Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивач 09.04.2015 року звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що апеляційним судом Полтавської області 20.10.2014 року встановлено факт того, що відповідач є винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 154 КУпАП, оскільки заподіяв позивачеві матеріальну шкоду у розмірі 800 грн. За обставинами справи, 24.04.2014 року близько 16-00 год. в [ADDRESS] біля домогосподарства по [ADDRESS] собака, що належить відповідачеві подавив гусят породи «Сіра Миргородська» в кількості 20 штук, які були тритижневого віку. Внаслідок того, що відповідач відмовився відшкодовувати завдані вказаним збитки, позивач звернулась до Оржицького РВ УМВС України з відповідною заявою. Працівниками міліції було складно адміністративний протокол за ч.2 ст. 154 КУпАП. 03.06.2014 року Оржицький районний суд розглянув вказану справу і прийняв рішення про закриття провадження по справі за відсутності складу адміністративного правопорушення. Не погоджуючись із такою позицією суду, позивач звернулась до адвоката, який здійснював 2 поїздки до апеляційного суду Полтавської області та згідно квитанцій №7 від 08.05.2014 року та №11 від 18.08.2014 року позивачеві було завдано збитків у розмірі 2000 грн., у тому числі здійснено оплату вартості транспортних витрат адвоката та здійснено оплату його послуг. Окрім того, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачеві було завдано і моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Розмір її обґрунтовує тим, що позивач бачила як собака напав на гусей, боялась за те, що він нападе і на неї. Знищене господарство мало для позивача та її сім»ї важливе значення, оскільки гуси були придбані для харчування родини. Багато сімейних справ було відкладено, або від деяких взагалі відмовились, оскільки були змушені відновлювати своє господарство. Звернення до правоохоронних органів, сільської ради, огляд господарства, розмови знайомих та односельців вплинули на нормальний життєвий уклад та стан здоров'я позивача. Прохає стягнути з відповідача 800 грн. матеріальних збитків від втрати гусей, 2000 грн. витрат, що пов'язані з витратами на послуги адвоката та 5000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилались на обставини, викладені в позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач до суду не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та проаналізувавши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, судом встановлено, що згідно постанови апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2014 року встановлено, що близько 16 год. 24.04.2014 року в [ADDRESS] собака, який належить [PERSON] подавив гусенят у кількості 20 штук, що належать [PERSON] Судом встановлено, що позивачеві було завдано майнову шкоду у розмірі 800 грн. Згідно довідки Селецької сільської ради №224 від 20.05.2014 року встановлено, що [PERSON] житель [ADDRESS] своєї собаки у сільській раді не реєстрував. Іншою довідкою від 03.05.2014 року №201 встановлено, що [PERSON] зверталась до сільської ради з приводу того, що собака належний [PERSON] видавив гусей тритижневого віку. Згідно розписки від 07.04.2014 року [PERSON] продала [PERSON] гусят породи «Сіра Миргородська» у кількості 20 штук по 40 грн. за одне гуся, за що було отримано кошти у розмірі 800 грн. Витягом з договору про надання правової допомоги №049421 від 08.05.2014 року доведено, що між адвокатом Юхимович С.А. та [PERSON] укладено угоду на представництво інтересів позивача у судах всіх рівнів. Згідно квитанцій №7 від 08.05.2014 року та №11 від 18.08.2014 року [PERSON] адвокатові було сплачено 2 рази по 500 грн. гонорару та 1000 грн. як витрати на відрядження та транспортні послуги. Дані квитанції стосувались представництва інтересів по справі про адміністративне правопорушення та надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції у справі про адміністративні правопорушення. Як доказ вказаному позивачем надано 2 угоди укладені між [PERSON] та Юхимович С.А. за транспортні послуги від 10.09.2014 року та від 19.10.2014 року та дані про вартість пального на АЗС «Надежда Ритейл» станом на 11.09.2014 року та на 18.10.2014 року. Окрім того, суду надано розрахунок вартості правової допомоги наданої [PERSON] як потерпілої по справі де правопорушником є [PERSON] за ч.2 ст. 154 КУпАП з вказівкою на кількість часу витраченого на участь у судових засіданнях та підготовкою клопотань та апеляційної скарги. Квитанцією №27 від 27.12.2014 року підтверджено, що позивач даному адвокату сплатив ще 2000 грн. за надання правової допомоги у цивільній справі. Взаємовідносини, що склались між сторонами урегульовані слідуючими нормами законодавства. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 2 даної статті передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 р. (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. За положеннями ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 4 даної статті передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи дані норми законодавства, суд вважає, що у суді доведено, що внаслідок неправомірних дій з боку господара собаки - відповідача по справі позивачеві завдано матеріальної шкоди у зв'язку зі знищенням майна у розмірі 800 грн., оскільки вказане встановлено судом апеляційної інстанції та у розумінні ст. 61 ЦПК у суді належними та допустими доказами не спростовано. Крім того, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Так, неправомірність дій [PERSON] щодо не забезпечення належних умов утримання собаки доведена зібраними по справі доказами, судом також встановлено безпосередній причинний зв'язок між цими діями відповідача та моральною шкодою, заподіяною позивачеві, оскільки позивач маючи у власності господарство (гусей) мала наміри використати їх у подальшому для харчування своєї родини, не відшкодування шкоди господарем собаки на протязі тривалого часу також впливало на її моральний стан. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевказані норми законодавства, суд вважає, що з огляду на засади розумності та справедливості розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача має становить 1000 грн. Відносно відшкодування витрат на юридичну допомогу, як збитків, які були пов'язані з розглядом справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 154 КУпАП у розмірі 2000 грн., суд вважає, що вони не підлягають відшкодуванню, оскільки у розумінні положень ст. 22 ЦК України не являються такими. За положеннями ст. 22 ЦК України під збитками законодавець розуміє втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), але до цієї категорії витрати на юридичну допомогу не можуть бути віднесені. За положенням ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи положення вказаної статті, витрати на юридичну допомогу не можуть бути віднесені до категорії шкоди, що регулюється даною нормою цивільного законодавства. При зверненні до суду позивач на свій власний розсуд відредагував норми як статті 22 ЦК України, так і ст. 1166 ЦК України, як на обґрунтування позову нормами матеріального права. Відносно стягнення судових витрат з відповідача у зв'язку з наданням правової допомоги по вказаній справі, суд звернув увагу на слідуюче. Відповідно до квитанції №27 від 27.12.2014 року зазначено, що [PERSON] сплатила адвокату Юхимович С.А. гонорар у розмірі 2000 грн. за надання правової допомоги у цивільній справі. За даними розрахунку вартості правової допомоги від 31.07.2015 року встановлено, що її розмір становить 2029,20 грн. з урахуванням 4 годин 10 хвилин роботи адвоката. Аналізуючи зміст розрахунку та кількість часу, яку було витрачено на здійснення правової допомоги під час судового розгляду встановлено, що вказаний розрахунок не відповідає кількості часу, що було реально затрачено для слухання справи в суді. Сплачуючи адвокату у грудні 2014 року кошти у розмірі 2000 грн., позов до суду було направлено лише у квітні 2015 року, а крім того у грудні 2014 року позивачеві не могло бути відомо про розмір коштів, які у подальшому буде витрачено на надання правової допомоги. З огляду на вказане, суд відноситься критично до змісту наданого суду розрахунку, оскільки він складений без урахування вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» де розрахунок витрат необхідно здійснювати з урахуванням норм даного Закону. За вказаний обставин суд вважає, що вимоги про стягнення судових витрат у цій частині задоволенню не підлягають. Крім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved