Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] пояснила, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року позивачі визнані усиновлювачами [PERSON] [INFO] , у зв?язку із чим внесені зміни до актового запису про народження дитини, де змінено прізвище та по батькові. Разом із тим під час всиновлення не були виявлені порушення у психічному розвитку дитини, які визначені в результаті дослідження наступної поведінки сина, що пов?язані із зверненнями поліції та притягнення позивача до відповідальності за неналежне виховання неповнолітнього. За результатами обстеження, що підтверджено випискою за № 1709 з медичної карти [PERSON] [INFO] із КНП Ізмаїльська міська центральна лікарня станом на 15 грудня 2019 року та консультаційним висновком спеціаліста психіатра станом на 28 січня 2020 року неповнолітньому встановлений діагноз F91.2, що передбачає контрольний нагляд лікаря-психіатра та психологічну корекцію. З урахуванням неможливості належного контролю за дитиною просить скасувати усиновлення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, оповіщений у встановленому порядку про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, є подружжям з позивачем [PERSON] . Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради відмовилась від первісних позовних вимог до позивачів про позбавлення батьківських прав та безумовно визнала позовні вимоги про скасування усиновлення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного навчального закладу "Ізмаїльський центр професійно-технічної освіти" проти позовних вимог не заперечує, пояснила, що дитина навчається у даному державному навчальну закладі та може бути забезпечена житлом у гуртожитку на час навчання. Вислухавши пояснення сторін, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією визначено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14 грудня 2009 року позивачі визнані усиновлювачами [PERSON] [INFO] , у зв?язку із чим внесені зміни до актового запису про народження дитини, де змінено прізвище та по батькові. Суд також звертає увагу на те, що будь-яке судове рішення повинно бути направлене на настання відповідних юридичних наслідків, а судовий розгляд повинен мати ознаки ефективності. За наявними доказами суд повинен задовольнити вимоги або ж відмовити в їх задоволенні, належним чином вмотивувавши таке рішення. При цьому, суд у процесі розгляду справи повинен керуватися реальними, а не уявними мотивами ухвалюючи відповідне рішення, унеможливлюючи зловживання сторонами своїх прав, спрямоване на затягування процесу. Відповідно до ст.ст. 1-2, 11-13 ЦПК України сторона, звертаючись до суду з відповідними вимогами, повинна чітко дотримуватися основних засад судочинства, враховуючи специфіку відповідного процесу, виконувати свої обов`язки та користуватися наданими їй процесуальними правами, не допускаючи при цьому зловживання ними. Окрім вказаного суд зауважує, що цивільний процес має змагальний характер, а тому на сторону покладається відповідний набір процесуальних обов`язків, в тому числі щодо надання необхідних доказів стосовно спірного питання, включно з власного ініціативою в процесі збирання цих доказів. В судовому засіданні встановлено, що сторони визнають обгрунтованим твердження позивачів про те, що на час прийняття рішення про усиновлення були відсутні обставини, що підтверджували розвиток та психічний стан дитини, які унеможливлюють виховання без втручання спеціалістів-психіатрів. Єдиним документом, який було надано позивачам під час розгляду справи у суді, був висновок № 17 дск від 23 листопада 2009 року Ізмаїльської районної державної адміністрації про доцільність роз`єднання родинних зв`язків між малолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказаним висновком позивачів [PERSON] та [PERSON] було поінформовано, що у [PERSON] є рідна сестра - [PERSON] , [INFO] , вихованка Кілійської спеціалізованої загальноосвітньої школи інтернат для дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, з вадами розумового розвитку, але у зв`язку з її діагнозом (легка розумова відсталість Б-70, енурез Б-98.0) позивачі відмовились від її усиновлення. Жодної інформації щодо захворювання у [PERSON] зазначено не було. Після усиновлення позивачі отримали від директора Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини виписку із історії розвитку [PERSON] № 439/36, з якої вбачається, що неврологом 23 листопада 2009 року поставлено діагноз - «Затримка психомовного розвитку», а також психіатром 29 жовтня 2009 року поставлено діагноз - «Змішані специфічні розлади розвитку» З метою поставлення [PERSON] на облік у дитячу поліклініку, а також влаштування дитини до дитячого садочку у лютому 2010 року позивачі звернулись до дільничного педіатра. В ході медичного огляду було рекомендовано влаштувати [PERSON] до дитячого садочка, в якому є логопедична група для корекції мовлення. Жодних інших психічних розладів встановлено не було. З моменту усиновлення, позивачами всіляко приділялась увага як здоров`ю, так і фізичному, духовному розвитку [PERSON] , яке полягало в медичних обстеженнях та лікуванні, додаткових заняттях, щорічних поїздках на море, проведення екскурсій в інших містах, сімейного відпочинку на природі тощо. Крім того, намагаючись підготувати [PERSON] до школи, а також в подальшому під час навчання в ЗНЗ № 14 м. Ізмаїл, позивачі постійно додатково займались із сином. Приділяли увагу навчанню, відвідували батьківські збори, що підтверджується характеристиками зі школи. Підтримували [PERSON] у його хобі та бажанні займатись спортом, такими як, настільний теніс, шахи, бісероплетіння та волейбол. Тобто всі дії були направлені на турботу, розвиток, адаптацію дитини у суспільстві, навчанні правил поведінки. Однак дитина дуже погано засвоювала навчальний матеріал, мала погану пам`ять, була неуважною, погано знаходила спільну мову із однокласниками, проявляла агресію до однокласників. Саме з цих причин позивачів та [PERSON] було направлено на комісію до Одеської обласної психолого-медико-педагогічної консультації. За результатами діагностичного засідання комунального закладу Одеської обласної медико-педагогічної консультації Управленні освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації від 26 грудня 2011 року [PERSON] [INFO] поставлено діагноз F 90.01 (Гіперкінетичні розлади поведінки), а також рекомендовано навчання за програмою загальноосвітньої школи та психолого-педагогічну корекцію. Окрім того, під час навчання в школі неодноразово за домовленістю позивачів із вказаною дитиною займались шкільні психологи, що підтверджується характеристиками та не оспорюється органом опіки та піклування. Між тим 29 січня 2015 року неповнолітній [PERSON] вперше без попередження пішов з дому, про що [PERSON] було повідомлено поліцію, в результаті чого 30 січня 2015 року працівниками поліції [PERSON] було знайдено та повернуто до дому, що підтверджується копіями рапорта від 30 січня 2015 року та сторонами не оскаржується. З урахуванням вказаного по даному факту відносно [PERSON] було складено протокол та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП. Незважаючи на постійний посилений контроль з боку позивачів, [PERSON] неодноразово самовільно уходив з дому, що підтверджується інформаціє наданою Ізмаїльським відділом поліції Головного управління національної поліції в Одеській області від 01 серпня 2019 року за № 44/5-П-472 та від 19 листопада 2019 року за № 44/5-П-1172. Згідно зазначеної інформації [PERSON] із заявами за фактом зникнення неповнолітнього сина [PERSON] зверталась 30 січня 2015 року , 25 липня 2018 року, 09 вересня 2018 року, 23 грудня 2018 року, 15 липня 2019 року, 20 липня 2019 року та 05 листопада 2019 року. Окрім втечі з дому [PERSON] також почав систематично красти гроші, зокрема 23 грудня 2018 року відкрив дома сейф шляхом підбору ключів та вкрав 200 доларів США, після чого втік з дому. Після того як [PERSON] було знайдено, його влаштували до Суворовського притулку Ізмаїльського району, де він знаходився до 14 січня 2019 року. З метою недопущення уходу з дому, позивачами вживались звернення за допомогою до практикуючих психологів, що підтверджується довідками ФОП [PERSON] від 22 листопада 2019 року та ФОП [PERSON] від 22 листопада 2019 року, неповнолітня особа була обмежена у видачі кишенькових грошей, та був посилений контроль щодо відвідування занять в навчальних закладах, що також підтверджується характеристиками з навчальних закладів. Окрім вказаного були проведені бесіди з неповнолітнім в центрі пробації, в ході якої було надано роз`яснення щодо недопустимості поведінки [PERSON] , а також повідомлено про можливі негативні наслідки як для [PERSON] так і для батьків, що може бути підтверджено в судовою засіданні поясненнями спеціаліста центру пробації, що підтверджується протоколами бесід від 14 серпня 2018 року, 22 серпня 2018 року, 10 січня 22019 року, 01 листопада 2019 року та 07 листопада 2019 року. Між тим 22 серпня 2018 року під час проведення бесіди з представником служби у справах дітей після чергової втечі, [PERSON] відмовився від повернення додому та написав заяву про влаштування до притулку, на підставі чого службою у справ дітей було прийнято рішення про влаштування [PERSON] до Ізмаїльського міського центру соціально-психологічної реабілітації дітей до встановлення обставин. Разом із тим за повідомленням Департаменту патрульної поліції в Одеської області № 188/35/41/15/10/01-2018 від 29 серпня 2018 року, адресованого на адресу Службі справах дітей Одеської області державної адміністрації, працівниками відділу організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області 28 серпня 2018 року був знайдений [PERSON] , який самовільно залишив міс мешкання. З урахуванням вказаного позивачі звернулись із заявою про влаштування сина до Ізмаїльського центру соціально-психологічної реабілітації з подальшим влаштуванням до інтернатного закладу. Приймаючи таке рішення, позивачі сподівались, що [PERSON] буде знаходитися постійним наглядом, оскільки як фізично так і психологічно втомились від постійних пошуків [PERSON] , а також звернень до поліції. Однак працівниками у справах дітей було відмовлено у прийнятті [PERSON] Ізмаїльського центру соціально-психологічної реабілітації та 07 листопада 2019 року запропоновано влаштувати [PERSON] , як студента Ізмаїльського професійно-технічного училища до гуртожитку. Разом із тим знаходження неповнолітнього без постійного нагляду призвело до його знаходження у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, під час якого неповнолітній намагався вистрибнути з вікна. Після пробудження неповнолітнього у вказаної особи відбувся нервовий зрив. Через деякий час з урахуванням залишення будинку та небажанням проживати з позивачами неповнолітня була обстежена лікарями та відповідно до виписки № 1709 [PERSON] в період з 05 грудня 2019 року по 15 грудня 2019 року знаходився на стаціонарному лікування в Ізмаїльській міській центральній лікарні з діагнозом гострий бронхіт, хронічний еритематозний нормацидний гастрит, стадія загострення. В період з 16 грудня 2019 року по 27 грудня 2019 року на підставі направлення психіатра [PERSON] було направлено на обстеження до Одеської обласної психіатричної лікарні № 2. Відповідно до консультаційного висновку психіатра від 28 січня 2020 року [PERSON] було встановлено діагноз F91.2 - «Соціалізовані розлади поведінки». З урахуванням вказаного [PERSON] було подано заяви на ім`я начальника служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради та до Центру соціально- психологічної реабілітації дітей про влаштування [PERSON] до комунальної установи ««Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради, що підтверджується копіями заяв та відповідей. Приймаючи таке рішення, позивачі сподівались, що [PERSON] буде знаходитися під постійним наглядом, оскільки постійні звернення до різних служб про отримання допомоги жодних результатів не дали. Але неповнолітній, незважаючи на всі вжити заходи, лише став більше тікати з дому, красти гроші, все частіше став вживати алкоголь та з`явилось більше агресії. Жодного впливу на [PERSON] позивачі не мають. Разом із тим постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21 серпня 2019 року по справі щодо притягнеш [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 2 КУпАП через відсутність доказів щодо ухилення позивачки від виконання батьківських обов`язків, а також відсутність доказів на підтвердження того, що зникнення неповнолітнього [PERSON] стало наслідком такого ухилення, провадження у справі було закрито. Відповідно до вимог п. 2, 3 ч. 1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворої про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. При усиновленні [PERSON] , а саме до розгляду справи у суді були зазначені діагнози - «Церебрастенічний синдром» (G 98.0) та «Змішані специфічні розлади психологічного розвитку (F83), які за запевненням директора Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини стосувались лише затримки мовлення. Однак з часом психіатрами були встановлені діагнози - «Гіперкінетичні розлади поведінки» (F 90.01) та «Соціалізовані розлади поведінки» (F91.2), які з огляду на поведінку неповнолітнього є більш суттєвими ніж затримка розвитку мовлення. Крім того, незважаючи на вжиті позивачами заходи щодо контролю та виховання неповнолітнього, залучення інших спеціалістів та органів поліції, пенітенціарної служби, служби у справах дітей не дали жодних результатів. Натомість, починаючи з 2018 року неповнолітній почав тікати з дому та відверто про це говорити, почав вживати алкоголь, палити, став агресивніший по відношенню до оточуючих. Тобто при всіх намаганнях позивачів, виконання ними батьківських обов`язків є неможливим. Вказані обставини є такими, що зумовлюють скасування усиновлення з правовими наслідками, передбаченими ст. 239 ч.1.3 СК України. Відповідно до вимог ст. 141-142 ЦПК України розподіляються судові витрати.

Outcome: approved