Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Вільногірська міська рада Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою окрім неї також було зареєстровано відповідачі по справі. З 2003 року відповідачі, проживають в іншому місці, де саме, їй не відомо, так як після їхнього від`їздуні вона, ні інші члени родини з ними не спілкувалися та сімейні стосунки не підтримували. Відповідачі не проживають в квартирі [ADDRESS] , не сплачують комунальні платежі, не отримують кореспонденцію за даною адресою, особистих їх речей в квартирі немає і, взагалі, квартирою вони не цікавляться. Їх реєстрація в квартирі не дозволяє їй розпоряджатися нею на власний розсуд та значно обмежує її законні права, зокрема оформлення житлової субсидії. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, уточнила, що відповідачка [PERSON] [INFO] , просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, повідомила, що відповідачі з 2003 року не проживають. Окрім того, позивач зазначила, що має намір оформити пільги щодо отримання субсидії на сплату житлово-комунальних послуг, однак немає можливості цього зробити, оскільки дана процедура передбачає отримання документів правового характеру від всіх зареєстрованих в приміщенні осіб. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими в судове засідання не з`явилися, заяв, клопотаня, відзиву до суду не надали. Третя особа - Вільногірська міська рада Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилися, надали листа про розгляд справи без їх участі. Третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилися. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст.12, ч.1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як напідстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з копії інформаційної довідки про надання інформації з архіву КП «БТІ м. Вільногірська», видана КП «БТІ м. Вільногірська» 31.01.2018 року (а.с. 8) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 113505086, виданий державним реєстратором Виконавчого комітету Вільногірської міської ради 09.02.2018 року, одноособовим власником квартири [ADDRESS] , зазначена - [PERSON] (а.с. 9). На даний час, у спірній квартирі, відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб за № 4056 від 09.08.2019 року року, виданого відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є відповідачами по справі (а.с.10). Факт того, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] , підтверджується актом від 16.01.2018 року, складеного депутатом Вільногірської міської ради [PERSON] , в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , яким було проведено обстеження родини [PERSON] та встановлено, що в квартирі відповідачі не проживають з 2003 року (а.с.7). Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у житловому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 405 ЦК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленості між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, право члена сім`ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним з ним проживанням у цій квартирі. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. [PERSON] , [INFO] , [INFO] виповнилося 15 років, тобто відповідно до положень ст. 13 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від від 11.12.2003 року № 1382-IV не належить до осіб, які обмежені у вільному виборі свого місця проживання, тобто не тільки між місцем проживання своїх батьків, а також за місцем проживання інших родичів відповідно до положень наведної вище норми. До суду позивач звернулась 05.11.2019 року. З урахуванням установлених обставин, суд вважає, що відповідачі втратили право на користування спірною квартирою, вразховуючи дані про відсутність відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік (ст. 405 ЦК України), суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. За клопотанням позивача, судові витрат залишити за нею. На підставі наведеного,

Outcome: approved