Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до відповідача з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на таке. 26 серпня 2020 року позивач звернулась до державного реєстратора виконавчого комітету Михайлівської селищної ради з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок [ADDRESS] , проте рішенням від 09 жовтня 2020 року за № 54510660 їй було відмовлено в реєстрації житлового будинку, у зв`язку з відсутністю документів, які необхідні для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень на нерухоме майно. Вказаний житловий будинок на підставі рішення виконавчого комітету № 65 від 14.02.1991 року був переданий у власність позивачу, проте право власності на нього у встановленому порядку, чинному на час передачі, зареєстровано не було. КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне бюро» було здійснено інвентаризацію вказаного незареєстрованого житлового будинку за позивачем, яка з 1986 року до теперішнього часу безперервно володіє та користується ним, здійснила капітальний ремонт (газифікація та водопостачання), підтримує його технічний стан, заборгованості за комунальними послугами не має. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 24 травня 1990 року виданого Тимошівською сільською радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.05.1990 року, актовий запис №12. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] та дружини - [PERSON] .(а.с.6). Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №54510660 від 09 жовтня 2020 року, державним реєстратором було відмовлено [PERSON] в державній реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» № 181 від 25.02.2020 року згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 10.03.2020 року, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , право власності не зареєстровано. (а.с.9). У відповідності до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . (а.с.10-13). До складу житлового домоволодіння входить: А1 - житловий будинок, а2 - веранда; Б1 - літня кухня; В1 - сарай; Г1 - гараж; Д1 - сарай; Ж1 - сарай; К1 - сарай; Л1 - навіс; М1 - сарай; 1 - огорожа; 2 - водопровід; 3 - вбиральня; 4 - душ; І - дворове мощення. (а.с.13 на звороті). Відповідно до виписки із погосподарської книги домогосподарства від 16.03.2020 року за №404, [PERSON] є головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] . (а.с.14). Відповідно до довідки №809 Тимошівського старостинського округу Михайлівської селищної ради від 14 серпня 2020 року, по [ADDRESS] , за [PERSON] в користуванні значиться земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. (а.с.15). Відповідно до Рішення №49 Михайлівської селищної ради від 13.03.2020 року незареєстрованому житловому будинку, що розташований на земельній ділянці, площею 0,25 га по [ADDRESS] , було присвоєно поштову адресу [ADDRESS] та рекомендовано [PERSON] здійснити державну реєстрацію об`єкта нерухомості. (а.с.16). Відповідно до довідки КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 13.08.2020 за №637, згідно рішення виконавчого комітету Михайлівської районної Ради народних депутатів № 65 від 14.02.1991 року «Про реєстрацію житлового фонду» та додатку № 1 до цього рішення, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , значиться за [PERSON] . (а.с.17). Згідно списку житлових будинків с.Тимошівка, що знаходяться на території [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.19). Згідно Акту депутата Михайлівської селищної ради від 17 серпня 2020 року, [PERSON] з 1986 року і до цього часу проживає у будинку [ADDRESS] , володіє та користується житловим будинком безперервно. За час проживання в будинку здійснювала поточні та капітальні ремонти, газифікувала та підключила водопостачання. (а.с.20). У відповідності до довідки № 51 виданої КП «Тимошівка» Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області 21 жовтня 2020 року, [PERSON] являється абонентом КП «Тимошівка» з водопостачання за адресою: [ADDRESS] , крім того укладений договір № 885 від 21.10.2020 року. Заборгованості з оплати по водопостачанню немає. (а.с.21). Згідно договорів від 21.02.2010 року та 14.06.2016 року про надання послуг з газопостачання ВАТ «Запоріжгаз», за адресою: [ADDRESS] , укладено з [PERSON] (а.с.22-25,27). Згідно Договору про користування електроенергією від 28.11.2006 року, укладений між [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та Михайлівським РЕМ. (а.с.26). Відповідно до довідки КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 14.08.2020 за №640, інвентаризаційна вартість житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 14.08.2020 року, становить 98472,00 грн. (а.с.28). Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Як зазначено в пунктах 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01 січня 2004. Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст.344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01 січня 2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об`єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17 (провадження 12-291гс18). В даному випадку позивачем надані належні, допустимі та достовірні достатні доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності добросовісності такого володіння позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved