Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 26.08.2020 року позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840, 80 грн., та витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 860, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що сторони перебували у шлюбі з 31.01.2015 року. Вказаний шлюб розірвано рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07.05.2019 року по справі №766/19724/18. У шлюбі народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем. На підставі постанови про відкриття виконавчого провадження судового наказу №766/19726/18 від 22.10.2018 року, виданої державним виконавцем Корабельного районного відділу виконавчої служби міста Херсон Головного територіального юстиції у Херсонській області Яковець Г.В. від 03.01.2019 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.10.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, протягом двох останніх років, не здійснює сплату аліментів та його заборгованість за період з 08.10.2018 по 01.08.2020 року становить 42 386, 56 грн. Місце перебування відповідача наразі невідомо, вихованням дитини він не цікавиться. З 2018 року [PERSON] взагалі зник з життя своєї доньки, не зустрічається не спілкується і навіть не вітає її з днем народження чи іншими святами. Позивач виховує свою дитину в дусі поваги до інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, відповідальності за свої дії. Враховуючи те, що батько останнім часом взагалі не приділяє увагу дочці, не забезпечу життєдіяльність матеріально, не займається її вихованням, і така поведінка відповідача може негативно вплинути на психологічний розвиток доньки. Відповідач не проживає разом з дитиною, від обов`язку щодо участі у її вихованні ухиляється, аліментів не сплачує. Через соціальну безвідповідальність відповідача і відсутність самоусвідомлення батьківських обов`язків, позивач звернулася до суду з вимогою позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Правом на виклад своєї позиції у заявах по суті справи не скористався. ІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Херсонського міського суд Херсонської області від 15.09.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення вказаних в ухвалі недоліків. 22.09.2020 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, яку відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції передано судді 23.09.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.10.2020 року. У зв`язку з неявкою відповідача підготовчі засідання призначені на 21.10.2020 року, 26.11.2020 року та 11.01.2021 року не відбулися. Розгляд справи відкладено на 09.02.2021 року. 14.01.2021 року виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради надав на адресу суду висновок органу опіку та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.02.2021 року підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті на 23.02.2021 року. У зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 17.03.2021 року. У судове засідання у час призначений для розгляду справи позивач не з`явилася, 23.02.2021 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання у час призначений для розгляду справи відповідач повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем проживання, направлення СМС-повідомлення, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У час призначений до розгляду справи представник третьої особи у судове засідання не з`явився. [PERSON] , діючи на підставі довіреності в інтересах третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у місті Херсоні ради 23.02.2021 року через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. При ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування від 13.01.2021 року № 02-14-10-25. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. З поштових повідомлень №7300309027727, №7300309418203, №7300310061076, №73003300837320, №7302702491411 встановлюється, що [PERSON] про розгляд справи повідомлений у встановлений законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У встановлений процесуальним законодавством строк, відповідач будучи повідомленим належним чином, відзиву на позов не подав про причини неможливості вчинення процесуальних дій суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду сторони позивача про розгляд справи у їх відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд постановив розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що 28.07.2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Херсоні зроблено актовий запис №785 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07.05.2019 року у справі №766/19724/18 розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 31.01.2015 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №60. Постановою старшого державного виконавця Корабельного РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області Яковець Г.В. від 03.01.2019 року відкрито виконавче провадження №57991301 з примусового виконання судового наказу, виданого 22.10.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] - [INFO] , у розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.10.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Станом на 01.08.2020 року за [PERSON] обліковується борг зі сплати аліментів у розмірі 51 404, 62 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період з 08.10.2018 по 01.12.2020 року, складеним 02.12.2020 року за вих. №77775. У зв`язку з несплатою аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , 2015 р.н., позивач звернулася до Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області з відповідною заявою про кримінальне правопорушення відносно [PERSON] , яка 16.09.2019 року зареєстрована за №19010. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи вих. №16-14-3129 від 22.03.2019 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] з 09.09.2016 року працює в Херсонському Центрі дитячої та юнацької творчості Херсонської міської ради на посаді керівника гуртка, на роботі характеризується позитивно, про що 25.08.2020 року видано довідку №107 та надано характеристику. Малолітня [PERSON] , [INFO] відвідує Херсонський ясла-садок №7 ХМР з 10.08.2017 року, про що видано довідку №85/01-27 від 25.08.2020 року. Згідно висновку від 13.01.2021 року вих. №02-14-10-25 орган опіки та піклування Корабельної районної у місті Херсоні ради, діючи в інтересах дитини дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання від 02.12.2020 року за адресою: [ADDRESS] , позивач проживає з малолітньою [PERSON] , 2015 р.н., яка відвідує дитячий садок, батька дитини не бачила близько 2, 5 років. ІV. Оцінка Суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від виконання обов`язків по вихованню дитини. За умовами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом п. п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З наявних у матеріалах справи доказів встановлюється, що відповідач з донькою [PERSON] , 2015 р.н. не проживає, участі у її вихованні, забезпеченні не приймає. Фактично дитина не отримує від батька жодної допомоги для морального та фізичного розвитку, з огляду на байдуже ставлення відповідача до дитини, позбавлення його батьківських прав повністю відповідає інтересам самої дитини, і є справедливим, передбачуваним та невідворотним наслідком свідомого вибору самого [PERSON] , з огляду на що, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно квитанції №1-293К від 22.09.2020 року позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840, 80 грн., який підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в рахунок відшкодування судового збору. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 860, 00 грн., суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)). За висновками ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 860, 00 грн., позивачем до матеріалів справи долучено квитанцію №0.0.1794522561.1 від 08.08.2020 року про сплату 3 860, 00 грн. на користь ТОВ «ЦЮДНБ». Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування договірних правовідносин між нею та ТОВ «ЦЮДНБ», неможливо встановити чи дійсно понесені позивачем витрати у розмірі 3 860, 00 грн. стосуються розгляду вказаної цивільної справи, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про стягнення витрат понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved