Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі уклала шлюб 20 серпня 2011 року, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №1034. Дошлюбне прізвище позивача - [PERSON], яке вона в зв'язку з реєстрацією шлюбу не змінювала. Від шлюбу з відповідачем сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Вважає необхідним розірвати шлюб з відповідачем, який, як на її думку, не склався і збережений бути не може. У неї з відповідачем різні характери, різні погляди на сімейне життя. Відповідач не має свого сталого погляду на важливі сімейні питання, прислуховується лише до думки своїх батьків. Вона не відчуває ніякої чоловічої підтримки, відповідач не турбується за сімейні потреби, не займається матеріальним утриманням сім'ї. Відповідач на даний час не працює, не дбає про матеріальну підтримку дитини. Їхні взаємовідносини поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних стосунків. Між сторонами немає взаєморозуміння, почуття поваги та любові. Відповідач не цінив сімейних стосунків і не робив нічого для їх збереження та укріплення, в результаті чого вони з відповідачем проживають окремо з 2014 року. Відновлення подружнього життя є неможливим. Шлюб є формальним і його необхідно розірвати. На підставі викладеного, просить суд, розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь для утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку або прибутків відповідача, однак не менше 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді сплаченого судового збору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила строк для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, які повернулися на адресу суду з відміткою про неотримання «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 20 серпня 2011 року, згідно із даними свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER]), - сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №1034. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (Серія [NUMBER]), щодо місця проживання якого між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Також, спору про поділ спільного майна між сторонами немає. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю і потребує достатнього матеріального утримання. На даний час [PERSON] не має можливості самостійно утримувати малолітнього сина. Крім того, до суду відповідачем не надано жодних підтверджень щодо неможливості ним утримувати дитину у розмірі, який заявлено позивачем. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Аліменти - це обов'язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім'ї інших, які потребують цього. Згідно із ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують тривалий час. Примирення між сторонами неможливе та подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, суд не вбачає. Крім того, встановлено, що відсутні будь-які об'єктивні дані, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання (ст. 367 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved