Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Літинського районунного суду Вінницької області мотивуючи свій позов тим, що 08 вересня 1995 року на підставі рішення виконкому селищної ради №-148 від 08.09.1995 року їй надано в користування квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначає, що будівництво даного будинку проводилось господарським способом добровільної участі підрозділу міліції Літинського РВ УМВС та з участю працівника міліції якому надавалась квартира. В отриманій квартирі позивачем проводились всі завершувальні будівельні роботи, штукатурка, малярні роботи, монтаж опалення, постілка підлоги, та інші роботи. Проведено газифікацію, укладено договір з енергопостачання електроенергії, водозабезпечення з належним оформленням, як споживача. Після вселення в квартиру, зареєструвалась в селищній раді смт. Літин, внесла запис до домової книги, провела прописку і проживає в даній квартирі біля тридцяти років. Оформити право власності на свою квартиру шляхом приватизації не має можливості, оскільки даний будинок після завершення його будівництва не зданий в експлуатацію та не перебуває на балансі КП "Комунсервіс" смт. Літин, а інших законних способів оформити право власності на свою квартиру позивач не має. Тому просить визнати за нею право приватної власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила суду, що з 1995 року проживає у квартирі, котра є предметом звернення до суду, добросовісно нею користується, сплачує комунальні послуги. Зазначила, що власником цієї квартири мав стати її чоловік працівник міліції, однак після його трагічної загибелі право на квартиру перейшло до неї. Представник відповідача Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надали на адресу суду лист, відповідно до якого просять розгляд справи проводити у відсутність представника селищної ради. Проти заявленого позову Літинська селищна рада не заперечує (а.с. 46, 53). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та позицію відповідача, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, відповідно до посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 8) позивач [PERSON] зазначена як член сім`ї загиблого ветерана війни. Довідкою виконавчого комітету Літинської селищної ради Літинського району Вінницької області за № 2324 від 05.12.2019 (а.с. 9) [PERSON] 1961 р.н. проживає одна по [ADDRESS] . Довідкою Літинської селищної ради за № 12 від 18.02.2020 (а.с. 10) житловий будинок [ADDRESS] на балансі підприємства не рахується. Ордером за № 8 від 08.09.1995 (а.с. 11) [PERSON] надано право на зайняття квартири за [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету селищної ради народних депутатів (а.с. 12) в звязку зі смертю квартиронамаймача [PERSON] , заяви дружини покійного [PERSON] від 07.09.1995, виконком селищної ради народних депутатів вирішив: скасувати ордер № 22 виданий 18.12.1992 рішенням виконкому селищної ради № 200 від 17.12.1992 на ім`я [PERSON] в зв`язку з його трагічною смертю. Видати ордер на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , [PERSON] , склад сім`ї 3 особи. Довідкою КП «ВОО БТІ» за № 347 від 19.12.2019 (а.с. 13) станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою [ADDRESS] не проводилась. Технічним паспортом (а.с. 14-17) зазначається технічна характеристика квартири за [ADDRESS] . Договорами про надання послуг вивезення відходів (а.с. 21), про надання послуг з постачання холодної води (а.с. 22-24), про користування електричною енергією (а.с. 26-28) про надання послуг з газопостачання (29-34), зазначається про факт користування позивачем квартирою котра є предметом позову. Довідкою КП «Комунсервіс» за № 13 від 26.02.2020 (а.с. 25) [PERSON] яка є власником квартири [ADDRESS] , станом на 26.02.2020 заборгованості за комунальні послуги не має. Статтею 4 ЦПК України визначено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 15 та частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права способам, що встановлено чинним законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як визнання права власності за набувальною давністю на квартиру. Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Судом встановлено, що дане майно являється безтитульним та номінально без правової підстави належало позивачу [PERSON] .. Відтак звернення останньої до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю є нічим іншим, як способом легітимізації належного нерухомого майна. Отже, враховуючи те, що квартиру відсутні правовстановлюючі документи, а позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє квартирою , що є предметом позову більше десяти років, не приховуючи цей факт (провела комунікації проводить ремонтні роботи, сплачує комунальній платежі), інші особи не претендують на майно, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за позивачем [PERSON] право власності на вказану квартиру в порядку набувальної давності. Судові витрати за клопотанням позивача слід залишити за нею (а.с. 44).

Outcome: approved