Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.07.2006 року у розмірі 23384 грн. 14 коп., позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримала від позивача кредит у розмірі 4800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 02.05.2018 року відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, у результаті чого виникла заборгованість. В судове засідання представник позивача не з'явився, при цьому подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказавши, що визнає заборгованість за кредитом у розмірі 1963 грн. 12 коп., проте через скрутне матеріальне становище просить суд зменшити заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 19831,30 грн. до основної суми боргу, тобто до 1963 грн. 12 коп., та розмір штрафу. Звертає увагу суду на ту обставину, що згідно заяви вказано кредитний ліміт у розмірі 2200 грн., а у позові зазначено 4800 грн. Пояснює, що прізвище нею змінено вже після отримання кредиту. Ухвалою суду від 02.10.2018 р. було визнано потрібним, що представник позивача з'явився до суду для надання пояснень, однак останній до суду не з'явився. Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.07.2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником прав та обов'язків якого є АТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, шляхом подання Заяви про приєднання до Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку на відкриття рахунку і встановлення кредитного ліміту зі сплатою процентів в розмірі, визначеному в Тарифах з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач дала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надала право банку у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. При укладенні цього договору сторони керувалися положенням частини першої статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до якого договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В порушення умов договору та вимог статей 526, 527, 530 ЦК України, відповідач взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконує, що призвело до утворення станом на 02.05.2018 року заборгованості, яка складається із: 1963грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом (тіло), 19831 грн. 30 коп. - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, а також з штрафів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору (відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору) у сумі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина) та 1089 грн. 72 коп. (процентна складова). Оскільки розрахунок заборгованості по кредиту проведений позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору, вказаний розрахунок приймається судом до уваги. Відповідачем розрахунок заборгованості не оспорюється. Відповідачу [PERSON] виданий 28.02.2009 р паспорт громадянина України, серія [NUMBER]. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів. Пунктом 5.3 Умов і правил надання банківських послуг визначено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків та при цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін поінформувати клієнта в виписці по картрахунку згідно п.4.9 цього договору, і якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Водночас, зазначеним пунктом визначено, що право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в односторонньому порядку, по власному рішенню та без попереднього повідомлення клієнта. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що банком не змінювався розмір відсоткової ставки за кредитним договором. Починаючи від 13.07.2006 року і до 02.05.2018 року відсоткова ставка становила 48.00%. Відтак, вимоги позивача про повернення кредиту та відсотків є обґрунтованими та такими, що не суперечать договору. У разі порушення боржником зобов'язання кредитор відповідно до ст.549, 551 ЦК України кредитор має право на неустойку (штраф, пеню). Розмір штрафу встановлений п.8.6 умов надання банківських послуг і згідно розрахунку складає 500 грн. фіксована частка та 1089,72 грн. процентна складова. Відповідно до ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками, серед іншого, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Крім того, як вбачається із правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року (справа № 6-473цс16), за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Проаналізувавши структуру заборгованості суд приходить до висновку про те, що банк своїми діями умисно сприяв збільшенню розміру збитків, оскільки з часу виникнення постійної простроченої заборгованості за кредитом та припинення її погашення не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків і лише 21.05.2018 року звернувся до суду з даним позовом. Заява клієнта на отримання банківських послуг підписана відповідачем [PERSON] 12.07.2006 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 12.07.2006 року сформованого станом на 02.05.2018 р., вбачається, що починаючи із 2006 року за відповідачем утворилася постійна прострочена заборгованість за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом. Дій, спрямованих на погашення існуючої заборгованості за тілом кредиту, відповідачем, починаючи від 02.12.2006 року не вчинялося. Однак, відповідачем [PERSON] не заявлено вимогу про застосування строку позовної давності, як до основної (тіло кредиту та відсотки), так і до додаткових вимог (неустойка: пеня та штраф), яка за загальним правилом складає три роки та один рік, відповідно. При наявності основної заборгованості в сумі 1963,12 грн. банком нараховані проценти за користування кредитом в сумі 19831,30 грн., штрафи в сумі 500 грн. та 1089,72 грн., що суперечить засадам розумності та справедливості. Тому, враховуючи наведене, суд вважає за можливе зменшити за заявою відповідача розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, зменшивши розмір заборгованості з відсотків за користування кредитом до 1963,12 грн., заборгованості за штрафами до 300 грн. (процентна складова). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором, яка складається з: 1963грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом (тіло), 1963 грн. 12 коп. - заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 300 грн. 00 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15) та у постанові від 14 вересня 2016 року (справа № 6-473цс16). Відповідно, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Враховуючи положення частини дев'ятої статті 141 ЦПК України та приймаючи до уваги ту обставину, що спір між сторонами виник внаслідок допущення порушень з боку відповідача, суд вважає необхідним, незалежно від часткового задоволення позову, покласти на відповідача судові витрати повністю, оскільки згідно платіжного доручення вбачається, що судовий збір, сплачений позивачем є мінімально встановленою ставкою судового збору, а не відсотком від ціни позову. При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1762 грн є мінімальним.

Outcome: approved