Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати акт відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області від 04 березня 2011 року у виконавчому провадженні № 3-108/2011, про опис та накладення арешту на автомобіль ВАЗ 2121 державний номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], а також зняти арешт та заборону відчуження зазначеного автомобіля. В обґрунтування вказаного позову позивач зазначив, що 14 лютого 2011 року згідно Постанови Баришівського районного суду Київської області №3-108/2011 його син - [PERSON] був підданий адміністративному покаранню у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом на строк 5 (п'ять) років з оплатним вилученням транспортного засобу. 03 березня 2011 року відділом Державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області відповідно до вищезазначеної постанови було відкрите виконавче провадження. В межах даного провадження 04 березня 2011 року державним виконавцем Карачун Наталією Миколаївною було проведено опис та арешт майна, а саме автомобіля ВАЗ 2121, 1986 року випуску, модель №9279525, кузов [NUMBER], колір білий, державний номерний знак [NUMBER], який на думку державного виконавця на час опису належав [PERSON]. В заперечення такого твердження зазначив, що на момент відкриття виконавчого провадження ВДВС Баришівського РУЮ Київської області, вказане вище майно перебувало і перебуває в його приватній власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого на ім'я [PERSON], виданого МРЕВ при Баришівському РВ ГУ МВС України в Київській області від 19.12.1986 року серія АУ №880533. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З огляду на це вона і звернулась до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності в зв'язку із тяжким станом здоров'я, пов'язаним із післяопераційним періодом, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник від ВДВС Баришівського РУЮ Київської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Між тим, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, тому суд розглянув справу за його відсутності, в порядку правил ст. 169 ЦПК України. На підставі ст.197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та які підлягають задоволенню з підстав, передбаченими ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до яких у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання постанови №3-108/2011 Баришівського районного суду Київської області від 14 лютого 2011 року, згідно якої [PERSON] ([INFO]), який є сином позивача по даній справі, піддано адміністративному покаранню у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 5 (п'ять) років з оплатним вилученням транспортного засобу. Постановою державного виконавця ВДВС Баришівського РУЮ Київської області Карачун Н.М. від 03 березня 2011 року ВП №24879477, був накладений арешт на автомобіль ВАЗ 2121, 1986 року випуску, модель №9279525, кузов [NUMBER], колір білий, державний номерний знак [NUMBER] Проте даний транспортний засіб належить на праві власності - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу виданого МРЕВ при Баришівському РВ ГУ МВС України в Київській області від 19.12.1986 року серія АУ №880533, копія якого міститься в матеріалах справи. Згідно ст.ст. 319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» «за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту (боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт). викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16. Стаття 60 Закону України „Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна (особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу для зняття арешту). Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. А тому, оскільки право власності позивача ніким не оспорюється, підстав для накладення заборони на відчуження автомобіля на даний час немає, таким чином вимоги підлягають задоволенню, оскільки ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає право суду зняти арешт з майна, оскільки виконавче провадження ще не завершене.

Outcome: approved