Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Костіна І.Г. , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] помилково перераховані кошти у сумі 58 833,90 грн (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот тридцять три) грн 90 коп та стягнути судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач протягом 2019-2020 років помилково перераховував грошові кошти на банківську картку «Приватбанку», яка належить відповідачу. Грошові кошти перераховувалися помилково, оскільки між [PERSON] та [PERSON] жодних договорів не укладалось, будь-яких інших договірних правовідносин між ними не виникало. З метою повернення безпідставно набутих відповідачем грошових коштів, позивачем 24.06.2020 року на адресу [PERSON] направлялася претензія від 24.06.2020 року про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 58 833,90 грн. Зазначена письмова вимога була отримана відповідачем 01.07.2020 року, що підтверджується підписом останнього у зворотньому поштовому повідомленні, але залишилась поза увагою відповідача. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.10.2020 цивільну справу було прийнято до провадження, призначено судове засідання. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Трубчанінова С.О. до суду надано відзив на позовну заяву, в якому останній посилався на те, що обставини, на які посилається позивач у поданій позовній заяві, не відповідають дійсності, оскільки 13 грудня 2019 року між [PERSON] , в подальшому орендодавцем та [PERSON] , в подальшому орендарем, а разом сторони, було укладено договір оренди транспортного засобу за реєстраційним номером № 0088 від 13.12.2019 року. Предметом орендного майна виступав транспортний засіб, чорного кольору, марки «HUNDAI SONAТA» 2008 року виробництва з реєстраційним номером [NUMBER] . Відповідно до акту прийому передачі укладеного 13 грудня 2019 року Орендодавцем було передано Орендарю транспортний засіб, ключ, комплект зимових та літніх покришок, технічний паспорт на транспортний засіб та договір страхування автомобіля. За наведених вище підстав орендарем в повному обсязі були виконані умови виконання зобов`язань згідно договору оренди, натомість на теперішній час з боку орендаря виникли систематичні порушення умов договору оренди, внаслідок чого у орендодавця виникли підстави для подання в установленому порядку вищевказаної претензії з вимогою усунути недоліки та відшкодувати спричинені збитки. Відповідно до вимог пункт 3.1. договору оренди, сторонами було досягнуто домовленості та встановлено розмір добового платежу у розмірі 570 грн., всупереч узгодженої домовленості, остання сплата орендного платежу орендарем була здійснена 15 травня 2020 року. Більш того, 18 травня 2020 року, з вини орендаря виникла дорожньо - транспортна пригода, внаслідок чого орендодавцю було спричинено моральну та матеріальну шкоду, вимушений ремонт транспортного засобу призвів до його простою, а це, в свою чергу, до зростання заборгованості за оренду, яка за період 54 днів склала суму у розмірі 30780 грн. 00 коп. Стосовно перерахування грошових коштів не тій особі представник зазначив, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 06 листопада 2018 року між громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам [PERSON] та громадянкою України [PERSON] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові було зареєстровано шлюб. Укладання шлюбу передбачає ведення спільного сімейного господарства, слід також зазначити, що, оскільки власником транспортного засобу є [PERSON] , який в повному обсязі не може бути суб`єктом господарських правовідносин, укладання договору оренди було здійснено з правомочним суб`єктом. Представник позивача [PERSON] адвокат Костіна І.Г. у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Трубчанінов С.О. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити у задоволені позову. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] протягом 2019-2020 років перераховував грошові кошти на банківську картку «Приватбанку», яка належить [PERSON] , що підтверджується квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 28.12.2019 року на суму 3990 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 10.01.2020 року на суму 3990 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 18.01.2020 року на суму 3989,95 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 21.12.2019 року на суму 3989.95 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 07.03.2020 року на суму 3990 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 04.04.2020 року на суму 3972.04 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 04.01.2020 року на суму 3990 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 02.05.2020 року на суму 2998,93 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 08.02.2020 року на суму 3990 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 22.02.2020 року на суму 4987 грн, квитанцією про перерахував ня коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 02.03.2020 року на суму 4987 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 11.04.2020 року на су му 3000 грн, квитанція про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 14.03.2020 року на су му 3990 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 27.03.2020 року на суму 3990 грн, квитанцією про перерахування коштів через термінал самообслуговування банку «Приватбанк» від 18.04.2020 року на суму 2979.03 грн, а разом у сумі 58 833,90 грн. Відомості щодо призначення платежу, в квитанції відсутні. Між [PERSON] та [PERSON] жодних договорів не укладалось, будь-яких інших договірних правовідносин між ними не виникало, що не заперечувалось в судовому засіданні представником відповідача. В обгрунтування своїх заперечень, відповідач посилається на договір оренди № 0888 від 13.12.2019, так між [PERSON] , який згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 06 листопада 2018 року є чоловіком [PERSON] , та [PERSON] , було укладено договір оренди транспортного засобу за реєстраційним номером № 0088. Предметом орендного майна виступав транспортний засіб, чорного кольору, марки «HUNDAI SONAТA» 2008 року виробництва з реєстраційним номером [NUMBER] . Відповідно до акту прийому передачі, укладеного 13 грудня 2019 року, Орендодавцем було передано Орендарю транспортний засіб, ключ, комплект зимових та літніх покришок, технічний паспорт на транспортний засіб та договір страхування автомобіля. Згідно умов договору № 0088 від 13.12.2019, орендар [PERSON] повинен був вносити добовий платіж орендодавцю [PERSON] у встановленому розмірі. До даного договору оренди транспортного засобу, суд ставиться критично, оскільки будь-якого правового змісту даний правочин для врегульовання спірних правовідносин, які склались в даному випадку, не має. Відповідно до статті 1212 Глав і 83 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18) міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. У справі № 489/2893/18 Верховний Суд зазначив, що кошти, які були перераховані позивачем на банківську картку, що належить відповідачу без зазначення призначення платежу, що свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами, без наявності правових підстав, а також про те, що перераховані кошти є безпідставно отриманими відповідачем. У квитанціях, які підтверджують перерахування коштів [PERSON] до відповідача, відсутнє призначення платежів, що свідчить про помилковість перерахування коштів на рахунок [PERSON] . Згідно ч. 1 статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Положеннями п. 2.35 Постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» встановлено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначеній строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно усталеної практики ЄСПЛ «майно» може бути або «існуючим майном», або активами, в тому числі за позовами, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має принаймні, «законне очікування» отримання ефективного володіння майном (справа «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» , справа «Копеський проти Словаччини» та інші). Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. Враховуючи, що між [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які договірні правовідносини, а позивач перераховував кошти без наявності правових підстав на банківську картку, що належить відповідачу, крім того без зазначення призначення платежу, свідчить про те, що вказані грошові кошти є безпідставно отриманими відповідачем, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved