеного вище слідує, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від мереж ЦО і ГВП процедури, прийнятого на підставі заяви власника (власників) будинку. Відповідачем долучено до матеріалів справи Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якої вбачається, що декларант [PERSON] повідомляє компетентний орган про закінчення будівництва та готовність об`єкта до експлуатації. (а.с.117) 29.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Дніпрообленерго» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про постачання електричної енергії № 608699, предметом якого відповідно до п.1 зазначено: «Постачальник продає електричну енергію Споживачу у точці (точках) продажу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 5,0 кВт, величина якої по об`єктах Споживача визначені додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору». (а.с.119-120) Однак, матеріали цивільної справи не містять рішення постійно діючої міжвідомчої комісії органу місцевого самоврядування з дозволом на відключення приміщення відповідача від мережі централізованого опалення, тому, Відповідач від`єднав окреме приміщення від централізованої системи теплопостачання без належних на те документів та в порушення норм діючого законодавства. Тому, суд вважає, що Відповідачем не дотримано процедури відключення, встановленої чинним законодавством (самовільне відключення) та про наявність його зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів з теплопостачання. Нарахування плати за надані послуги з постачання теплової енергії проведено на підставі тарифів, затверджених постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1844 від 14.12.2010 року, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг №650 від 06.06.2014 року, Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 року в редакції від 09.06.2016 року, Постанов НКРЕКП. Крім того, ст.ст.11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами. Згідно ст.526 ЦПК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.322 ЦПК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що навіть відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у його власності, користуванні. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Наданий стороною позивача в обґрунтування своїх позовних вимог розрахунок заборгованості складений з чітким зазначенням суми заборгованості за кожен місяць отримання споживачем централізованого опалення, а тому приймається судом та покладається в основу рішення, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення проти зазначеного розрахунку відповідачем не надано. Беручи до уваги зазначене, правовідносини і зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11). Як зазначено в Аналізі практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві (лист Верховного Суду України від 01 липня 2014 року), вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Як вбачається з матеріалів справи, Позивач заявляв вимоги про стягнення з Відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми в сумі 508,31 грн. та інфляційних втрат в сумі 1008,93 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями Відповідача, Позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат (а.с. 11-12). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Отже, вирішуючи даний спір, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи задоволення позовних вимог, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved