Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що в будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові вона мешкає з дня свого народження. Станом на 2015 рік позивач є власником 3/10 частин зазначеного житлового будинку. 09.12.2015 року [PERSON] уклала договір дарування належних їй на праві власності 3/10 частин житлового будинку з [PERSON] Після укладення договору дарування позивач залишилася мешкати в даному будинку і по сьогодні здійснює господарський догляд за частиною будинку, що належить померлому батькові та сестрі. [PERSON] звернулася до суду, адже бажає використати своє право на спадщину та просить визнати право власності на спадкове майно, а саме на 1/5 частини житлового будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові після смерті батька, та просить визнати 1/10 частини зазначеного житлового будинку через відсутність [PERSON] як власника понад 15 років. В судове засідання позивач зявилася, позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові, просила їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в частині визнання права власності у порядку спадкування за законом, в частині визнання права власності за набувальною давністю заперечував, через обрання неправильного способу захисту своїх прав позивачем, тому просив суд позов задовольнити частково. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, підтвердженням чого є розписка, наявна в матеріалах справи про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність незявившихся сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до вимог ст. 158, 169 ЦПК України, та заслухавши зявившихся сторін. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Народного суду Ленінського району м. Харкова від 18.08.1958 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1\\10 частин будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові після смерті матері, [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть VI-ЯР №304010 [PERSON] помер 27.03.1966 р. (а.с. 48). Станом на 17.12.2005 року згідно технічного паспорту [PERSON] та [PERSON] належало по 2/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями №97 по вул. Клапцова в м. Харкові. (а.с. 27-30). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.2006 року за [PERSON] визнано право власності на 2/10 частин житлового будинку з надвірними будівлями №97 по вул. Клапцова в м. Харкові після смерті батька, [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.05.2006 року [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18.04.2006 року належить 1/5 частина житлового будинку з надвірними будівлями №97 по вул. Клапцова в м. Харкові. (а.с. 65). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 0-4-3970/0/168-15-1454 від 07.12.2015 року в будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові зареєстрована [PERSON], [INFO], з 08.03.1954 року. (а.с.6). Згідно договору дарування від 09.12.2015 року [PERSON] подарувала [PERSON]О.Л. 3/10 частин житлового будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові. (а.с. 35). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.12.2015 року [PERSON] на підставі договору дарування від 09.12.2015 року володіє на праві спільної часткової власності 3\\10 частинами житлового будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові. (а.с. 66). Судом встановлено, що [PERSON] з 1958 року здійснює усі права власника щодо частини житлового будинку, що належала її сестрі та з 1966 року частиною будинку, що належала її батьку. [PERSON] сплачувала усі необхідні платежі, обробляла присадибну ділянку, ремонтувала будинок, укладала договори страхування, на опалення, тобто протягом 40 років здійснювала господарський догляд за частиною житлового будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові в якій вона фактично мешкала. Відповідно до ч.1 ст. 344\~ЦК України\~- особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. Згідно п.9,11,14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3\~ст. 344 ЦК)). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2\~ст. 344 ЦК). Враховуючи положеннястатей\~335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Виходячи зі змістуч.1\~ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно ч.ч.1,4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За змістом\~ст. 344 ЦК України\~визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним та володіння повинно бути безперервним протягом зазначених строків, перебіг строку набувальної давності на нерухоме майно починається з моменту виникнення володіння. Як вже було встановлено вище, [PERSON] помер 27.03.1966 року. Заповіту померлий не залишив. Після його смерті відкрилася спадщина на 2/5 частини житлового будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові. Спадщину на свою частку позивач прийняла фактично, адже на момент смерті батька була зареєстрована у спадковому будинку. Відповідно до\~статті 548 ЦК України\~(в ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як вбачається з ст. 529 ЦК України\~(в ред. 1963 року) [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька, [PERSON]. Згідно\~статті 549 ЦК України\~(в ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При розгляді справи судом не встановлено осіб, які б оспорювали право володіння та користування позивачкою спірним майном. За таких обставин, враховуючи, що позивачка з 1958 року відкрито, добросовісно та безперервно володіла частиною житлового будинку №97 по вул. Клапцова в м. Харкові суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі та визнає за нею право власності на 1/10 частини зазначеного домоволодіння за набувальною давністю та на 1/5 частину в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 27.03.1966 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved