Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання за ним в порядку спадкування права на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,38 га за адресою: с. Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області. Мотивує позов тим, що дана земельна ділянка належала його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач є спадкоємцем за законом, спадщину прийняв шляхом фактичного вступу у володіння і управління її спадковим майном. Разом з тим, померла не встигла завершити процедуру приватизації земельної ділянки, тому позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно. До початку розгляду по суті до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] . В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Представник подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області в судове засідання не з'явився. 17 серпня 2020 року до суду надійшла заява, в якій сільський голова просить розглядати справу без участі представника сільської ради, позов визнають. В судове засідання співвідповідач [PERSON] не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Виходячи з приписів ст. 128, ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] (свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , а.с. 8). В позові позивач посилається на те, що померла являється його матір`ю. З свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в с. Красенівка Чорнобаївського району, батьки: [PERSON] , [PERSON] . На підтвердження наявності родинних стосунків з померлою суду також надані заяви односельців [PERSON] , [PERSON] , відповідно до змісту яких останні підтверджують, що [PERSON] є рідною матір`ю позивача. Справжність підписів вказаних осіб засвідчено у встановленому законодавством порядку (а.с. 8, 10, 13-14). Враховуючи надані документи, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні докази того, що він є сином [PERSON] . У відповідності до п. 1,2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК , якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР . Оскільки [PERSON] померла [INFO] , відповідно при вирішенні даної справи необхідно застосовувати положення чинного на той час ЦК Української РСР. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно положень ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазанчені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 13 липня 2020 року № 236, [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] з сином [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 13 липня 2020 року № 237, позивач вступив у фактичне володіння і управління спадковим майном [PERSON] , яка померла [INFO] , на протязі шести місяців з дня смерті, шляхом отримання речей повсякденного вжитку і обіходу та проживання в даному помешканні і поданий час ( а.с. 12). За інформацією Чорнобаївської державної нотаріальної контори (лист № 199/01/16 від 20 серпня 2020 року, а.с. 32), з заявами про прийняття чи про відмову від спадщини спадкоємці [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. А відтак, суд приходить до висновку, що єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому чинним на той час законодавством порядку - шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном - є її син [PERSON] . Інших спадкоємців судом не встановлено. Згідно витягу з протоколу Красенівської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 23.05.1995 року № 3 [PERSON] було передано у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку, площею 0,38 га (а.с. 9). Тобто за життя [PERSON] розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, але правовстановлюючий документ не отримувала. Як зазначено вище, позивач [PERSON] спадщину [PERSON] прийняв, відповідно весь об`єм спадкового майна, належні спадкодацеві права та обов`язки належали йому з моменту відкриття спадщини, в тому числі й право на завершення процедури приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Пунками 1, 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1996 «Про приватизацію земельних ділянок» (чинним на час прийняття вказаного рішення) було постановлено сільським, селищним, міським радам народних депутатів забезпечити передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Право приватної власності на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Відповідно дост. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції чинній на день смерті спадкодавця) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами. Державного акту спадкодавець не отримувала. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в інформаційному листі № 24-753/04-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи викладені обставини, грунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved