Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 26 січня 2001 року. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу в них народились діти: [PERSON] , [INFO] , який вже досяг повноліття, та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини його доходів до досягнення старшою дитиною повноліття. У зв`язку з тим, що старший син вже досяг повноліття виплату аліментів було припинено. Відповідач фактично не приймає участі в матеріальному благополуччі дітей, добровільно аліменти не сплачує. Також позивач зазначає, що відповідач інших дітей на утриманні не має, він є працездатним, офіційно працевлаштований в ПАТ «Волиньгаз», розмір його доходів становить близько 9000 грн на місяць. Самотужки їй важко забезпечити дитину усім необхідним. Враховуючи вищеназвані обставини, зважаючи на розмір доходу відповідача, фактичний розмір прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років в розмірі 4\~211 грн на місяць, прожитковий мінімум на одну працездатну особу, позивач вважає справедливим стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2118 грн на місяць, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 1500 грн на правову допомогу. Просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2118 грн щомісячно. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів визнав повністю, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2118 грн щомісячно. Разом з тим, заперечував щодо стягнення з нього суми витрат на правову допомогу. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до положень частини 4\~статті 206 ЦПК України,\~\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області (а.с.5). Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 вересня 2016 року з [PERSON] стягувались на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх його видів доходів щомісячно, починаючи з 15 липня 2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Постановою головного державного виконавця Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Ткачук О.О. від 27 серпня 2019 року закінчено виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у зв`язку з досягненням старшою дитиною повноліття (а.с.9). Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» з 01 липня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2118 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю та фактично перебуває на утриманні останньої. Досліджуючи матеріальне становище позивача, суд встановив, що вона працює продавцем продовольчих товарів, загальна сума її доходу за період з 18 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року становить 12\~650,00 грн (а.с.6). Також встановлено, що відповідач [PERSON] працює в ПАТ «Волиньгаз», отримує регулярний дохід. З врахуванням вищенаведеного та враховуючи позицію відповідача, який позов визнав та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 2118,00 грн, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів твердій грошовій сумі в розмірі 2118,00 грн щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За умовами ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надані такі документи: ордер серії ВЛ №054408 від 11 жовтня 2019 року про надання адвокатом [PERSON] правової допомоги Ліпко О. [PERSON] ; договір про надання правничої допомоги від 11 жовтня 2019 року; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого гонорар адвоката склав 1500 грн за підготовку позовної заяви про стягнення аліментів з доданими документами та примірниками відповідно до вимог ЦПК. Також матеріали справи містять копію квитанції про сплату позивачем адвокатському об`єднанню «Правовий стандарт» гонорару в розмірі 1500 грн. Наведене дає підстави для висновку, що витрати [PERSON] на правничу допомогу у розмірі 1500 грн. є доведеними, а їх обсяг є співмірним зі складністю справи, а також з обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768, 40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved