Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила: - встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме [INFO]; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] право власності на земельну ділянку площею 2,1889 га, розташовану на території Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Вікторія», частка (пай) № 522, 235а, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок, а саме: з ділянки № 1 площею 1,9726 та ділянки № 2 площею 0,2163, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07.08.2006 року, мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що позивачу необхідно було протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця [PERSON] особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, і заява не була подана. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою заперечень проти задоволення позову не має. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,1889 га, розташована на території Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Вікторія», частка (пай) № 522, 235а, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок, а саме: з земельної ділянки № 1 площею 1,9726 га та земельної ділянки ділянки № 2 площею 0,2163 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07.08.2006 року, виданого на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації ради народних депутатів № 240`/А-2003 від 31.03.2003 року, зареєстрованого Книзі записів державних актів на право власності на землю за 01.05.521.01307. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.09.2009 року, виданого Утконосівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 2,1889 га, розташована на території Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, колишнє КСП «Вікторія», частка (пай) № 522, 235а, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох земельних ділянок, а саме: з земельної ділянки № 1 площею 1,9726 га та земельної ділянки ділянки № 2 площею 0,2163 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07.08.2006 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту від 13.11.2007 року, посвідченого секретарем Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 408, [PERSON] земельну ділянку площею 2,1889 га, розташовану на території Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, згідно державного акту серії [NUMBER] від 07.08.2006 року заповіла [PERSON] - [INFO]. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та не працездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Осіб які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] немає. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що також підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15.03.2018 року за № 347, та актом про фактичне проживання особи без реєстрації від 14.03.2018 року, згідно якої [PERSON], [INFO] дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 10 лютого 2007 року по теперішній час. В свою чергу, згідно довідки Утконосівської сільської ради за № 299 від 07.03.2018 року, [PERSON], яка померла [INFO] була зареєстрована і проживала по [ADDRESS]. Крім цього, згідно договору дарування від 03.06.2008 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І. в реєстрі за № 2802, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON]. Внаслідок чого, позивач [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved