Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10 червня 2014 року. Від спільного подружнього життя у них народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач є здоровим та працездатним, інших утриманців немає. Оскільки самостійно утримувати дітей вона немає можливості, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно, але неменше 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рожищенського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №49, що стверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). В шлюбі народилися [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с.5, 6, 7). Батьками дітей згідно зазначених свідоцтв є [PERSON] та [PERSON] . На даний час малолітні діти зареєстровані та проживають з матір`ю позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх малолітніх дітей, тобто між ними існує спір з цього питання. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батькаі (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст.ст.76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців він немає. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Також встановлено, що позивач немає реальної спроможності самостійно забезпечувати малолітніх дітей належним чином. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Проаналізувавши зібрані і дослідженів судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви 13.07.2020 року (а.с.1) та до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не подав письмових заперечень щодо викладених у позовній заяві доводів, тим самим не спростував жодну із викладених у ній обставин. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved