Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.11.2016 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У позовній заяві позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06 квітня 1993 року №4-960, квартира за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська дорога (на цей час Люстдорфська дорога), 123[ADDRESS], належала на праві приватної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі свідоцтва від 04.02.2016 року виданого приватним нотаріусом [PERSON], позивачка - [PERSON] набула право власності на 1/3 частку квартири, яка раніше належала відповідачу. На цей день 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], належать на праві спільної часткової власності [PERSON], а 1/3 частка її дочці [PERSON]. Вже багато років відповідач - [PERSON] не проживає у цій квартирі, оскільки виїхав за межі України та не приїжджає на її територію. У звязку з чим, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач або її представник у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача до судового засідання провести розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.15) [PERSON], [INFO], з 08.06.1998 року зареєстрований за адресою: [INFO], та саме за цією адресою направлялись судові повістки на імя [PERSON]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №4-960, видане 06 квітня 1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморська дорога (на цей час Люстдорфська дорога), 123[ADDRESS], належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. На підставі свідоцтва від 04.02.2016 року виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №199, [PERSON] набула право власності на 1/3 частку квартири, яка раніше належала відповідачу [PERSON]. Тобто [PERSON] належить 2/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], а 1/3 частка - [PERSON]. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.15) [PERSON], [INFO], з 08.06.1998 року зареєстрований за адресою: [INFO]. Позивач посилалась на те, що відповідач у вказаній квартирі не проживає більше року, не сплачує комунальні платежі. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. З метою підтвердження та встановлення усіх обставини по справі, для повного, всебічного та обєктивного розгляду справу, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 17.01.2017 року було витребувані докази, на підставі яких встановлено наступне. Згідно з листом КУ «Одеська поліклініка № 20» від 31.01.2017 року за №45, [PERSON] мешкаю за адресою: [ADDRESS], в КУ «Одеська поліклініка № 20» не зареєстрований. Згідно з листом з КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» від 01.02.2017 року за №108, встановлено, що [PERSON] мешкаю за адресою: [ADDRESS], на протязі 2016-2017 років за медичною допомогою до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» не звертався. Згідно з листом Одеської дирекції «Поштамт Центр поштового звязку №1» Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 02.02.2017 року за №08-04-87-98-70К, встановлено, що на імя [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за період з 30.01.2016 року по 30.01.2017 року надходило два листи, однак не були врученні та повернуті відправнику за закінченням терміну зберігання. Згідно з листом Адміністрації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON], 22.05.2015 року виїхав за межі України в напрямку м. Москва, Російської Федерації. Вивчивши матеріали справи, вбачається, що відповідач не мешкає у квартирі №46, в будинку №123, корпус 2 по вулиці Люстдорфська дорога, в місті Одесі, більше року. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважне або тимчасово. Відповідно до\~ст.72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст.71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, зо втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 386 ЦК України\~позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючі встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги в підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено,\~що відповідач не мешкає у квартирі №46, в будинку №123, корпус 2 по вулиці Люстдорфська дорога, в місті Одесі, більше року, що є підставою для визнання [PERSON], таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Outcome: approved