Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 березня 2018 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] із 400 гривень до 1000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2014 року з відповідача [PERSON] в її користь стягуються аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі по 400 гривень на кожну дитину, щомісячно, однак, на даний час, вказаний розмір аліментів є недостатнім для належного утримання неповнолітніх дітей. При цьому вказує, що не має фінансової можливості самостійно забезпечити дітей усім необхідним, оскільки погіршився її матеріальний стан, спричинений відсутністю у неї доходів. З цих підстав просить позов задовольнити. Від відповідача [PERSON] 02 травня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти позовних вимог, покликаючись на те, що він систематично надає позивачу додаткові кошти, крім аліментів, на утримання неповнолітніх дочок, яких дуже любить та сприяє тому, щоб забезпечувати їхні інтереси. Разом із цим, він ([PERSON]Б.) здійснює догляд за своїми батьками, які є похилого віку та часто хворіють. Вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження погіршення її матеріального становища. Натомість, після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів у нього погіршилося матеріальне становище, оскільки з листопада 2017 року і по даний час він здійснює догляд за особою похилого віку, є не працевлаштованим та не має постійного заробітку, у звязку із чим його нерегулярних заробітків вистачає лише на їжу та предмети першої необхідності. З цих підстав, у задоволенні позову просить відмовити. 04 червня 2018 року від представника позивача [PERSON] адвоката [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що позивач [PERSON] на даний час не працює, що стверджується трудовою книжкою, проживає разом із дітьми та здійснює за ними догляд. Крім цього, причиною звернення до суду із позовом слугувало те, що розмір аліментів, які стягуються із відповідача, а саме по 400 гривень на кожну дитину є недостатнім для належного утримання дітей, у звязку із знеціненням національної грошової одиниці, інфляцією та збільшенням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За вказаних обставин, просить стягувати з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та Марію-Діану, [INFO] по 1000 гривень на кожну дитину, щомісячно. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON], який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні позову. Судом установлено: Сторони [PERSON] та [PERSON] з 30 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 травня 2014 року. Від шлюбу сторін 25 грудня 2002 року народилась дочка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №117876 виданим 21 січня 2003 року Трибухівською сільською радою, Бучацького району, Тернопільської області, актовий запис №1, зроблений у с. Трибухівці, Бучацького району, Тернопільської області. Також, від шлюбу сторін 10 жовтня 2007 року народилася дочка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №057486 виданим 23 жовтня 2007 року виконкомом Трибухівської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, актовий запис №34, зроблений у с. Трибухівці, Бучацького району, Тернопільської області. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2014 року з відповідача [PERSON]Б, на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 400 гривень, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 17 лютого 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Неповнолітні діти сторін [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом із матірю (позивачем у справі [PERSON]В.) за адресою: проспект Степана Бандери, 86/73, м. Тернопіль, що стверджується довідкою № 1-115, виданою 02 березня 2018 року ДП «Східний масив Плюс». Як убачається із трудової книжки позивача серії АХ №862932, [PERSON] 30 вересня 2017 року звільнена з роботи за угодою сторін, згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України. Згідно із Висновком , виданим 24 травня 2018 року диспансерним відділенням Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру - [PERSON] перебуває на обліку у вказаній медичній установі з приводу хворіє онкологічного захворювання. Відповідно із довідкою №897 виданої 27 квітня 2018 року Управлінням праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації [PERSON] знаходиться на обліку в УПСЗН Бучацької РДА і отримує компенсаційну виплату працездатній особі, що не працює / не вчиться/ і здійснює догляд за інвалідом І групи або особи похилого віку, що досягла 80 річного віку. Загальна сума виплат за жовтень 2017 року березень 2018 року становить 142,36 гривень. Як убачається із долученої до матеріалів справи інформації МВС України за відповідачем [PERSON]Бзареєстрований транспортний засіб ЗАЗ, модель 110307, обєм двигуна 1197. Згідно викладених у позові обставин, розмір аліментів які сплачує відповідач в сумі 400 гривень на кожну дитину, на даний час, є недостатнім для належного забезпечення неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно із ч. 3 ст. 18 \~ \~ \~ \~1 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них… У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що у 2018 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Таким чином, розмір аліментів, які сплачуються відповідачем [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, а саме по 400 гривень на кожну дитину, є значно меншою, ніж встановлений законом розмір, що не може становити менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та порушує права неповнолітніх дітей сторін: [PERSON] та Марії-Діани на належний рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку Частиною 2 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд критично сприймає, зазначені відповідачем у відзиві на позов твердження про те, що позивачем не доведено погіршення її матеріального становища, як такі, що спростовуються матеріалами справи. Таким чином, відповідач, будучи здоровою працездатною особою, зобовязаний виконувати свої батьківські обовязки по утриманню неповнолітніх дітей, як це передбачено статтею 180 Сімейного кодексу України. Крім цього, суд звертає увагу на те, що сам факт перебування відповідача [PERSON] на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Бучацької районної державної адміністрації як особи, що отримує компенсаційні виплати по здійсненні догляду за особою похилого віку, не підтверджує відсутності у відповідача, можливості належним чином утримувати своїх неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши встановлені обставини справи, беручи до\~уваги те,\~що розмір\~аліментів,\~які сплачуються\~відповідачем [PERSON]\~на утримання\~неповнолітніх дітей,\~а саме\~по 400\~гривень на\~кожну дитину\~є незначним\~та недостатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дітей,\~а заявлений\~позивачем розмір\~аліментів,\~які вона\~просить стягувати\~із відповідача\~на утримання\~неповнолітніх дітей\~[PERSON],\~[INFO]\~та Марії-Діани,\~[INFO],\~а саме\~по 1000\~гривень на\~кожну дитину\~є наближеним\~до визначеного\~законом мінімального\~розміру аліментів,\~які повинні\~стягуватися на\~дітей вказаного\~віку,\~а саме\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~що становить\~972\~гривні,\~з огляду\~на погіршення\~матеріального становища\~позивача [PERSON],\~яка з\~вересня 2017\~року не\~працює,\~стану її\~здоров»я,\~з метою\~забезпечення прав\~неповнолітніх дітей\~сторін на\~рівень життя,\~достатній для\~їх фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~суд приходить\~до переконання,\~що позовні\~вимоги є\~підставними та\~підлягають до\~задоволення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved