Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , за місцем його проживання чи перебування. На обґрунтування позову зазначено, що з 2008 року по жовтень 2013 року сторони по справі проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. За час сумісного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після того як відповідачка вирішила покинути його, залишилися жити разом з нею. В листопаді 2020 року відповідачка звернулась до суду з заявою про стягнення аліментів та відповідно до судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.11.2020 року з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі однієї третини заробітку (доходу). На початку літа їх син [PERSON] виявив бажання проживати разом з батьком, позивач забрав його до себе, а донька [PERSON] залишилися проживати з матір`ю. Вони з сином зараз проживають в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] . та він перевів сина до навчального закладу, який розташований безпосередньо близько до їх місця проживання, та продовжує піклуватися про нього та виховувати. Не зважаючи на те що відповідачка фактично не заперечувала проти того, щоб їх син проживав разом з батьком, вона почала встановлювати позивачу взамін проживання в нього сина різні додаткові умови, шантажуючи його тим, що забере сина і тому він змушений звернутись з даним позовом до суду . Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 16). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 32). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особа Служби у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, просять винести рішення суду з урахуванням їх висновку та найкращих інтересів дитини. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 2008 року по жовтень 2013 року проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. За час сумісного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 9,10). Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08 жовтня 2020 року до досягнення старшою дитиною віку повноліття (а.с. 8). Відповідно до акту № 356 про проживання без реєстрації від 18.08.2021 року, [PERSON] , [INFO] мешкає з батьком [PERSON] без реєстрації з липня 2021 року, який складений на підставі свідчень мешканців квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) та квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ) будинку [ADDRESS] , та затверджений начальником юридичного відділу КП КМР «Добробут» Білим О.С. (а.с. 11). Окрім того, [PERSON] , [INFO] навчається в 5 класі комунального закладу «Гінмазія № 17» Кам`янської міської ради, що знаходиться за адресою: вул. Дунайська, 51, м. Кам`янське, що підтверджується довідкою № 01-27/87 від 18.08.2021 року (а.с. 12). Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. На підставі висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] службою у справах дітей міської ради було опрацьоване зазначене питання та розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради, враховуючи інтереси дитини орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] (а.с. 35). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи бажання дитини проживати з батьком, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком чи негативно впливали на його виховання та розвиток, а також те, що мати дитини [PERSON] не заперечує проти проживання дитини з батьком, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Враховуючи відсутність висловленої позивачем вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача, у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить на рахунок позивача. Відповідно до ст.19, 155,160, 161 СК України, ст.ст.10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved