Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Міський комерційний банк», ПАТ «Міський комерційний банк» відділення «Львівська обласна дирекція», в якому просить розірвати Договір строкового банківського вкладу №2630/72/125887 ВАШ СВЯТКОВИЙ (з виплатою відсотків щомісячно) від 24 липня 2013 року; стягнути з відповідача на його користь 20000,00 доларів США за вказаним договором, 668,09 доларів США несплачених відсотків за договором; 7,63 доларів США - 3% річних від простроченої суми, 10000,00 грн. відшкодування моральної шкоди та 5000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 24 липня 2013 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» відділення №72 Договір строкового банківського вкладу №2630/72/125887 ВАШ СВЯТКОВИЙ (з виплатою відсотків щомісячно) на наступних умовах: валюта та сума вкладу - 20000,00 доларів США, строк депозиту - 335 календарних днів, процентна ставка - 9,8% річних, порядок сплати відсотків - щомісячно, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки, відкритої в банку/готівкою через касу, автоматична пролонгація не передбачена. Строк дії договору - з 24 липня 2013 року по 24 червня 2014 року. 31 липня 2014 року він звернувся із Вимогою про здійснення виплати Вкладу та нарахованих процентів згідно з вищевказаним договором шляхом видачі коштів готівкою через касу Банку. 08 серпня 2014 року він звернувся в ПАТ «Міський комерційний банк» відділення «Львівська обласна Дирекція» з метою отримання належних йому коштів через касу Банку. Однак, Банк грошових коштів не виплатив, причини відмови не повідомив. Таким чином, змушений звернутись до суду для захисту своїх прав. В судовому засіданні 10 жовтня 2014 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 6000,00 грн. витрат на правову допомогу, інші позовні вимоги залишив без змін. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених у такому та просив позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 липня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» відділення №72 та [PERSON] був укладений Договір строкового банківського вкладу №2630/72/125887 ВАШ СВЯТКОВИЙ (з виплатою відсотків щомісячно), відповідно до п.1.2 якого, Банк приймає від Вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок на наступних умовах: валюта депозиту - долар США, строк депозиту - 335 календарних днів, процентна ставка - 9,8% річних, сума вкладу - 20000,00 доларів США, порядок сплати відсотків - щомісячно, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки, відкритої в банку/готівкою через касу, автоматична пролонгація не передбачена (а.с.9-13). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з п.1.1 ст.1 ч.2 вищевказаного Договору, Банк приймає від Вкладника грошові кошти на строковий депозитний рахунок в сумі та на умовах Договору на строк з 24 липня 2013 року по 24 червня 2014 року зі сплатою Банком Вкладнику процентів за зазначений період в розмірі та в порядку, що визначений п.1.2 ст.1 ч.1. Факт внесення коштів [PERSON] на виконання вказаного договору підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією від 24 липня 2013 року на суму 20000,00 доларів США (а.с.14). Таким чином, позивач свої зобов'язання за договором банківського вкладу виконав повністю. 31 липня 2014 року [PERSON] звернувся із заявою №568 про повернення грошових коштів за вказаним Договором (15). Відповідно до п.4.1.3 Договору строкового банківського вкладу №2630/72/125887 від 24 липня 2013 року, Вкладник зобов'язаний письмово повідомити Банк про свій намір отримати Вклад за першою вимогою до закінчення строку дії Договору, встановленого п.1.1 ст.1 ч.2 цього Договору, за п'ять банківських днів до бажаної дати отримання вкладу. 08 серпня 2014 року позивач звернувся в ПАТ «Міський комерційний банк» відділення «Львівська обласна дирекція» з метою отримання належних йому грошових коштів згідно з вищевказаним Договором шляхом їх отримання через касу банку, однак, банк коштів йому не виплатив, про причини відмови не повідомив (а.с.16). Згідно з п.4.3.2 ст.4 Договору строкового банківського вкладу, Банк зобов'язується на вимогу Вкладника повернути Вклад та виплатити нараховані на суму Вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим Договором (а.с.12). Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Однак, відповідачем вказаний обов'язок не був виконаний, кошти [PERSON] не були повернуті. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.5.1 ст.5 Договору строкового банківського вкладу, сторони за невиконання та/або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами цього Договору (а.с.12). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення суми депозитного вкладу та нарахованих, однак не виплачених відсотків по ньому, підлягає до задоволення. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.ч.1,2 ст.625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із пункту 18 Постанови Пленуму ВССУ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30 березня 2012 року, за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. При цьому слід ураховувати, що проценти на неустойку не нараховуються (частина друга статті 550 ЦК). Таким чином, позовна вимога про стягнення трьох відсотків річних від нарахованої суми відсотків за вкладом до задоволення не підлягає, оскільки правова природа нарахованих відсотків полягає у платі за користування чужими коштами і в результаті задоволення такої вимоги, позивач стягуватиме відсотки на нараховані відсотки за користування коштами що суперечить ч.2 ст.625 ЦК України. Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні такої, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, Договір строкового банківського вкладу №2630/72/125887 ВАШ СВЯТКОВИЙ від 24 липня 2013 року був добровільно підписаний [PERSON], відтак останній погодився зі всіма вказаними істотними умовами. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, внаслідок завдання душевних страждань шляхом неповернення депозитного вкладу не підлягає задоволенню, оскільки умови договору депозитного вкладу встановлені ст. 1058 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами часткову підставність позовних вимог, а відтак позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача 20000,00 доларів США депозитного вкладу, що еквівалентно по курсу валют Національного Банку України станом на день винесення рішення 304000,00 грн., 668,09 доларів США несплачених відсотків за договором, що еквівалентно по курсу валют Національного Банку України станом на день винесення рішення 10154,97 грн. та 6000,00 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Суд, дослідивши договір про надання правової допомоги №14ц-26 (а.с.27), копію квитанції №233331000093731410264334 від 09 вересня 2014 року (а.с.28), які підтверджують понесені [PERSON] судових витрат в розмірі 6000,00 грн., приходить до висновку, що понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,6 грн.

Outcome: approved