Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] 28.04.2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків їх недійсності, в якому просить суд: - визнати недійсним Персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу №в/3152018471 від 21.08.2018р; - визнати недійсним Інструктивну декларацію №в/4/6/2-п від21.06.2018року та Угоду про порядок повернення паю; - застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу у вигляді сплаченого позивачем на підставі укладеного Персонального меморандуму та Інструктивної декларації паю в розмірі 540431гривень57коп. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21.06.2018 року між ним та ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» було укладено персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу № в/3152018471 та інструктивну декларацію №в/4/6/2-п від 21.06.2018р., за умовами яких він зобов`язався вносити кошти на розрахунковий рахунок відповідача згідно умов Інструктивної декларації №в/4/6/2-п від 21.06.2018р., а відповідач здійснити взяті на себе обов`язки по будівництву та передачі права власності в оговорені строки у персональному меморандумі Асоційованого члена кооперативу №в/3152018471, а саме квартиру розрахунковою, площею 81,79 кв.м. на 6 поверсі, секції 4в об`єкті будівництва за адресою: [ADDRESS] , позивачу. [PERSON] були належним чином виконані умови Персонального меморандуму Асоційованого члена кооперативу № в/3152018471 та інструктивної декларації №в/4/6/2-п від 21.06.2018р., а саме належним чином сплачено на розрахунковий рахунок відповідача суму коштів у розмірі 540431,57 грн. Як стверджує позивач у позові, через неодноразове порушення відповідачем умов договорів, невиконання зобов`язань з передання об`єкту будівництва, він звернувся з вимогою про розірвання персонального меморандуму та повернення йому сплаченого паю, на що відповідач погодився та зазначив, що для отримання внесених коштів, необхідно підписати відповідну угоду. Однак, як зазначає позивач, відповідач не роз`яснивши йому умови договору, ввівши в оману щодо правової природи угоди, надав угоду зі строком повернення коштів через два роки, що позивач вважає істотним порушенням умов, про що його не було повідомлено. За наслідком викладеного, позивач стверджує, що відповідачем отримані від нього кошти в сумі 540431,57 грн. на виконання умов Персонального меморандуму Асоційованого члена кооперативу №в/3152018471 та інструктивної декларації №в/4/6/2-п від 21.06.2018р., які не зважаючи на розірваний договір, перебувають в користуванні відповідача. Позивач посилається на те, що за фактом введення його в оману, ним було здійснено звернення до органів поліції з приводу вчинення відповідачем кримінального правопорушення, яку було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160380000861, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 30.04.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час місце проведення підготовчого судового засідання. 12.06.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав необґрунтованості. Одночасно у відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, докази на понесення яких, представник зобов`язується надати під час розгляду справи. 10.07.2020 року до суду надійшли від позивача заперечення на відзив, в яких позивачем висловлено незгоду з посиланнями відповідача, зазначеними у відзиві на позовну заяву. Під час проведення підготовчого судового засідання, позивач 05.10.2020 року надав до суду заяву про забезпечення позову, яку надалі уточнив та згідно з останньою редакцією від 08.10.2020 року за вх. №50622 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, належні Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС», в сумі 540 431 гривня 57 копійок. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 09.10.2020 року заяву позивача по справі задоволено. Вжито заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/10098/20 шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, належні Обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» у межах позовних вимог, а саме в сумі 540 431 гривня 57 копійок. Тієї ж дати, Київським районним судом міста Одеси ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 13.10.2020 року до суду надійшла заява від представника відповідача Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Вільямс» про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову по вказаній справі, яку ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 26.10.2020 року залишено без задоволення. В судовому засіданні 11.11.2020 року позивач підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення зазначеного позову та просив суд відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 21 липня 2018 року Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» та [PERSON] був укладений персональний меморандум асоційованого члена кооперативу №В/3252018471, за умовами якого: - об`єкт будівництва - житловий(і) комплекс(и) з приміщеннями суспільного призначення на землях житлової та громадської забудови в [ADDRESS] . Плановий строк прийняття в експлуатацію останньої складової частини Об`єкту будівництва 4-й квартал 2020 року. Після прийняття Об`єкту будівництва, або його складової частини (черги, пускового комплексу), до експлуатації або його складовій частині присвоюється адреса, як новозбудованому об`єкту нерухомого майна, відповідним уповноваженим органом місцевого самоврядування. - об`єкт нерухомості - квартира(-и) та/або нежитлове(-і) приміщення, розташована(-е.-і) в Об`єкті будівництва, право на яку(-е.-і) передається Асоційованому члену, як результат повернення у майновому вигляді його грошового паю у повному обсязі (після прийняття в експлуатацію всіх складових частин Об`єкту будівництва, в яких розташовані ці об`єкти) в порядку, передбаченому ПМ та всіма діючими додатками до нього (Інструктивні декларації та інше). - розрахункова площа - сумарна площа всіх приміщень в Об`єкті нерухомості, розрахована з застосуванням понижуючих коефіцієнтів встановлених цим ПМ, які становлять: понижуючий коефіцієнт до площі балконів та терас - 0,3; понижуючий коефіцієнт до площі лоджій - 0,5; понижуючий коефіцієнт до площі засклених балконів - 0,8; понижуючий коефіцієнт до площі засклених лоджій - 1,0. Розрахункова площа використовується для цілей ПМ. - пайовий пул - сукупність всіх Об`єктів нерухомості, права на які Асоційований член може отримати, як результат повернення у майновому вигляді його грошового паю у повному обсязі (після прийняття в експлуатацію всіх складових частин Об`єкту будівництва, в яких розташовані ці об`єкти) в порядку, передбаченому ПМ та всіма діючими додатками до нього (Інструктивні декларації та інше). - інструктивна декларація або ІД - обов`язковий додаток до цього ПМ та його невід`ємна частина, яка містить індивідуальні технічні та вартісні характеристики одного окремого Об`єкту нерухомості, що входить до складу Пайового пулу, із зазначенням Об`єкту будівництва, в якому розташований Об`єкт нерухомості, порядок внесення Асоційованим членом частин грошового паю, інших внесків відносно цього Об`єкту нерухомості та інші умови, що стосуються цього Об`єкту нерухомості. На кожний Об`єкт нерухомості складається окрема ІД. Кількість ІД дорівнює кількості Об`єктів нерухомості, що входять до складу Пайового пулу. До ІД можуть вноситися зміни в порядку, передбаченому ПМ. - пай - обов`язковий поворотний внесок Асоційованого члена до Кооперативу, який здійснюється у грошовій формі (грошовий Пай) одним платежем або частинами в залежності від умов відповідної Інструктивної декларації. Пунктами 2,3 Персонального меморандуму передбачено, що цей ПМ складений між Асоційованим членом та Кооперативом з метою визначення умов та порядку реалізації майнових та немайнових правовідносин, що виникають між Асоційовеним членом та Кооперативом з приводу: набуття та припинення асоційованого членства у Кооперативі; виконання Асоційованим членом своїх зобов`язань перед Кооперативом щодо сплати (внесення) Вступного внеску та Паю та отриманням Асоційованим членом свого Паю у майновому вигляді; виконання Асоційованим членом своїх зобов`язань відповідно до Статуту Кооперативу; виконання Кооперативом своїх зобов`язань перед Асоційованим членом з приводу повернення йому його Паю у майновому вигляді; виконання Кооперативом своїх зобов`язань відповідно до Статуту перед Асоційованим членом. Інструктивна декларація є невід`ємною та складовою частинами цього ПМ, що визначає умови та порядок реалізації майнових правовідносин між Асоційованим членом та Кооперативом з приводу внесення та повернення Паю. Порушення умов Щ є порушенням умов На момент підписання цього ПМ Асоційованим членом, Головою Правління Кооперативу прийняте рішення про прийом Асоційованого члена до Кооперативу. Це рішення Голови Правління Кооперативу набуває чинності після його затвердження Загальними зборами Членів Кооперативу за умови виконання Асоційованим членом Кооперативу в повному обсязі своїх зобов`язань по сплаті (внесенню) Вступного внеску та Першої частини Паю відповідно до Інструктивної декларації, підписаної в день підписання цього ПМ. Підтвердженням набуття чинності рішення Голови Правління Кооперативу про прийняття Асоційованого члена до Кооперативу є Посвідчення про членство, що надається Кооперативом Асоційованому члену. Несвоєчасна або неповна сплата (внесення), в тому числі відмова від сплати (внесення), Вступного внеску та/або Першої частини Паю автоматично припиняє рішення Голови Правління Кооперативу про прийом Асоційованого члена до Кооперативу, дію цього ПМ та Інструктивної декларації до нього. Припинення відбувається в перший день прострочення платежу або відмови від сплати (внесення) Вступного внеску та/або Першої частини Паю. Асоційоване членство у Кооперативі припиняється в порядку, передбаченому Статутом Кооперативу, цим ПМ та діючим законодавством України, в тому числі у випадку добровільного виходу з Кооперативу, виключення із Кооперативу за рішенням Загальних зборів Членів Кооперативу, припинення права власності на Пай в повному обсязі, смерті Асоційованого члена (фізичної особи), ліквідації Асоційованого члена (юридичної особи), припинення діяльності Кооперативу. 21 липня 2018 року до зазначеного ПМ Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» та [PERSON] було укладено Інструктивну декларацію №В/4/6/2-П від 21 липня 2018 року, за умовами якої об`єктом нерухомості є квартира розрахунковою площею 81,79 кв.м., будівельний [ADDRESS] , розташована на 6 поверсі в секції 4 в об`єкті будівництва: житловий комплекс з об`єктами суспільного призначення за адресою: [ADDRESS] . Розмір грошового паю дорівнює сумі у гривні, еквівалентній 64116,82 долара США, за курсом гривні до долару США, встановленого НБУ. Тієї ж дати, [PERSON] звернувся до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» з заявою про отримання статусу Асоційованого члена ОК. Відповідно до протоколу Загальних зборів Членів ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС», затверджено рішення Голови правління Кооперативу про прийом особи на ім`я [PERSON] до складу асоційованих членів кооперативу з наданням статусу Асоційованого члена Кооперативу. Затверджено текст укладених з особою на ім`я [PERSON] . Персонального меморандуму асоційованого члену Кооперативу від 21.07.2018 року №В/3152018471 та Інструктивної декларації від 21.07.2018 року №В/4/6/2-Н, укладеної до ПМ. 30.07.2018 року ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» видав [PERSON] посвідчення про асоційованого членство в Кооперативі. З наданих до суду доказів вбачається, що на виконання Персонального меморандуму асоційованого члену Кооперативу від 21.07.2018 року №В/3152018471 та Інструктивної декларації від 21.07.2018 року №В/4/6/2-Н, укладеної до ПМ, [PERSON] було внесено кошти у розмірі 540431,57 гривень, що підтверджується наданими до суду квитанціями та не спростовувалось відповідачем по справі. 16.09.2019 року [PERSON] звернувся до ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» з заявою про припинення асоційованого членства у ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» та просив одночасно розірвати Персональний меморандум асоційованого члену Кооперативу від 21.07.2018 року №В/3152018471 та Інструктивну декларацію від 21.07.2018 року №В/4/6/2-Н, укладену до ПМ. На підставі зазначеної заяви, 16.09.2019 року було проведення загальні збори членів ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС», за наслідком яких було затверджено рішення про припинення членства та виключення зі складу асоційованих членів ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» особи на ім`я [PERSON] . Ухвалено вважати такими, що втратили чинність від дати цього рішення укладені з [PERSON] . Персональний меморандум асоційованого члену Кооперативу від 21.07.2018 року №В/3152018471 та Інструктивну декларацію від 21.07.2018 року №В/4/6/2-Н, укладену до ПМ. За наслідком чого, 16 вересня 2019 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «ВІЛЬЯМС» та [PERSON] було укладено угоду про порядок повернення паю, за умовами якої сторони підтвердили, що [PERSON] в період його асоційованого членства у ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» було фактично сплачено частину пайового внеску за Персональним меморандумом асоційованого члену Кооперативу від 21.07.2018 року №В/3152018471 та Інструктивною декларацією від 21.07.2018 року №В/4/6/2-Н, укладеною до ПМ, в сумі 540431,57 грн. За умовами вказаної угоди, сторони домовились, що Пайовий внесок у розмірі 540431,57 грн., підлягає поверненню з боку ОК «ЖБК «Вільямс» до [PERSON] , шляхом перерахування вказаної суми коштів на банківській рахунок останнього в термін до 16 вересня 2021 року. Частина 1 та 4 статті 36 Конституції України гарантує, що громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об`єднання громадян чи обмежений у правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських організацій. Усі об`єднання громадян рівні перед законом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод Частина 1 стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Стаття 13 встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. (ст.3 ЦК України). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. (ст. 11 ЦК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. (ч. 1 ст.15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (ч.2 ст.16 ЦК України) Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ст. 204 ЦК України). Частина 2-4 стаття 214 України передбачає, що особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частина 2 ст.331 ЦК України встановлює, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Стаття 526 Цк України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно зі ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Законом України "Про кооперацію" передбачене наступне. Стаття 2, зокрема передбачає, що: - обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу; - пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки; - вступний внесок - грошовий чи інший майновий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до кооперативної організації; - членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання; - пайовий фонд - фонд, що формується з пайових внесків членів кооперативу і є одним із джерел формування майна кооперативу, розмір якого може змінюватися; Абзац 1 статті 7 передбачає, що кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах. Відповідно до абзацу 1 статті 8 вказаного Закону, статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. (ч. 1 ст. 11 Закону). Статтею 12 передбачено, що основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити. Основними обов`язками члена кооперативу є: додержання статуту кооперативу; виконання рішень органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконання своїх зобов`язань перед кооперативом; сплата визначених статутом кооперативу внесків. Законами, що регулюють діяльність окремих типів кооперативів або кооперативів за напрямами їх діяльності, та статутом кооперативу можуть бути передбачені додаткові права та обов`язки його членів. Відповідно до статті 13 Закону, членство в кооперативі припиняється у разі: добровільного виходу з нього; припинення трудової участі в діяльності виробничого кооперативу; несплати внесків у порядку, визначеному статутом кооперативу; смерті члена кооперативу - фізичної особи; ліквідації члена кооперативу - юридичної особи; припинення діяльності кооперативу. Виключення з членів кооперативу може бути оскаржене до суду. Стаття 14 Закону регламентує, що у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу. Відповідно до статті 15 Закону, вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу. Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу. Чергові загальні збори членів кооперативу скликаються правлінням або головою кооперативу у разі потреби, але не рідше одного разу на рік. Про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів члени кооперативу повинні бути повідомлені не пізніше ніж за 10 днів до визначеного строку їх проведення. Позачергові загальні збори членів кооперативу скликаються на вимогу: не менше третини його членів; спостережної ради; ревізійної комісії (ревізора); органу управління кооперативного об`єднання, членом якого він є. Позачергові загальні збори членів кооперативу повинні бути скликані протягом 20 днів з дня надходження такої вимоги. У разі незабезпечення правлінням (головою) кооперативу скликання позачергових загальних зборів вони можуть бути скликані особами, які вимагали їх скликання, протягом наступних 20 днів. У разі коли з організаційних причин (через територіальне розміщення чи значну чисельність членів кооперативу) проведення загальних зборів членів кооперативу неможливе, статутом кооперативу може бути передбачено скликання зборів уповноважених кооперативу. Кількість членів кооперативу, які мають право делегувати уповноважених, та порядок делегування уповноважених для участі у зборах уповноважених визначаються статутом кооперативу. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, а збори уповноважених - за наявності не менше двох третин уповноважених. Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу про прийняття, внесення змін до статуту, вступ до кооперативного об`єднання або вихід з нього та про реорганізацію або ліквідацію кооперативу вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш як 75 відсотків членів кооперативу, присутніх на загальних зборах кооперативу. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів (уповноважених) кооперативу, присутніх на його загальних зборах. Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням. Стаття 19 Закону встановлює, що для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами; кошти, що надходять від провадження господарської діяльності; кошти, що надходять від створених кооперативом підприємств, установ, організацій; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інші надходження, не заборонені законодавством. Кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Володіння, користування та розпорядження майном кооперативу здійснюють органи управління кооперативу відповідно до їх компетенції, визначеної статутом кооперативу. Член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Положення цієї статті не застосовуються до об`єктів права власності кооперативів, діяльність яких регулюється спеціальними законами. (Стаття 191 Закону) Стаття 21 Закону передбачає, що пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного його внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі визначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. У разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу, а земельної ділянки - у натурі. Строк та інші умови одержання членом кооперативу своєї загальної частки встановлюються статутом кооперативу, при цьому строк одержання зазначеної частки не може перевищувати двох років, а відлік його розпочинається з 1 січня року, що настає з моменту виходу або виключення з кооперативу. Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується. На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що позивач - [PERSON] 21.07.2018 року висловив своє волевиявлення щодо вступу до ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» подавши відповідну заяву про вступ до кооперативу та отримання статусу асоційованого члена, за наслідком чого уклав відповідний Персональний меморандум асоційованого члену Кооперативу від 21.07.2018 року №В/3152018471 та Інструктивну декларацію від 21.07.2018 року №В/4/6/2-Н, умови яких були узгоджені на загальних зборах Кооперативу, оформленими протоколом від 30.07.2018 року, а відтак позивач погодився з умовами щодо сплати паю, у відповідності до вимог Статуту кооперативу. Як встановлено судом, [PERSON] належним чином виконував свій обов`язок зі сплату паю у відповідності до умов ПМ та Інструктивної декларації, здійснивши станом на 16.09.2019 року сплату частки паю у розмірі 540431,57 грн. В подальшому [PERSON] висловив своє волевиявлення щодо виходу зі складу учасників Кооперативу, подавши 16.09.2019 року відповідну заяву, яка була розглянута учасниками Кооперативу на загальних зборах, за наслідком чого було ухвалено відповідне рішення про вихід позивача зі скаду асоційованих членів ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС», оформлених протоколом від 16.09.2019 року, на виконання чого, тієї ж дати сторонами було укладено відповідну угоду, за умовами якої сторони угодили порядок повернення внесеного позивачем розміру паю в сумі 540431,57 грн. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зазначене положення кореспондується частиною 3 статтею 12 ЦПК України. Щодо доводів [PERSON] про те, що під час підписання зазначеного Персонального меморандуму, Інструктивної декларації, та Угоди від 16.09.2019 року, відповідачем його було введено в оман, суд вважає безпідставними, оскільки не підтверджені жодним доказом. Так, відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Позивачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду жодного доказу, а також навіть не наведено в чому полягає введення його в оман під час підписання вищевказаних угод. Навпаки, суд зазначає, що в судовому засіданні 11.11.2020 року [PERSON] було особисто визнано, що він був ознайомлений та читав текст оспорюваного Персонального Меморандуму, Інструктивної декларації, Угоди від 16.09.2019 року, а також особисто їх підписував. Посилання позивача на те, що зазначені обставини підтверджуються його зверненням до правоохоронних доказів взагалі не приймаються судом до уваги, оскільки у відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Саме звернення особи до правоохоронних органів та зареєстроване на підставі неї в ЄРДР кримінальне провадження не може слугувати належним доказом доведення позивача в оману під час підписання оспорюваних угод. Крім того, суд зазначає, що вказані угоди були укладені на підставі прийнятих рішень загальних зборів ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС», оформлені протоколами від 30.07.2018 року та від 16.09.2019 року, які є чинними на цей час та не оспорені позивачем. Також, як встановлено судом, підстава звернення до суду позивача зумовлена з незгодою визначеного строку повернення відповідачем йому суми паю. Натомість, як вбачається, зазначена Угода від 16.09.2019 року була підписана особисто позивачем, з текстом якої останній був ознайомлений, а відтак суд не вбачає підстав для визнання оспорюваних угод недійсними, з підстав допущення позивачем помилки внаслідок власного недбальства, незнання закону та неправильного його тлумачення. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, встановлених обставин, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу який міститься у справі окремо, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відмови у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем до відшкодування не підлягають. Відповідачем заявлено до відшкодування з позивача витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 23360 гривень 00 копійок. Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що відповідачу ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» надавалася правнича допомога адвокатом Гогович В.А. на підставі договору про надання правової допомоги №23/03 від 23.03.2020 року та адвокатом Тертицьким В.О. на підставі договору про надання правової допомоги №21/10 від 21.10.2020 року. Відповідно до акту №10/11/1 наданих послуг від 10.11.2020 року, [PERSON] було надано ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» правову допомогу під час розгляду справи №947/10098/20, яка складається: з зустрічі з клієнтом, надання консультацій, що оцінено в сумі 2400 грн.; підготовки, подачі до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення зі справою - 2400 грн.; підготовка та подача до суду відзиву - 9600 грн.; представництво та захист інтересів в суді (5 судових засідань) - 4160 грн., що в загальному розмірі складає 18560,00 грн., які були сплачені відповідачем на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №2562 від 10.11.2020 року. Також відповідно до платіжного доручення №2561 від 10.11.2020 року, ОК «ЖБК «ВІЛЬЯМС» було сплачено на рахунок адвоката Тертицького В.О. суму коштів у розмірі 4800,00 грн., за надані послуги за договором про надання правової допомоги №21/10 від 21.10.2020 року. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Надаючи оцінку співмірності розміру витрат понесених відповідачем на оплату послуг адвокатів зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, судом враховується, що стороною відповідача не надано детального опису наданих послуг адвокатом Тертицьким В.О. з зазначенням витраченого часу та вартості таких послуг, у зв`язку з чим суд позбавлений пересвідчитись у співмірності наданих послугах визначеній сумі коштів, яка сплачена відповідачем за платіжним дорученням №2561 від 10.11.2020 року. Також судом враховується, що адвокатом Гогович В.А. у акті наданих послуг здійснено опис наданих послуг, з якого судом встановлено, що адвокатом визначено вартість послуг з участі в п`яти судових засідань, однак відповідно до протоколів судових засідань, остання здійснювала представництво відповідача лише в чотирьох судових засіданнях. З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вивчення документів, підготовки відзиву на позову, участі в судовому засіданні та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що на відповідача слід покласти половину судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, а решту - слід стягнути з позивача на користь відповідача, що становить 11680 грн., що відповідає критеріям розумності та співмірності. При вищевикладених обставинах та

Outcome: approved