Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП АФ Озерне, село Озерне Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 3,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0237099 , виданий Ізмаїльською районною державною адміністрацією 14.07.1997 року). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку із тим, що заява про відмову від прийняття спадщини від [PERSON] надійшла 03.10.2019 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП АФ Озерне, село Озерне Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 3,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД №0237099 , виданого Ізмаїльською районною державною адміністрацією 14.07.1997 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.09.2003 року, виданого виконавчим комітетом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП АФ Озерне, село Озерне Ізмаїльського району Одеської області, в розмірі 3,48 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0237099 , виданий Ізмаїльською районною державною адміністрацією 14.07.1997 року). Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до заповіту від 15.08.2002 року, посвідченого секретарем Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15.08.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 89, [PERSON] належний йому на праві особистої власності сертифікат серії ОД № 0237099 виданий Ізмаїльською райдержадміністрацією право на земельний пай із земель, які знаходяться в колективній власності КСП «Озерне» в розмірі 3,48 га в умовних кадастрових гектарах та майновий сертифікат № 462 виданий 19.12.2000 року, заповів [PERSON] . Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметі звичайної домашньої обстановки і вжитку. До осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] відноситься його дружина [PERSON] , [INFO] , оскільки на час відкриття спадщини була непрацездатна. Частиною 1 ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого - небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] відмовилась від отримання обов`язкової частки у спадщині на користь позивача [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В свою чергу [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Озерненської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 31.01.2006 року за № 1536, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до п. 3.1 роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В свою чергу відповідно до п. 3.5 роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину такими, що підлягають захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved