Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами такого були його батьки [PERSON] та [PERSON] . Вважає, що кожному з них належало по 1/2 ідеальній частині вказаного будинковолодіння. Вказує, що [INFO] помер голова двору (його батько) [PERSON] , котрий за життя своїм майном не розпорядився. Спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , в тому числі належну йому частку в колгоспному дворі, прийняла його дружина (матір позивача) [PERSON] відповідно до положень ст.549 ЦК УРСР, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Зазначає, що [INFO] померла його матір [PERSON] , котра за життя своїм майном розпорядилась, заповівши йому (позивачу) все своє майно. Стверджує, що він прийняв належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі спірний житловий будинок, своєчасно звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріус йому (позивачу) відмовив через відсутність на такий правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] . З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься його заява, в якій такий зазначає, що підтримує позовні вимоги, просить розглядати справу за наявними матеріалами та без його участі. Представник відповідача Зав`язанцівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] визнає, просить розглядати справу у його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок спадкової справи за №603/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 16.04.2019р. №55879285, інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.04.2019р. №55879312 та просив розглядати дану цивільну справу у його відсутності. Представник третьої особи\~ в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, проте надіслав клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON] (батько позивача), а членом такого, як вважає суд, його дружина (матір позивача) [PERSON] , що підтверджується виписками з по господарських книг по селі Зав`язанці Мостиського району за 1986-1990р.р. та за 1991-1995р.р. Майно даного двору належало на праві сумісної власності його членам [PERSON] та [PERSON] (ст.120 Цивільного кодексу в редакції 1963 року). Відповідно до вимог ст.ст.120, 123, 563 ЦК України в редакції 1963року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963року. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , то спадщина в майні двору не відкривалася, а матір позивача [PERSON] на тих же підставах продовжувала володіти і користуватись цим майном. [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядилася, склавши 11.09.2017 року заповіт на користь свого сина [PERSON] , позивача по справі. Даний заповіт зареєстрований у реєстрі за №90. Згідно зазначеного заповіту спадкодавець [PERSON] заповіла позивачеві по справі належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та все інше належне їй майно. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Як вбачається із копій матеріалів спадкової справи №603/2018, заведеної після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] як спадкоємець за заповітом у встановлений законом строк, зокрема 16.10.2018р. звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] за №1591. 12.12.2018р. приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. на ім`я позивача [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] , зокрема на приватизовану земельну ділянку площею 0,2735 га згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 27.04.2009р. При цьому, нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] Нотаріус роз`яснив позивачу [PERSON] можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку (його частки) в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такий звернувся до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: виписками з по господарських книг по селі Зав`язанці Мостиського району за 1986-1990р.р. та за 1991-1995р.р. про належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір»; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копією заповіту спадкодавця [PERSON] від 11.09.2017р.; копією сторінок спадкової справи за №603/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; копією паспорта позивача; відмовою державного реєстратора у державній реєстрації права власності на майно колишнього колгоспного двору; іншими матеріалами справи. Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірне майно будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] .

Outcome: approved