Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 4 січня 2015 року у Вовковиївській сільській раді Демидівського району Рівненської області, актовий запис № 1. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Син проживає з нею та перебуває на її утриманні. З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери та протилежні погляди на життя, що було причиною постійних конфліктів у сім`ї. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачено та шлюбні відносини фактично припинені. Вважає, що примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований 4 січня 2015 року у Вовковиївській сільській раді Демидівського району Рівненської області, актовий запис № 1, а після розірвання шлюбу залишити їй право іменуватися прізвищем [PERSON] . Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 850,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві позивач також просила рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання та стягнути з відповідача понесені нею витрати на надання правничої допомоги в розмірі 1500,00 гривень. В підготовче засідання 16 вересня 2019 року позивач [PERSON] не з`явилась. В судовому засіданні представник позивача адвокат Махацький Ю.М. позовні вимоги позивача підтримав, з підстав, вказаних у позовній заяві, просив позовні вимоги задовільнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, не встановлено. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом по даній цивільній справі призначалося підготовче засідання на 16 вересня 2019 року. У підготовчому засіданні відповідач визнав позовні вимоги позивача. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4) сторони по справі зареєстрували шлюб 4 січня 2015 року у Вовковиївській сільській раді Демидівського району Рівненської області, актовий запис № 1. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що позивач не бажає зберегти шлюб, наполягає на його розірванні. Відповідач визнав позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача чи інтересам дитини сторін, яка є малолітньою. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення права після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем - [PERSON] . Як встановлено із змісту Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7), [PERSON] народився [INFO] , його батьком вказаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] . Отже, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 850,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та до досягнення дитиною повноліття. Ч. 1 ст. 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 768,40 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви за вирішення позовних вимог в частині розірвання шлюбу (а.с. 1). До позовної заяви позивачем [PERSON] додано довідку № 271 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 62 від 29 липня 2019 року (а.с. 10, 11), згідно яких встановлено, що за надання правничої допомоги (складання позовної заяви, надання правової інформації з питань розірвання шлюбу та стягнення аліментів) позивачем [PERSON] було сплачено 1500,00 гривень. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесених позивачем витрат на надання правничої допомоги в розмірі 1500,00 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень у зв?язку з розглядом вимог позивача щодо стягнення аліментів, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року про те, що позовні вимоги майнового та немайнового характеру оплачуються судовим збором окремо та щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру. Суд також враховує те, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 105, 110, 112, 180-184 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 112-114, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 197, 200, 206, 258, 259, 265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved