Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] з позовом у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO]. В обгрунтування вимог зазначає, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулася прийомна мати прийомної сім'ї [PERSON], [PERSON], з заявою про вирішення питання позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина, [PERSON] Розглядаючи дану заяву службою у справах дітей встановлено, що малолітній [PERSON] знаходиться у прийомній сім'ї [PERSON] та [PERSON]. [PERSON], на підставі постанови районного суду від 22.09.2009 року у справі № 1-515/09 взята під варту за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з утриманням її у слідчому ізоляторі № 15 м. Сімферополя. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 23.02.2010 року № 00002127712, сформованим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі. 28.03.2014 року прийомна сім'я [PERSON] та [PERSON] прибула до міста Рівного із міста Севастополя Автономної Республіки Крим. Сім'я зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Мати дитини [PERSON] до та після народження сина вчиняла злочини та була неодноразово судима. 05.12.2011 р. Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. ст. 186 ч. 3, 190 ч. 1, 296, ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнена умовно-достроково 03.07.2013 р. з невідбутим терміном 8 місяців 20 днів. Після повернення з місць позбавлення волі [PERSON] мала можливість звернутися до органів опіки та піклування з питання передачі сина їй на виховання. Згідно з інформацією від 08.09.2014 року управління у справах неповнолітніх Нахімовського району м. Севастополя, за місцем первинного обліку [PERSON], мати [PERSON], із заявою про повернення дитини не зверталася. 20.09.2013 року [PERSON] в період умовно-дострокового звільнення знову скоїла злочин та згідно з вироком Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05.12.2013 року у справі № 765/6833/ІЗ-к визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Згідно з інформацією Чернігівської виправної колонії № 44 від 20.10.2014 № 2/6705, де відбуває покарання [PERSON], початок строку відбування покарання - 07.10.2013 року, кінець строку - 07.04.2018 року. В судовому засіданні представник позивача Самолюк І.Р. позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Суду пояснила, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, є доцільним та відповідає інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не доставлялась, на даний час відбуває покарання в Чернігівській виправній колонії № 44. З метою забезпечення прав відповідача в судовому процесі, судові засідання проводились в режимі відео конференції з участю [PERSON] та її представника адвоката Чікової Т.А. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні повністю заперечила позовні вимоги позивача та подала письмові заперечення в яких вказала, що вона бажає спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні. Після звільнення з місць позбавлення волі 07.10.2013 року вона збирала документи для того щоб повернути дитину, однак не встигла, зібрати документи та повернути сина в зв'язку з тим, що була засуджена та на даний час відбуває покарання. Вироком Нахімовського районного суду міста Севастополя від 05 грудня 2013 року її засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Зазначений вирок вважає незаконним та намагалась його оскаржити, однак в зв'язку з політичною ситуацією на Україні та анексією АР Крим вона не могла скористатись своїм правом на оскарження. В місцях позбавлення волі вона працює та відраховую 25 % своє заробітної плати до дитячого будинку, в якому, як вона вважала, знаходиться її син [PERSON] Характеризується за місцем відбування покарання з позитивного боку. Після звільнення бажає повернути сина та виховувати його самостійно. Вважає, позовні вимоги безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову. Представник [PERSON] адвокат Чікова Т.А. позовні вимоги позивача заперечила повністю, підтримала позицію відповідача. Просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] пояснила, що малолітній [PERSON] проживає в прийомній сім'ї [PERSON] та [PERSON]. В сім'ї [PERSON] виховується четверо дітей, три власних та малолітній [PERSON], який повноцінно розвивається. Всі члени сім'ї [PERSON] вважають його сином та братом. За весь час перебування малолітнього [PERSON] його мати [PERSON] жодного разу не поцікавилася його долею, до них не зверталась. Просить позовні вимоги задоволити. Прокурор у судовому засідання висловив думку про не доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини, оскільки вона перебуває в місцях позбавлення волі і не може приймати участь у вихованні дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора, дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх у сукупності, суд вважає що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що до служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулася прийомна мати прийомної сім'ї [PERSON], [PERSON], з заявою від 14.08.2014 року про вирішення питання позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. З дослідженого в судовому засіданні розпорядження голови Ленінської районної державної адміністрації міста Севастополя від 12.03.2010 року № 109-р., малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та передано під опіку державного закладу. Підставою для прийняття такого рішення було те, що мати дитини, [PERSON], [INFO] р. н., на підставі постанови Нахімовського районного суду м. Севастополя від 22.09.2009 року у справі № 1-515/09 взята під варту за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, з утриманням її у слідчому ізоляторі № 15 м. Сімферополя. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 23.02.2010 року № 00002127712, сформованим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі. Відповідно до розпорядження голови Нахімовської районної державної адміністрації міста Севастополя від 01.02.2012 року № 39-р було створено прийомну сім'ю [PERSON] та [PERSON] і влаштовано на виховання та спільне проживання малолітнього [PERSON], [INFO]. 28.03.2014 року прийомна сім'я [PERSON] та [PERSON] прибула до міста Рівного із міста Севастополя Автономної Республіки Крим. Сім'я зареєстрована за адресою: [ADDRESS] В даний час проживає за адресою [ADDRESS] З вступної частини вироку Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05.12.2013 року у справі № 765/6833/13-к, судом встановлено, що мати дитини гр. [PERSON] до та після народження сина неодноразово вчиняла злочини та була судима: · 25.01.2008 р. Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. 185 ч. І КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; · 22.05.2009 р. Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. ст. 186 ч. 3, 190 ч. 1, 296 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі, з випробувальним строком на 2 роки; · 05.12.2011 р. Нахімовським районним судом м. Севастополя за ст. ст. 186 ч. 3, 190 ч. 1, 296 ч. 2, 185 ч. 2 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнена умовно-достроково 03.07.2013 р. з невідбутим терміном 8 місяців 20 днів. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово була судима за умисні тяжкі злочини, а саме крадіжка, шахрайство, грабіж, хуліганство. Згідно постанови Нахімовського районного суду м. Севастополя від 22.09.2009 року була оголошена в розшук. З пояснень [PERSON] встановлено, що вона була затримана та взята під варту через декілька місяців після народження сина, вихованням його майже не займалась. Таким чином, неодноразову судимість за умисні злочини, суд вважає обставинами, що характеризують [PERSON] з негативної сторони. Крім того, суд вважає доведеним факт, що після повернення з місць позбавлення волі 03.07.2013 р. [PERSON] мала можливість і була зобов'язана звернутися до органів опіки та піклування по питанню передачі сина їй на виховання. Згідно з інформацією від 08.09.2014 року управління у справах неповнолітніх Нахімовського району м. Севастополя, за місцем первинного обліку [PERSON], мати [PERSON], із заявою про повернення дитини не зверталася. Відповідно до інформації управління у справах неповнолітніх Ленінського району м. Севастополя від 22.09.2014 року № 134/3, за місцем влаштування [PERSON], мати [PERSON], з моменту влаштування дитини в прийомну сім'ю в органи опіки та піклування не зверталася, повернення дитини в її сім'ю не вимагала. Заперечення [PERSON] про те, що вона не встигла підготувати документи для звернення до відповідних органів з метою повернення дитини, суд оцінює критично, оскільки для початку відповідної процедури повернення дитини їй достатньо було написати відповідну заяву та поцікавитися долею своєї дитини. Відповідачем не подано жодного доказу в підтвердження даних обставин. Пояснення [PERSON] про те, що її мати цікавилася долею дитини, суд оцінює критично, оскільки з її пояснень судом встановленого, що матір [PERSON], теж була позбавлена батьківських прав відносно неї. Таким чином, незважаючи на наявність у [PERSON] малолітньої дитини, вона на шлях виправлення не стала та 20.09.2013 року, в період умовно-дострокового звільнення, знову скоїла злочин та згідно з вироком Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05.12.2013 року у справі № 765/6833/13-к визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Згідно з інформацією Чернігівської виправної колонії № 44 від 20.10.2014 року № 2/6705, де відбуває покарання [PERSON], початок строку відбування покарання - з 07.10.2013 року, кінець строку - до 07.04.2018 року. З дослідженого в судовому засіданні вироку Нахімовського районного суду м. Севастополя від 05.12.2013 року, судом встановлено, що вона вчинила злочин відносно малолітніх осіб, який полягав в тому, що під час спілкування з раніше невідомими малолітніми [PERSON], та [PERSON], з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я потерпілих, що виразилось у словесній погрозі фізичної розправи, відкрито викрала майно, шляхом одночасного діставання лівою рукою з лівої кишені джинсів малолітньої [PERSON] телефону «Флай» та правою рукою з правої кишені куртки малолітньої [PERSON] телефону «LG». Таким чином судом встановлено, що [PERSON] скоїла умисний, тяжкий злочин відносно малолітніх дітей, що характеризує її вкрай негативно. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 СК України, мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських з підстав, встановлених цією статтею Кодексу, зокрема: якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться,з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Доказом того, що [PERSON] не цікавиться долею свого сина є те, що незважаючи на ті обставини, що [PERSON] з лютого 2012 року проживає в прийомній сім'ї [PERSON] та [PERSON], [PERSON] до даного часу вважає, що її син знаходиться в будинку дитини і що вона, з її слів, добровільно перераховує на дитячий будинок 25 % свого заробітку. Аналізуючи досліджений в судовому засіданні висновок органу опіки і піклування від 16.12.2014 року № 08-4520 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON].», суд вважає такий висновок обґрунтованим. Зокрема органом опіки та піклування встановлено, що на даний час малолітній [PERSON] проживає в прийомній сім'ї [PERSON] та [PERSON]. Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї встановлено, що в помешканні для дитини є все необхідне для повноцінного життя, навчання та розвитку. [PERSON] влаштований до дошкільного навчального закладу № 50 м. Рівного, де відвідує заняття з логіки, англійської мови, хореографії. [PERSON] займаються утриманням та вихованням [PERSON]. Аналізуючи в сукупності досліджені в ході судового розгляду докази по справі, судом встановлено, що мати малолітнього [PERSON] тривалий час не виконувала свої батьківські обов'язки, не цікавилася долею сина, не спілкувалася з ним, не утримувала матеріально, не виявляла до нього щонайменшої батьківської турботи, неодноразово вчиняла умисні злочини, в тому числі і проти дітей, що характеризує її вкрай негативно. Малолітній [PERSON] проживає в прийомній сім'ї [PERSON] та [PERSON], де йому створені належні умови, сімя [PERSON] виявила бажання усиновити [PERSON] Таким чином, суд вважає, встановлені обставини з врахуванням особи матері малолітнього [PERSON] [PERSON] винятковим випадком і виходячи з інтересів малолітнього [PERSON], вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави 243,60 гривні судового збору. На підставі викладеного ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved