Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з такого матеріальну шкоду в розмірі 20000\~дол.США та моральну шкоду 69\~976 грн. В\~обгрунтування\~позову покликається на те, що 02.04.2010 р. та 06.04.2012 р. він уклав у Дрогобицькому відділенні ПАТ «Українським державний експортно-імпортний банк» депозитні договори №38875-28650 та №38875-35412 відповідно. По даним договорам ним було внесено 20 000 Доларів США. Дані договори зі сторони банку було скріплено відтиском печатки та власним підписом керівником відділення [PERSON] Крім цього ним також було надано квитанції до даних договорів в яких містився підпис та печатка «Каса № 1» згідно яких він вніс гроші у сумі 20000 Доларів США на рахунок у банку у повній відповідності до умов вищезазначених договорів. Дані кошти він мав намір розмістити саме в даному банку так як знав, що ПАТ «Укрексімбанк» є державним, має бездоганну репутацію та вклади котрі в ньому знаходяться гарантовані бюджетом України. Він не мав жодних сумнівів відносно правильності процедури оформлення вкладу та щодо дій керівника банківської установи. Окрім цього йому були видані всі необхідні документи, котрі підтверджували факт оформлення депозитного договору та внесення коштів на рахунки банку - а саме, оформлений в письмовій формі та належним чином підписаний договір та квитанція з відбитком штампу «Каса №1» та підписом керівника установи банку. Як йому стало відомо вказаний вище рахунок [PERSON] не відкрила та не зареєструвала, так само і вказані вище кошти на рахунок переказані не були. Внаслідок таких протиправних дій [PERSON] котрі полягали у вчинені нею кримінальною правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, тобто службове підроблення йому було завдано збитків в сумі 20 000 Доларів США (еквівалент в гривні 247 097.58 грн.) Вказану суму коштів [PERSON] з метою їх привласнення шляхом службового підроблення договорів №38875-28650 від 02.04.2010 р. та №38875-35412 від 06.04.2012 р. оформлених на його імя на суму 20 000 Доларів США та квитанцій до них про їх внесення на рахунки банку в касу банку не внесла та шляхом обману, його, як вкладника банку привласнила собі. Він не мав жодних сумнівів щодо правильності процедури оформлення вкладу та дій щодо керівника банківської установи. Крім цього, йому були видані всі необхідні документи, які підтверджують факт укладення договору.\~ Відкриття банківських рахунків та\~необлікування на них грошових коштів, на підставі укладеного договору банківського вкладу є\~обов»язком\~банку (ч.3 ст. 1058, ч.2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних операцій) з юридичними та фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, відсутність реєстрації такого договору, і як наслідок\~необлікування\~на них грошових коштів, на підставі укладеного договору, слід кваліфікувати як невиконання банком своїх\~обов»язків\~за договором банківського вкладу. Просить стягнути з відповідача 20000 доларів США ( 247\~097,58 грн.) та моральну шкоду в розмірі 69\~976,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак від нього поступила заява про розгляду справи у його відсутності, просить позов задоволити із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог (в порядку ст.31 ЦПК України), а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак від Публічного акціонерного товариства «Український Державний експортно-імпортний банк України» поступила заява про розгляд справи у відсутності їх представника, а тому суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі на явних доказів по справі. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що 02.04.2010 р. та 06.04.2012 р. між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», в особі начальника відділення в м.Дрогобич [PERSON], яка діє на підставі Положення про відділення та довіреності №010-01/224 від 12.01.2010 року та [PERSON] були укладені депозитні договори №38875-28650 та №38875-35412 відповідно. По даним договорам позивачем було внесено 20 000 Доларів США. Такі договори скріплені \~підписами сторін та печаткою банку. Грошові кошти в розмірі 20000 доларів США за вищевказаними договорами відповідач отримав, що підтверджується квитанціями від 02.04.2010 року та 06.04.2012р., скріпленими підписами та печаткою банку, з призначенням платежу внесення коштів на депозитні рахунки від 02.04.2010 р. та від 06.04.2012 р. Не\~оспорюється в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи і той факт, що на час укладення вказаних договорів [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Державний експортно\~імпортний банк України» і мала повноваження на укладення таких договорів. Вказані документи судом звірено з оригіналами, які містяться у матеріалах кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] у чиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4,5 ст. 191,\~ч.ч. 1,2 ст. 366, ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 90, ч.1 ст. 209 КК України. У відповідь на звернення позивача щодо повернення строкового вкладу відповідач зазначив у листі за вих. №060/7576 від 13.12.2013, що кошти в Філії АТ «Укрсімбанк» у м. Львові та її відділеннях ( у тому числі відділенні м. Дрогобич ) позивачем [PERSON] не розміщались на умовах банківського вкладу. У провадженні Дрогобицького\~міськрайонного\~суду знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у чиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4,5 ст. 191,\~ч.ч. 1,2 ст. 366, ч.1 ст. 358, ч. 2 ст. 90, ч.1 ст. 209 КК України, в тому числі по незаконному факту отримання від [PERSON] коштів на підставі договорів банківських вкладів. Така справа провадженням зупинена у звязку з розшуком обвинуваченої. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У ч.1 ст.1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Частиною 1 статті 1062 ЦК України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - «Положення»), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 № 174, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528 (далі - «Інструкція»), встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом\~САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідно до п. 2.1 Положення, грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. При цьому ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення відкриття відповідних рахунків та\~обліковування\~на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності\~правочину\~є недодержання в момент вчинення\~правочину\~стороною (сторонами) вимог, які встановлені в\~ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Поряд із цим, згідно з ч. 2ст. 215 ЦК України недійсним є\~правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний\~правочин). Частина 2 ст. 1059 ЦК України визначає, що в разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які, у свою чергу, є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. При цьому відкриття банківських рахунків та\~обліковування\~на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.9 Інструкції, п. 2.1 Положення). Таким чином, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок,\~необліковування\~грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Разом із тим у матеріалах справи наявний договір банківського вкладу та квитанція про внесення коштів на депозитний рахунок, що в свою чергу підтверджує письмову форму цих договорів; внесення вкладником до банку зазначеному у договорі грошових сум підтверджується квитанцією, яка відповідає вимогам п. 2.9 Інструкції. Отже, як спірні договори, так і квитанція мають усі необхідні реквізити та підписані від імені банку посадовою особою, яка діяла на підставі довіреності банку й у межах наданих їй повноважень, а відтак банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим суд вважає, що вклад підлягає стягненню в грошовій одиниці України - гривні, переведення іноземної валюти в гривню здійснюється по курсу, встановленому Національним Банком України, на день ухвалення рішення. Національний банк України встановив на 24.12.2014 року до 14 год. офіційні курси валют на рівні 15,77 гривень за долар США. З огляду на викладе, всебічно та повно зясувавши обставини справи, належним чином дослідивши надані докази, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому з суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 20000 доларів США, що еквівалентно 317388,9 грн. станом на день ухвалення рішення. Поряд з цим, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3654 гривень.

Outcome: approved