Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 05.04.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловими та нежитловимси приміщеннями квартири [ADDRESS] , житловою площею 37,5 кв.м., загальною площею 63,2 кв.м., яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2021 року. Встановити окремий порядок виконання судового рішення, яким визначити, що рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.04.2021 року провадження по справі відкрито. 04.06.2021 року від Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшли пояснення третьої особи щодо позову. 09.07.2021 року від Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника Департаменту. Ухвалою суду від 19.07.2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористався. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . З довідки Департаменту надання адміністративних послуг ОМР вбачається, що на теперішній час у вказаному домоволодінні також зареєстрований відповідач по справі, який з 2017 року за місцем реєстрації не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, що порушує права позивача, в зв`язку з чим [PERSON] змушена звернутись до суду. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як встановлено судом, 22.03.2021 року [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] прийняла у власність (купила) квартиру [ADDRESS] , що вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В. /а.с.10-11/. За відомостями №П1-62352-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданим приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Коваль Н.В.23.03.2021 року за адресою: [ADDRESS] , з 01.03.2016 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] /а.с.13/. Матеріали справи містять нотаріально посвідчене клопотання [PERSON] від 29.03.2021 року, яким вона підтверджує, що її колишній чоловік [PERSON] з 2017 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Претензій на це житло не пред`являє, свої речі у квартирі не зберігає. Після того, як він вибув з квартири, місцезнаходження його невідоме /а.с.15/. З Акту від 26.03.2021 року, складеного членами ОСББ "Вільямса 63, 63А" [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року, особистих речей в квартирі не має, претензій на житло не пред`являє, місцезнаходження його невідомо /а.с.16/. Допитані в судовому засіданні 16.09.2021 року свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] за вказаною адресою з 2017 року не проживає, особистих речей не має, намірів щодо вселення не виказував, його місце проживання на теперішній час свідкам невідоме. При цьому свідки детально та послідовно надали інформацію щодо мешканців квартири попереднього власника так і теперішнього власника, підтвердили доводи позовних вимог, а свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердии також і інформацію щодо підписання ними Акту від 26.03.2021 року. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій на теперішній час зареєстрований відповідач [PERSON] , який був зареєстрований за вказаною адресою на час придбання позивачем квартири. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідача призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивача порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved