Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Позивач 05 квітня 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 09 червня 2006 року по 01 листопада 2016 року. Від сумісного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання, перебуваючи у шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу від 05.07.2012 року був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 1530. Покупцем по даному договору виступала [PERSON], за якою було зареєстровано право власності на спірну квартиру. Однак, відповідач ухиляється від нотаріального оформлення права власності на 1/2 частину квартири, і не визнає за позивачем цього права. Позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 03 липня 2017 року [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON] про збільшення частки майна в спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування якого посилалася на те, що перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. У середині 2012 року [PERSON] завагітніла і виникла гостра необхідність у придбанні власного житла, однак накопичених коштів не вистачало. За допомогою [PERSON] звернулася до свого батька, який надав 1000 доларів США власних коштів, решту приблизно 7000 доларів США вона зайняла у знайомих та родичів. Приблизно в листопаді 2013 року [PERSON] звільнили з роботи, а на іншу роботу він не влаштувався і перестав матеріально забезпечувати сім`ю. На початку 2016 року [PERSON] оселився в іншому місті та запропонував поділити квартиру і погрожував, що вразі відмови заселить в свою частину квартиру квартирантів. Однак, [PERSON] не погодилася поділити квартиру або компенсувати вартість його частки, оскільки вважає, що квартира придбана за її особисті кошти. На теперішній час [PERSON] ухиляється від утримання доньки, розмір нерегулярної допомоги не вистачає для забезпечення нормального фізичного, духовного розвитку доньки. Просила збільшити свою частку в квартирі [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 4/5 частин вказаної квартири; стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позові. Зустрічні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечувала проти їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позов [PERSON] не визнав та заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити по наступним підставам. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2006 року по 01 листопада 2016 року (а.с.4,5). Від сумісного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. У період сумісного подружнього життя, за спільні кошти, сторонами згідно договору купівлі-продажу від 05.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 1530, була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON] (а.с.6-9). У договорі купівлі-продажу спірної квартири зазначено, що покупець [PERSON] придбає квартиру за нотаріально посвідченою згодою чоловіка, посвідченої 05.07.2012 року. Вартість спірної квартири становить 128\~298,00 грн. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини 1\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 2\~статті 60 СК України\~встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що передбачено ч.1\~ст.61 СК України. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, тобто, коли джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно із нормами ст.ст.\~60,\~63 СК України\~та ч. 3\~ст. 368 ЦК України, незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, майно набуте під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, у дружини та чоловіка рівні права на володіння та розпоряджання ним, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно роз'яснень, що містяться у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У відповідності із нормами ст.ст.\~69,\~70 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина друга статті 372 ЦК України та частина 1 статті 70 СК України встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Дана презумпція може бути спростована домовленістю (договором) між співвласниками, законом або рішенням суду. В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-399 цс17 звертається увага на підстави отримання статусу майна як спільної сумісної власності. Зокрема вказується, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. На думку суду, ці обставини, на підставі ст. 60 ЦПК України, слід доводити як позивачу, так і відповідачу, і доводити належними та допустимими доказами. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що спірне майно, яке було отримане сторонами за час шлюбу, слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, а при поділі такого майна розмір часток дружини та чоловіка є рівними. З матеріалів справи вбачається, що позивач в період шлюбних стосунків працювала та мала дохід (а.с.112-116), але ж згідно відомостей про розмір доходи, вбачається, що цього доходу вочевидь не достатньо було для покупки нерухомості. Разом з тим, як стверджує представник відповідача, відповідач постійно працював, але ж не офіційно, та завжди утримував сім»ю. Згідно наданих відомостей, що маються в матеріалах справи, відповідач почав офіційно отримувати дохід з 2013 року (а.с.150-151). Представник відповідача також пояснив, що відповідач з 2015 року працює на території Польщі та продовжує утримувати спільну дитину. Тако, згідно пояснень представника відповідача у подружжя були сімейні накопичення у розмірі 12\~000 доларів США для придбання житла, та спірна квартира була придбана для проживання сім`ї, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, на даний час в спірній квартирі проживає відповідачка разом з дочкою. Допитаний в судовому засіданні свідок з боку відповідача [PERSON], свідчив, що він надав своїй доньці [PERSON] 80\~000 грн. в 2012 році на купівлю спірної квартири. Однак, суд,

Outcome: approved