Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що право власності на спадкове майно не зареєстроване у встановленому законом порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майнонеобхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11.11.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М. в реєстрі за № 2 /6202. Згідно довідки наданої комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20.01.2021 року за № 49 станом на останню технічну інвентаризацію від 22.07.2020 року об`єкти збудовані без дозвільних документів відсутні. Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами побудований у 1962 році є завершений будівництвом та відповідно до листа Державної архітектурно - будівельної інспекції України від 01.09.2011 року за № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», житлові будинки збудовані до 05.08.1922 року не підлягають до здачі в експлуатацію. Згідно листа № 12/5 - 126 від 23.03.1996 року, державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягають здачі в експлуатацію об`єкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року. Житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] є житловим будинком завершеного будівництвом та не підлягає до здачі в експлуатацію. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2001 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 47810184 від 23.05.2017 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є: - син [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.04.1954 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено будинковою книгою на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). В свою чергу, [PERSON] будучи спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому вважається такою що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.03.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] , згідно ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно до якої входить частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 47810202 від 23.05.2017 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] не має. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця його баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері. Спадкоємицею за законом другої черги після смерті [PERSON] є його рідна сестра [PERSON] , що підтвердженовитягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України складеного на [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 28.04.1954 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було з`ясовано судом, [PERSON] у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. із заявою про прийняття спадщини, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved