Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення судом способів участі у вихованні дитини батьком дитини, який проживає окремо від неї, третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який вони розірвали 25.06.2013 року. В шлюбі з відповідачкою в них народилися спільні діти - сини [PERSON] , та [PERSON] , які на цей час мешкають разом з відповідачкою. За рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.06.2013 р., що набрало законної сили, з нього на користь відповідачки, стягуються аліменти на утримання їхніх з відповідачкою дітей в розмірі 1/3 частини від його доходу щомісячно. Заборгованості зі сплати аліментів він не має. В наслідок того, що відповідачка та її теперішній чоловік, систематично перешкоджали йому здійснювати свої батьківські права щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, він змушений був звертатись для вирішення цього питання до управління соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ДСГП Вільногірської міської ради, з приводу чого, рішенням комісії з питань захисту прав дитини, було визначено способи його участі у вихованні обох дітей та, було визначено режим його спілкування з обома синами чотири рази на тиждень з 16.00 год. до 20.00 год. за адресою його проживання, або у місцях організованого проведення дозвілля, без присутності матері дітей, з урахуванням згоди дітей, з правом особисто забирати та повертати дітей до місця їх проживання, з обов`язковим попередженням матері дітей про день і час побачення не пізніше, ніж за добу, а також надано йому право забирати дітей для спільного відпочинку у літній час або під час канікул на період до 15 днів, з урахуванням згоди дітей та обов`язковим попередженням матері дітей, з визнанням за можливе встановлення іншого режиму спілкування його з дітьми, але за обов`язковою згодою обох батьків. Зазначене вище рішення органу опіки та піклування відповідачкою не оскаржувалось та за її заявою не змінювалось та додатковими зобов`язаннями щодо нього не доповнювалось. Не зважаючи на це, відповідачка з моменту винесення зазначеного вище рішення органу опіки та піклування, його не виконує, спілкування з ним уникає, обговорювати будь-які інші варіанти його спілкування з дітьми відмовляється без поважної на те причини, ігноруючи тим самим як рішення органу опіки та піклування, так і його права щодо їхніх з відповідачкою дітей. Таким чином у нього з відповідачкою виник спір відносно його участі у вихованні їхніх дітей. Тому він просить суд визначити спосіб його участі у вихованні дітей. 23.12.2020 року ухвалою Вільногірського міського суду Дніпровської області позов прийнято до розгляду та відкрито провадження та призначено справу до розгляду в загальному позовному провадженні, встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог. Відповідачка відзив на позов не подала. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовну заяву підтримав, та просив судові витрати покласти на нього. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, проте від неї надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу у її відсутність, проти позовних вимог заявлених позивачем не заперечує. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явилася. В зв`язку з цим, суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 25.06.2013 року у справі № 174/485/13-ц року шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , розірвано (а.с. 19). Згідно рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 19.08.2020 року №257/0/7-20 вирішено вважати доцільним надати дозвіл гр. [PERSON] , [INFO] , спілкуватися зі своїми дітьми, малолітнім [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , чотири рази на тиждень з 16.00 год. до 20.00 год. за адресою його проживання, або у місцях організованого проведення дозвілля, без присутності матері дітей, з урахуванням згоди дітей, з правом особисто забирати та повертати дітей до місця їх проживання, з обов`язковим попередженням матері дітей про день і час побачення не пізніше, ніж за добу, а також надано йому право забирати дітей для спільного відпочинку у літній час або під час канікул на період до 15 днів, з урахуванням згоди дітей та обов`язковим попередженням матері дітей, з визнанням за можливе встановлення іншого режиму спілкування його з дітьми, але за обов`язковою згодою обох батьків (а.с. 18). У відповідності з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеній Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.59, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. В статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За нормою ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Права батьків щодо виховання дитини та на спілкування з дитиною врегульовані ст.ст. 151,153 Сімейного Кодексу України. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.ч.1-3ст. 157 СК України). Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч. 2 ст. 159 СК України). Частини 1, 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Сторони після припинення стосунків питання виховання дітей спільно не вирішили. Батько проживає окремо від дітей, однак має право на особисте спілкування з дітьми, а щодо його участі у виховані дітей, то це є також його обов`язком. Позивач, як батько [PERSON] , та [PERSON] , має рівні з матір`ю дітей, права та обов`язки щодо дітей незалежно від того, що позивач проживає окремо від дітей. Таке рівне право на спілкування з обома батьками мають й діти. Позивач визнає свій обов`язок щодо участі у вихованні дітей та їх розвитку та має намір активно приймати участь у вихованні дітей. Створення відповідачкою перешкод батькові у спілкуванні з дитиною порушує не тільки права позивача як батька, а в першу чергу, порушує права та суперечить інтересам дітей. Недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дітей не можуть бути підставою для відмови йому у спілкуванні з дітьми. Саме по собі подання позову про визначення порядку спілкування з дітьми, свідчить про наявність таких перешкод. Самостійно вирішити питання між собою щодо участі у спілкуванні та вихованні спільних дітей сторони не можуть. В постанові від 11 грудня 2019 року по справі № 753/15487/18 ВС вказав: при наявності конфлікту між батьками зустрічі одного з батьків з дитиною доцільно проводити без присутності другого з батьків, особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, спричиняти на них негативний вплив. У постанові від 28 січня 2019 року по справі № 619/3051/17 ВС зробив висновок, що батько має право особисто брати участь у вихованні дитини та зустрічатися з нею без присутності матері або інших осіб. Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, рішення виконкому, як органу опіки та піклування (а.с. 18), визнання позову відповідачкою у підготовчому судовому засіданні, що не протирічить закону та не порушує прав третіх осіб, а також беручи до уваги відсутність підстав для обмеження спілкування батька з дітьми, виходячи з інтересів дітей суд вважає за можливе задовольнити позов. Судові витрати за клопотанням позивача віднести на його рахунок. На підставі викладеного і

Outcome: approved