Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] з 01.04.2007 року по [INFO] включно за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини після померлого [PERSON] . В обґрунтування вимоги вказала, що [INFO] у м. Кременчуці Полтавської області помер її батько - [PERSON] , 1927 року народження. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається з 7/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] (договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчений Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за р.№2766 від 03.12.1967). З 1 квітня 2007 року після розірвання шлюбу вона почала проживати і постійно проживала разом із батьком за вищевказаною адресою та здійснювала догляд за ним, хоча і не була зареєстрованою за цією адресою, за якою зареєструвалася лише 13.03.2019, тобто, вже після його смерті. Після смерті батька в межах 6-ти місячного строку із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вона не зверталася, оскільки вважала, що спадкове майно вона набуде у власність на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, як особа, що постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 13.08.2020 вона подала Четвертій кременчуцькій державній нотаріальній конторі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Суми) заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, у чому йому постановою від 13.08.2020 № 1012/02-31 було відмовлено на тій підставі, що на час смерті батька вона не була зареєстрована за його адресою. Без встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини вона не може вирішити свої спадкові справи, що порушує її законні права та інтереси як спадкоємця, в зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з даною заявою. Заявник [PERSON] яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася без повідомлення причин. Представник заявника [PERSON] - адвокат Гонтар В.М. в судовому засіданні заяву [PERSON] підтримав та прохав її задовольнити, з підстав викладених у заяві. Заінтересована особа - Четверта кременчуцька державна нотаріальна контора Північно - Східного міжрегіонального управління юстиції України (м. Суми) міністерства юстиції України - в судове засідання свого представника не направила, однак направили клопотання про розгляд справи за відсутності її представника. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував, суду пояснив, що його сестра постійно проживала з батьками та доглядала за батьком по час його смерті, а тому він на батьківську спадщину не претендує та відмовився від неї на користь сестри. Свідок [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні показав, що знає заявницю [PERSON] та її брата [PERSON] .. Йому достовірно відомо, що [PERSON] проживала разом з батьками за адресою [ADDRESS] . Вона доглядала спочатку за матір`ю, а потім за батьком. Він неодноразово приїздив до неї та допомагав їй возити батьків у лікарню. До смерті батька в будинку [ADDRESS] вона проживала десь більше п`яти років. Свідок [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні показала, що знає заявницю [PERSON] дуже давно. Їй достовірно відомо, що [PERSON] проживала разом батьком за адресою: [ADDRESS] та доглядала за ним. [PERSON] неодноразово просила її чоловіка про допомогу, а саме відвезти батька до лікарні. Її чоловік неодноразово бував у [PERSON] вдома по [ADDRESS]. Проживає за даною адресою вона дуже давно, десь років десять до смерті батька. Суд, вислухавши пояснення представника завника, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності числа кімнат від однієї до п`яти від 20 вересня 1967 року, договору №70 на право будівництва індивідуального житлового будинку від 03.12.1967, зареєстрованого за №2766, договору дарування від 10.11.1995, посвідченого державним нотаріусом Другої кременчуцької нотаріальної контори Головко В.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-3817, довідкою, виданою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» 28.07.2020 за вих.№61/2983, заявниця [PERSON] є власником 3/10 частини будинку [ADDRESS] . Інші 7/10 частин будинку [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] . Заявник [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого К.Потоківською сільрадою Кременчуцького району Полтавської області 17.11.1969, витягом з рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.05.2004, та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 10.04.2007 Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 05 січня 2013 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. [PERSON] , як спадкоємець за законом після померлого [INFO] [PERSON] , звернулася до державного нотаріуса Четвертої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Четвертої кременчуцької державної нотаріальної конториПівнічно - Східного міжрегіонального управління юстиції України (м. Суми) міністерства юстиції України Піцул В.Ю. від 13 серпня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на на 7/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з пропущеним нею шестимісячним строком для прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч.2 ст.1220, ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовляє особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. В судовому засіданні з пояснень представника заявника, пояснень третьої особи [PERSON] , свідків, письмових доказів встановлено, що [PERSON] постійно проживала з [PERSON] з квітня 2007 року і на момент відкриття спадщини за місцем проживання спадкодавця за адресою: [ADDRESS] . Метою встановлення факту спільного проживання позивача зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до вимог ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] з 01.04.2007 року і на час відкриття спадщини після померлого у будинку [ADDRESS] , і підстави для встановлення такого факту є, а тому заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved