Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач по справі [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться станом їх здоров`я, не виявляє належної батьківської уваги, турботи, не підтримує їх матеріально, в зв`язку з чим вона звернулася до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав відносно його дітей. Ухвалою суду від 04 березня 2021 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Миколаївськурайонну державну адміністрацію Миколаївської області, як орган опіки і піклування, оскільки Вітовська районна державна адміністрація реорганізована шляхом приєднання до Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року залучено до участі у справі службу у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області, як правонаступника третьої особи Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач по справі [PERSON] її колишній чоловік. З 2013 року вона з ним не спілкується, де він проживає їй не відомо. Життям дітей він також не цікавиться. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Представники третьої особи - служби у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області в судовому засіданні підтримали вимоги позивача, суду пояснили, що Вітовською райдержадміністрацією Миколаївської області як органом опіки та піклування наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей - [PERSON] та [PERSON] . Зазначили, що служба у справах дітей Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївської області підтримала вказаний висновок, що відповідає інтересам дітей. В судовому засіданні постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з заочних рішень Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2018 року і 22 березня 2019 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний та з відповідача стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] і [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (а.с.11-12, 21-22). З розрахунку заборгованості по несплаті аліментів, вбачається, що станом на 01 вересня 2020 року вказана заборгованість по несплаті аліментів [PERSON] становить -65843,82 грн. (а.с.26-27). Відповідач є громадянином Грузії, що підтверджується копією перекладу паспорту [NUMBER] , виданого 25 вересня 2010 року Генеральним консульством м. Одеси. 22 січня 1993 року держави - члени СНД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). Цей документ спрямований на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України було ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України було ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України. Зазначену Конвенцію слід застосовувати у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної із її держав - учасниць (далі - Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших установ кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони. Відповідно до ч.1 статті 32 Конвенції, правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , їх батьком є відповідач [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Місцем народження дитини - [PERSON] є Україна (а.с. (а.с.14-16). З довідки № 6135/19-536-143 від 25.07.2012р. Надзвичайного і Повноважного Посла України в Грузії, вбачається, що [PERSON] зареєстрована громадянкою України (а.с.15). Згідно довідки Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] разом з дітьми : [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Згідно характеристики Мішково-Погорілівської загальноосвітньої санаторної школи - інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради, [PERSON] , [INFO] навчається у 1 класі даної школи. Мати дитини - [PERSON] цікавиться успіхами у навчанні і вихованні дитини. Батько дитини школи не відвідує, дитиною не цікавиться (а.с. 32). Виходячи з характеристики Мішково-Погорілівської загальноосвітньої санаторної школи - інтернат І-ІІІ ступенів Миколаївської обласної ради, [PERSON] , [INFO] навчається у 2 класі даної школи, утриманням та вихованням доньки займається мати - [PERSON] . Батько дитини не бере участі у вихованні дитини, школи не відвідує (а.с. 33). На підставі рішення виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 29 липня 2020 року № 34 та висновку Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 21 жовтня 2020 року №3398/01.01-28/27-20, відповідачі не виконує батьківських обов`язків відносно своїх дітей, а тому підлягає позбавленню батьківських прав в судовому порядку, що відповідає інтересам дітей (а.с.36-38). У відповідності до приписів частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно ч.6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. В ході судового розгляду судом встановлено, що ні позивач, ні будь-яка інша особа не чинила перешкод відповідачу у реалізації батьківських прав. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей та ухиляються від обов`язку по їх вихованню, свідомо нехтуючи своїми обов`язками. При ухваленні рішення суд, у відповідності до частини 2 статті 171 СК України, врахував думку дітей: [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні висловили свою думку щодо можливості позбавлення батьківських прав їх батька. Таким чином, оцінивши в сукупності докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню та вважає, що такий крайній захід впливу на відповідачів, як позбавлення їх батьківських прав, в даному випадку є необхідним та відповідає інтересам дітей. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу положення статті 169 СК України щодо права матері, батька, позбавленого батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни їх поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Судові витрати розподілити у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved