Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказала, що в результаті сумісного проживання з відповідачем народився син. Після народження дитини відповідач одразу покинув сім'ю. Позивач з дитиною переїхали до квартири матері, де проживають по теперішній час. На відповідача судом було покладено обов'язок сплачувати аліменти, проте він жодного разу не виконав свої зобов'язання. Відповідач жодного разу не відвідував свою дитину. В зв'язку з чим позивач змушена була звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що батько з дитиною не спілкується, жодного разу не навідував дитину, аліменти на утримання сина не сплачує. Коли зустрілися випадково на вулиці сім років тому, батько не впізнав сина. Дитина є інвалідом, потребує лікування за кордоном, жодним чином батько дитини не приймає участі у його житті. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Батько дитини не приймає жодної участі у його житті. Аліменти не сплачує, не навідує дитину. Відповідач у судове засідання не з'явився про час слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив . Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи вважала позовні вимоги обґрунтованими, не заперечувала проти їх задоволення. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що позивача по справі вона знає вже більше 10 років. За час спілкування з родиною жодного разу не бачила батька дитини. Часто спілкується з [PERSON]. Він ніколи не згадував про батька, у нього є тільки мама. Сама [PERSON] розповідала, що батько покинув її з дитиною, коли та була ще зовсім маленькою. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що познайомилася з позивачем по справі, коли та була ще вагітна. Відповідач по справі залишив родину, коли дитині було 6 місяців. Родіон батька не згадує зовсім. Його в житті дитини немає. Батько дитини не хоче з ним спілкуватись. Аліменти на утримання сина не сплачує. Суд, розглянувши в судовому засіданні цивільну справу, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за таких підстав. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, у судовому засіданні, дослідивши обставини справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами Цивільного кодексу України. [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Відповідно до акту мешканців будинку [ADDRESS] від 20.01.2017 року встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з дня народження дитини по теперішній час (а.с. 9). Крім того, згідно висновку виконкому Саксаганської районної у місті ради за № 10/36-2545 від 29.06.2017 року доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] з підстав невиконання ним своїх батьківських обов'язків стосовно малолітнього [PERSON]. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON], з листопада 2012 року по грудень 2016 року заборгованість складає 50381,61 грн. ( а.с. 16). Згідно довідки КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер»ДОР» [PERSON] під наглядом лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги, що судом достовірно встановлені обставини, які свідчать про свідоме самоухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.150 СК України, по вихованню та утриманню неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], що згідно пункту 2 частини 1 ст.164 СК України є правовою підставою для позбавлення батьківських прав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в інтересах дітей. Статтею 166 СК України закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавлення батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved