Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] (далі - Відповідач) є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 24.09.2013 року. Дитина проживає разом із матір`ю і знаходиться на її утриманні. Донька [PERSON] з народження страждає на хронічну двосторонню нейросенсорну глухоту, затримку психомовного розвитку, у зв`язку з чим є інвалідом з дитинства, що підтверджується медичним висновком № 17/96/14 від 12.06.2014 року. Позивач зазначає, що у зв`язку з інвалідністю дитини вона не має змоги працювати, тому змушена перебувати у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, оскільки постійно повинна бути поряд з нею, здійснювати постійний домашній догляд, відвідувати з донькою інклюзивне навчання та двічі на тиждень возити дитину до м. Дніпро на логопедичні заняття, розвивати дитину вдома у вільний від навчання час та виконувати домашні завдання. Відповідач на даний час працездатний, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів, посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві. У своїй письмовій заяві просила позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 89). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, про що надав до суду відповідну письмову заяву, в якій просить позов задовольнити в повному обсязі (а.с.90). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину, доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.09.2013 (а. с. 10), яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Інших дітей, крім вказаної доньки сторони не мають. Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] страждає на хронічну двосторонню нейросенсорну глухоту, затримку психомовного розвитку, у зв`язку з чим є інвалідом з дитинства, що підтверджується медичним висновком № 17/96/14 від 12.06.2014 року (а.с. 14). Дитина потребує постійного домашнього догляду, амбулаторного лікування та реабілітаційних заходів, що підтверджується довідкою № 13/332/19 від 13.03.2019 року (а.с.52), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.16, 27-30,45,47), виписними епікризами та медичними дослідженнями (а.с.15,17, 19-20, 22,39, 46). Доказів наявності аліментних зобов`язань Відповідача перед іншими особами суду не надано. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. В даному випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Враховуючи встановлені судом обставини справи, стан здоров`я та матеріальне становище самої дитини; виходячи з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд визначає розмір аліментів на дитину з батька у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання доньки та до її повноліття, починаючи з 24 травня 2019 року, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов`язаний її матеріально утримувати. За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону, суд доходить висновку, що визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved