Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 лютого 2016 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу згідно боргової розписки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та пояснила, що 01 жовтня 2015 року відповідач [PERSON] позичила у позивача строком до 15 січня 2016 року в борг 1000 доларів США. До цього часу відповідач грошові кошти не повернула, а тому просила позов задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу, що еквівалентна 1000 доларів США. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав, вказавши, що відповідач дійсно позичила у позивача 1000 доларів США, які не змогла повернути своєчасно. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що 01 жовтня 2015 року відповідачем [PERSON] була складена письмова розписка, з якої вбачається, що позивач [PERSON] позичила відповідачеві в борг строком до 15 січня 2016 року суму грошових коштів, еквівалентну 1000 доларів США. Таким чином, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину виникли відповідні цивільні права та обовязки. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. У відповідності зі ст.509 ЦК України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Тому повернення відповідачем позивачеві боргу є її обовязком. Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Між тим, відповідач у справі взяті на себе зобовязання за договором позики належним чином та у встановлений строк не виконала, що є підставою для задоволення позову. Пленум Верховного суду України в п.14 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, вказав, що згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. При цьому, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті лише у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Отже, судом встановлено невиконання відповідачем [PERSON] свого зобовязання щодо повернення грошового боргу позивачці, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 25133 грн.71 коп., що за встановленим Національним банком України 25 травня 2016 року офіційним курсом еквівалентно 1000 доларів США (курс валют 25 травня 2016 року: 100 доларів США - 2513 грн.37 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved