Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до договору дарування від 11.04.1998 року, він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку, окрім позивача, зареєстровані його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , також зареєстрована, але не проживає з 2011 року колишня дружина позивача - [PERSON] . Відповідач житло залишила добровільно, її речей в будинку немає. Для проживання в будинку перешкод їй не створювали, однак намірів проживання в ньому відповідач не виявила. Реєстрація [PERSON] у належному позивачу будинку порушує його право на володіння та користування належною йому власністю, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідача не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 18.10.2019 згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні Право власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом установлено, що відповідно до договору дарування від 11.04.1998 року, [PERSON] належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: с. Олександрівка Пирятинського району Полтавської області (а.с. 8). Відповідно до довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вказаний житловий будинок, станом на 29.12.2012, зареєстровано за [PERSON] в книзі №3 за реєстровим № 765 (а.с 10). Згідно довідки Виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області № П 16992 від 22 жовтня 2018 року, житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , рішенням виконавчого комітету Пирятинської міської ради № 303 від 29.11.2017 (а.с. 11-12), було впорядковано адресу. Адреса після впорядкування: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки ЦНАП виконавчого комітету Пирятинської міської ради № П11735 від 18.07.2019 року у вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , його дружина [PERSON] , донька [PERSON] , донька [PERSON] , окрім цього в даному будинку зареєстрована колишня дружина власника - [PERSON] (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не є власником будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження проживаючих в будинку від 22.08.2019 виконавчого комітету Пирятинської міської ради встановлено, що колишня дружина позивача - [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2011 року (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК України), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України в ред. від 05.07.2012 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, оскільки відповідач, яка є колишнім членом сім`ї власника будинку, понад один рік не проживає у будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, жодних домовленостей про збереження за нею права на проживання понад встановлені законом строки сторона не мала, її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним йому житлом, позовні вимоги щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved