Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

ПАТ КБ "Приват Банк" звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 05.01.2011 р. у розмірі 39012, 57 грн., а також судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору від 05.01.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач надала свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 16.07.2015 року, має заборгованість у розмірі 39012, 57 грн. Представник позивача до зали судових засідань не зявився подавши заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення, та просив розглянути справу без його участі. Відповідач та її представник до зали судових засідань не зявились, про час та місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином, заяв про відкладення судового засідання не подавали. 12.10.2015 р. від представника відповідача на адресу суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в якій вона, посилаючись на пропущення позивачем строків позовної давності, просила у задоволенні позову відмовити. Суд відповідно до\~ст. 169 ЦПК України\~вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними у справі доказами. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначало, що 05.01.2011 р. між ним та відповідачкою був укладений договір (а.с.9), за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за договором належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 16.07.2015 р. має заборгованість у розмірі 39012, 57 грн., яка складається з: 14838, 03 грн. заборгованості за кредитом; 19895, 47 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 1945, 14 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 1833, 93 грн. штраф (процентна складова) (а.с.5-7). Згідно частини 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настання цієї події. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України регламентує, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов'язання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Ст. 625 ЦК України регламентує, що Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 629 ЦК України регламентує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 1050 ЦК України регламентує, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Твердження представника відповідача про необґрунтоване нарахування процентів по заборгованості суд не приймає, оскільки стягнення вказаних процентів відповідає вищевказаним вимогам цивільного законодавства та умовам укладеного сторонами договору, доказів визнання недійсним якого, зокрема внаслідок недотримання вимог законодавства щодо захисту прав споживачів чи з інших правових підстав, суду не надано. Доказів на підтвердження погашення відповідачем [PERSON] заборгованості за кредитним договором також надано не було. Посилання представника відповідача на те, що при укладенні договору про надання банківських послуг та виконанні зобовязань по ньому банком були порушені права [PERSON], а умови угоди не відповідають законодавству України та суперечать домовленості сторін, також не ґрунтуються на доказах. Згідно статті 60 ЦПК України обовязок подання доказів та доведення обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, покладається на сторони. Що стосується посилань представника відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності то суд також їх не приймає з огляду на наступне. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою по позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.01.2011 р. (а.с.5) останній платіж за кредитним договором був здійснений [PERSON] 21.09.2012 р. Отже, такі дії відповідача свідчать про визнання нею свого боргу і перебіг позовної давності має починати обраховуватись від дати 21.09.2012 р. Згідно відмітки на штампі реєстрації Чугуївським міським судом вхідної кореспонденції ПАТ КБ «ПриватБанк» подав позовну заяву до суду 04.08.2015 р., тобто в межах строку позовної давності. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи. В відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вкладеного та

Outcome: approved