Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є рідною матір'ю [PERSON] та свекрухою [PERSON], які від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Вказує, що відповідачі ведуть асоціальний спосіб життя, вживають наркотичні засоби, самоусунулись від участі у вихованні своїх дітей, які по суті залишилися покинутими. На даний час [PERSON] проживає разом з позивачкою та її чоловіком та знаходиться на їх повному утриманні. Позивачка намагається максимально забезпечити всі потреби дитини, купує хлопчикові одяг, взуття та інші необхідні речі, докладає всіх зусиль, щоб дитина отримувала повноцінне харчування. Відповідачі на даний час свої батьківські обов`язки не виконують, про стан здоров`я, фізичний та духовний та моральний розвиток дитини не піклуються, участі в її вихованні не бере, кошти на утримання дитини не надають, не відвідують свого сина за місцем його постійного проживання. На даний час дитина з відповідачами не бачиться, проте вони самі, з власної волі не виявляють бажання виховувати свого сина, бачитись та спілкуватися з ним, у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду позовом та просила позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] та встановити опіку над малолітнім [PERSON], [INFO] Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29 серпня 2014 року підсудність даної цивільної справи відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено Дарницькому районному суду м. Києва. В судове засідання позивачка не з'явилася,подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча повідомлялися судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надали, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явилася, надала суду письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та подання про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON], [INFO], проти задоволення позову не заперечувала. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно, всебічно та об'єктивно вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає встановленим наступні обставини. Судом встановлено, що від шлюбу, укладеного 20.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] [INFO] року у подружжя народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Сакського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим від 21.09.2010 року (а.с.9). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Відповідно до довідки № 460, виданої ТОВ Фірма «Компас» від 01.07.2014 року [PERSON] дійсно проживає та є власником особового рахунку житлової площі за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Судом встановлено, що відповідно до Акту обстеження умов проживання від 04.07.2014 року проведено обстеження умов проживання в [ADDRESS], для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина займає окрему кімнату, яка об лаштована окремим спальним місцем (диван), шафою для речей та книжок, письмовим столом та особистими речами повсякденного вжитку (а.с.16). З матеріалів справи вбачається, що бабуся та дідусь самотужки піклуються про дитину та не створюють для відповідачів жодних перешкод у виконанні ними своїх батьківських обов'язків. Наведене свідчить про ухилення відповідачів - [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - [PERSON]. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідачів займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про їх намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Водночас Пленум Верховного Суду України в п. 15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно висновку органу опіки та піклування Дарницької РДА м. Києва про позбавлення батьківських прав від 14.10.2014 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON], батьки з дитиною не проживають, не беруть участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для [PERSON] створено належні умови для проживання, відпочинку та навчання. [PERSON] та [PERSON] було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини для вирішення питання про доцільність (недоцільність) позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], однак вони не з'явилися. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 18 від 09.10.2014 року) зроблено висновок, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не намагаються забезпечити достатній життєвий рівень сину, не турбуються про стан його здоров'я, тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] Крім цього, як вбачається з матеріалів справи відповідачі схильні до вживання спиртних напоїв, своєю аморальною поведінкою можуть зашкодити нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи питання щодо призначення позивачки [PERSON] її онука, малолітнього [PERSON], [INFO], судом було встановлено наступне. Згідно висновку про стан здоров'я від 03.07.2014 року [PERSON] за станом здоров'я є здоровою (а.с.17). Відповідно до подання Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 14.10.2014 року у разі позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківський прав відносно малолітнього сина [PERSON] орган опіки та піклування просить суд про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно ст.61 ЦК України, саме орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньо особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст.167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. За таких обставин, враховуючи все вищевикладене, суд вважає за можливе встановити опіку над малолітнім [PERSON], [INFO] та призначити його опікуном [PERSON], [INFO], яка є його рідною бабусею та проживає разом з дитиною. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до положеньст.212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи встановлені по справі обставини, відсутність належних доказів чинення з боку позивачки перешкод у спілкуванні з дітьми, вимоги чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачі по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на них, як батька та матір, обов'язків, ухиляються від їх виконання у зв'язку з чимсуд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над малолітньою дитиною підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved