Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила [INFO] та визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,1212 гектара, що розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23 жовтня 2000 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,1212 гектара, що розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23 жовтня 2000 року. За життя покійний не розпорядився своїми правами, а тому спадкування відбувалося за законом. Спадкоємці першої черги, окрім нього, - відсутні. Відтак, він, як єдиний спадкоємець за законом, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на спадкове майно, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що пропустив піврічний термін, передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що знаходяться на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій і є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області - Коцовський О.Т, подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 84 років, помер [PERSON] , про що 29 серпня 2012 року зроблено відповідний актовий запис №13 та виконавчим комітетом Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 29 серпня 2012 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 8/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] ввійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 1,1212 гектара, що розташовані на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 23 жовтня 2000 року /арк. справи 10/. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою №260, виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області від 11 серпня 2017 року /арк. справи 9/. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи паспорта громадянина України [NUMBER] та інших документів, що позивач [PERSON] , є сином [PERSON] (спадкодавця). Відтак, [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Також, дослідженими матеріалами вправи встановлено, що інші живі спадкоємці вказаної черги - відсутні /арк. справи 6-7, 9/. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В поданій до суду позовній заяві позивач пояснив, що протягом останніх років і до дня його смерті він спільно постійно проживав зі спадкодавцем [PERSON] , оскільки останній був його батьком та потребував стороннього догляду та допомогою. Вказані обставини підтвердив суду, наданою довідкою №260 від 11 серпня 2017 року виконавчий комітет Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, з якої вбачається, що позивач дійсно постійно проживав (без реєстрації) з своїм батьком - [PERSON] , до дня його смерті спільно, вели спільне господарство /арк. справи 9/. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживав разом з батьком - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила [INFO] . Відтак позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] , як такий, що постійно проживав разом із ним, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №792/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 17 грудня 2018 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з тим, що пропустив піврічний термін, передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що знаходяться на території Дев`ятниківської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлому і є спадковим майном /арк. справи 12/. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст.ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право на частину спадкового майно (земельні ділянки), в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved