Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням індексів інфляції, 3 % річних, розміру процентів на рівні облікової ставки Нацбанку України, які 14.04.2017 уточнив шляхом подання письмової заяви. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Між ним та відповідачем був укладений договір позики № 1 від 11 травня 2013 р., згідно з яким він передав у борг відповідачу-позичальникові гроші в сумі 66760,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути 11 червня 2013 р. Тим часом, на порушення умов договору позики та ст. 1049 ЦК України відповідач суму позики у встановлений термін - 11.06.2013 р. йомуне повернув, не повернуті гроші позивачу до теперішнього часу, тобто станом на 14.04.2017 року. У зв'язку з викладеним вважає, що з боку відповідача має місце порушення як договірних зобов'язань, так і положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, згідно з якими зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки ж у розписці розмір відсотків за користування його грошовими коштами відповідачем не був передбачений, застосовується положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якого боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Рішенням Довгинцевського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2015 року його позов був задоволений частково, на його користь було стягнено: грошову суму в розмірі 118824, 44 грн. в рахунок боргу за договором позики № 1 від 1 1.05.2013 року з урахуванням індексів інфляції у 201 3 - 2015 роках, станом на 07.09.2015 року; грошову суму в розмірі 4515,90 грн. в рахунок З % річних за прострочення виконання договору позики № 1 від 11.05.2013 року, станом на 07.09,2015 року; грошову суму в розмірі 20669,08 грн. визначену з урахуванням розміру процентів на рівні облікової ставки Нацбанку України, станом на 07.09.2015 року. Як вбачається з резолютивної частини вказаного вище судового рішення кінцевою даток - по яку стягнені грошові суми є 07.09.2015 року. У зв'язку з тим, що станом на 14 квітня 2017 року відповідач не сплатила на його користь жодної копійки, вважає за можливе просити суд стягнути з відповідача наступні: грошові суми за період з 08 09.2015 року по 14.04.2017 року: 23877,99 грн. в рахунок боргу за договором позики № 1 від 11 травня 2013 р. з урахуванням індексів інфляції у 2015. 2016 та 2017 роках (станом на 14.04.2017 р.); 3204,48 грн. в рахунок 3% річних за прострочення виконання договору позик № 1 від 11 травня 2013 р. (станом на 14.04.2017 р.); 19278,46 грн., визначеної з урахуванням розміру процентів на рівні облікової ставки Нацбанку України (станом на 14.04.2017 року). Крім того просить стягнути з відповідача на свою користь сплачені суми судового збору. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги уточненої позовної заяви, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні визнала позов в частині суми боргу в сумі 45000,00 грн., яку вона брала у позивача в борг. Вважає, що в позові необхідно відмовити, оскільки вона не має змоги сплатити позивачу борг через скрутне матеріальне становище. Зазначила, що про існування рішення від 09.12.2015 р. дізналась лише в 2017 році, однак його не оскаржувала. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Як встановлено судом та вказана обставина підтверджена рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 09.12.2015 р., яке набрало законної сили, 11 травня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики № 1, згідно з яким позивачем були передані відповідачу в позику грошові кошти в сумі 66760 гривень. На підтвердження укладення договору позики та його умов була складена розписка позичальника, згідно якої відповідач підтверджує, що отримала гроші від позивача в сумі 66760,00 грн. та зобовязується повернути вказані кошти до 11 червня 2013 року, однак до цього часу своє зобовязання [PERSON] не виконала, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. Відповідно до ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1\~ст.1048 ЦК України\~визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно\~зі ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, згідно зі\~ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"\~- індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики. Відповідно до рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ викладених у\~листі Верховного Суду України за №62-97 від 03.04.1997 року\~сума боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, яку повинна сплатити відповідач [PERSON] за період з 08.09.2015 року по 14.04.2017 року включно складає: 23877,99 грн., виходячи з розрахунку згідно вказаних рекомендацій, який проведено позивачем правильно та суд, перевіривши, з ним погоджується. Також суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних за період з 08.09.2015 р. по 14.04.2017 р. за 585 календарних днів в розмірі 3204,48 грн. У відповідності до положень ст. 1048 ЦК України, суд задовольняє вимоги позивача і щодо стягнення з відповідача на його користь суму боргу з урахуванням розміру процентів, визначених на рівні облікової ставки Національного банку України, що становить за період з 08.09.2015 р. до 14.04.2017 р. 19278,46 грн. виходячи з розрахунку, який проведений позивачем правильно та суд, перевіривши, погоджується з ним. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у розмірі 640,00 грн., сплачені у якості судового збору. На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 536, 610, 611, 625 1046, 1048, 1049 ЦК України, та

Outcome: approved