Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29 січня 2014 року [PERSON] продав, а він, купив, належну [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно п.7 вищезазначеного Договору, продавець зобов'язався до 05 лютого 2014 року передати відчужувану квартиру для вільного безперешкодного користування покупцю, для чого звільнить її від речей, сплатить за весь період користування платежі за комунальні послуги, зніметься з реєстрації місця проживання. [PERSON] знявся з реєстрації за вищевказаною адресою, однак в даному житловому приміщенні залишився зареєстрований [PERSON], що порушує його права як власника зазначеної квартири. Позивач в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала та не заперечує проти його задоволення. Заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до договору купівлі-продажу від 29 січня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив, належну [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] Згідно п.7 вищезазначеного Договору, [PERSON] зобов'язався до 05 лютого 2014 року передати відчужувану квартиру для вільного безперешкодного користування покупцю, для чого звільнить її від речей, сплатить за весь період користування платежі за комунальні послуги, зніметься з реєстрації місця проживання. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17016027 від 29.01.2014 року. Згідно довідки виданої ДП «Люкс-1» від 28.01.2014 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Статтею 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5, Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. В даному випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача відповідачем, які підлягають захисту шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved