Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання грошових коштів об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на автомобіль. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що з 04 червня 2005 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 25 лютого 2006 року [PERSON] в строк до 25 березня 2006 року надав у борг [PERSON] грошові кошти у сумі 4 200 доларів США, про що була складена відповідна розписка. 10 березня 2006 року [PERSON] прибув до чоловіка з вимогою позичити ще 6 000 доларів США. [PERSON] надав обумовлену суму грошових коштів про що була [PERSON] написана та видана друга розписка. Під час написання першої розписки [PERSON] залишив [PERSON], як заставу, автомобіль марки Volkswagen Golf 1,6, реєстраційний номер [NUMBER] та видав довіреність від 25 лютого 2006 року на право керування та розпоряджання вказаним автомобілем. Грошові кошти, які [PERSON] надавав у борг в загальній сумі 10200 доларів США є коштами, які нажиті у зареєстрованому шлюбі сумісними зусиллями, становлять спільну сумісну власність подружжя, та були передані відповідачу без її згоди. На теперішній час [PERSON] не платоспроможний, не має майна в натурі, яким можливо задовольнити зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України. Єдиним варіантом виконання зобов'язань у випадку що склався є рухоме майно, а саме автомобіль марки Volkswagen Golf 1, 6, номерний знак [NUMBER], який відповідачем набутий за відплатним правочином за кошти які належали їм у рівних частках та знаходилися у володінні [PERSON]. Вважала, що фактично відповідачі уклали договір купівлі - продажу транспортного засобу. [PERSON], який діяв від імені та в інтересах законного власника [PERSON] на підставі довіреності від 29 вересня 2005 року зареєстрованої в реєстрі за № 4424 передав за отримання грошових коштів у вищевказаній сумі про що свідчать власноручно видані розписки окрім самого автомобілю, ключі від запалювання, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для законного користування та використовування автомобілю, поліс обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Просила суд визнати грошові кошти позичені у борг відповідачу [PERSON] у сумі 10 200 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ станом на 15.10.2015 р. за 1 долар США разом 223 714, 39 гривень, об'єктом права сумісної власності подружжя у рівних частках. Визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів у сумі 5100 доларів США, що еквівалентно відповідно до курсу НБУ станом на 15.10.2015 р. за 1 долар США разом 111 857 гривень 19 коп. наданих у борг відповідачу [PERSON] Визнати автомобіль марки Volkswagen Golf 1, 6, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного автомобілю. Визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки Volkswagen Golf 1, 6, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER]. Позивач до суду не з'явилася, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] [PERSON] та третя особа [PERSON] у судові засідання 27 листопада 2015 року, 22 грудня 2015 року, 13 січня 2016 року не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення у пресі. Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. На підставі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 13 січня 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в позові доводи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9) Згідно розписки на а.с.8 [PERSON] 10.03.2006 року у строк до 15.03.2006 року надав [PERSON] гроші у розмірі 6 600 доларів. Загальна сума боргу складає 10 200 доларів США, що станом на 15.10.2015 року складає 223 714 грн. 39 коп. (а.с.11). Судом встановлено, що грошові кошти, спір щодо яких розглядається судом, були нажиті сторонами в період шлюбу та відповідно є об'єктом права спільної сумісної власності, що не заперечується сторонами. Частиною 2 ст. 60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на транспортні засоби набувається за рішенням суду. Враховуючи те, що нажиті подружжям спільно кошти [PERSON] без відома [PERSON] надав у борг [PERSON], який його до теперішнього часу не повернув, а як заставу згідно довіреності надав відповідачу автомобіль марки Volkswagen Golf 1, 6, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], яким подружжя добросовісно заволоділо і продовжує відкрито і безперервно володіти більш ніж десять років, суд вважає необхідним грошові кошти у сумі 10 200 доларів США визнати об'єктом права сумісної власності подружжя в рівних частках, визнати за [PERSON] право власності на ? їх частку, яка складає 5 100 доларів США та відповідно визнати за подружжям право власності по ? частці на вище вказаний автомобіль, а тому позов задовольняє в повному обсязі. Судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду, вона не порушує питання про стягнення його з відповідачів, а з власної ініціативи суд не може вийти за межі позову. На підставі викладеного ст.41 Конституції України, ст. ст. 60, 70,71 СК України, ст.ст.325, 344, 368,372 ЦК України,

Outcome: approved