Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з 28 березня 2011 року вона перебуває з відповідачем у шлюбі. За період шлюбу у них народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо від позивача та дітей. Він не турбується про їхню сім'ю, матеріально її не підтримує. Не дбає про виховання дітей, про їх духовний та фізичний розвиток, про їхнє утримання та матеріальне забезпечення. Усі зароблені гроші витрачає на власні потреби і усім необхідним позивач змушена забезпечувати дітей самостійно. Однак, власних коштів на утримання дітей у позивача не вистачає. Від позивача до суду надійшла заява у якій вона позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Ухвалою Дубровицького районного суду від 24 січня 2018 року судом було прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження без виклику сторін по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В ході розгляду справи від [PERSON] до суду надійшло клопотання в якому він просив здійснювати розгляд справи з повідомленням сторін. Проте, відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с.26, 39), в судове засідання ні 19 березня 2018 року, ні 10 квітня 2018 року повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. В судовому засіданні з копії свідоцтва про шлюб встановлено, що 28 березня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області (а.с.7). З копій свідоцтв про народження дітей встановлено, що батьком дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO] є відповідач - [PERSON] (а.с.8,9). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 16 січня 2018 року вбачається, що на утриманні [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO] знаходяться її діти: син - [PERSON], [INFO] та донька - [PERSON], [INFO]. Батько дітей [PERSON] не допомагає своїй дружині та не турбується про дітей. Матеріальну допомогу на утримання дітей надає дуже рідко (а.с.10). Згідно ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проте, суду не надано відповідачем доказів того, що він є непрацездатним, а також не надано підтвердження того, що на своєму утриманні має інших непрацездатних осіб. Тому, виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивача проживають разом із нею та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини правомірними. Оскільки відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги, тому з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Проте, оскільки згідно норм ЦПК України, розмір аліментів на двох дітей складає 1\\3 частину всіх видів заробітку (доходу), тому саме в такому розмірі з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved