Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Пересічанська селищна рада, Відділ державної реєстрації Дергачівської державної районної адміністрації, в якому просив скасувати розпорядження комісії по приватизації державного житлового фонду з-да «Березівські Мінеральні води» від 26 лютого 1994 року №35 в частині визнання [PERSON] співвласником квартири [ADDRESS] ; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності, видане 26 лютого 1994 року комісією по приватизації державного житлового фонду з-да «Березівські Мінеральні води», в частині належності [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що починаючи з липня 1996 року по даний час він проходить військову службу в Національній гвардії України однак, житлом не забезпечений тому перебуває на квартирному обліку для одержання службового житлового приміщення. Позивач почав збирати відповідні документи для того, щоб скористатися правом безоплатної приватизації, проте, у січні 2019 року з повідомлення КП БТІ Дергачівської районної ради дізнався, що на його ім`я здійснено безоплатну приватизацію житла. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.02.1994 року р № 35, виданого комісією по приватизації державного житлового фонду з-да «Березівські Мінеральні води», квартира [ADDRESS] , загальною прощею 60,1 кв. м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] - та [PERSON] у рівних долях, тобто по 1/3 частині. Як вказує позивач, на момент приватизації зазначеної квартири він був неповнолітнім тому в його інтересах виступали батьки, без повідомлення про такі дії. Весь цей час позивач вважав, що дана приватизована квартира є власністю лише батьків. Документами про право власності на квартиру позивач ніколи не цікавився, з ними не знайомився, а батьки самі ніколи не пропонували ознайомитись з цими документами. В результаті дій батьків були порушені охоронювані законом права та інтереси позивача, він був позбавлений права на вільний вибір способу задоволення своїх потреб у житлі. Позивач вважаю, що вказане свідоцтво про право власності на житло та розпорядження про приватизацію отримані з порушенням його прав, а тому мають бути визнані частково недійсними оскільки вони обмежують його право в даний час скористатись правом на приватизацію, стати на облік та поліпшити житлові умови за місцем роботи. Позивач подав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, та в яких зазначили, що не заперечують проти задоволення вимог позивача. Селищним головою Пересічанської селищної ради надано до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника з проханням прийняття рішення згідно вимог чинного законодавства. Начальником відділу державної реєстрації Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, державним реєстратором Пономарьовою І. до суду надані письмові пояснення, з проханням справу розглянути відповідно до вимог чинного законодавства, за відсутності їх представника. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.02.1994 року р № 35 , виданого комісією по приватизації державного житлового фонду з-да «Березівські Мінеральні води», квартира [ADDRESS] , загальною прощею 60,1 кв. м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] - та [PERSON] у рівних долях, тобто по 1/3 частині. Як вбачається з копії паспорту серія [NUMBER] , [PERSON] [INFO] , тобто на час приватизації квартири (26.02.1994), він був неповнолітньою особою. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. На час спірних правовідносин порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян та склад документів, що підлягають оформленню були визначені Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992, який складено відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Зокрема, у пункті 18 вищевказаного Положення зазначено, що за малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Так, на час приватизації позивачу було 14 років, в розумінні ст. 32 ЦК України він був фізичною особою з неповною цивільною дієздатністю. Згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизації підлягає Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. В розумінні ч.2 ст.8 Закону право на одержання у приватну власність житла повинні набувати громадяни, які на законних підставах мешкали у цих квартирах. Законом передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Відповідно до ч.11 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом. Батьки позивача, приватизуючи квартиру, виконали всі дії, передбачені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» з дотриманням Положень про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 56 від 15.09.1992, однак згідно діючого законодавства вони мали право розпоряджатися майном, а не правом [PERSON] на приватизацію квартири. Статтею 27 ЦК України визначено правило згідно якого правовий акт органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, що обмежує можливість мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є незаконним. З цього виходить, що батьки позивача, даючи згоду на приватизацію квартири від імені [PERSON] , фактично позбавили його права, після досягнення ним повноліття скористатися правом на приватизацію житла за його власним вибором у майбутньому. Так, з липня 1996 року [PERSON] проходить військову службу в Національній гвардії України та перебуває на квартирному обліку для одержання службового житлового приміщення. Крім того, згідно з ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Тобто, на момент приватизації квартири мати та батько позивача мали право приватизувати квартиру (площа якої відповідно до технічного паспорту становить 60, 1 кв.м.) та мали право приватизувати квартиру і без участі [PERSON] Враховуючи вищевикладене, слід зазначити, що приватизація квартири здійснена з порушенням чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства та законних прав на приватизацію [PERSON] , що стало наслідком позбавлення його законного права одержання службового житлового приміщення. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved