Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Заявник представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі ТОККПНЛ) Сулько О.В. звернулася до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації [PERSON] , 1964 року народження. В обґрунтування вимог посилається на те, що є достатні підстави для госпіталізації, передбачені законом. В судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Сулько О.В. заяву підтримала і пояснила, що [PERSON] хворіє психічним захворюванням, який обумовлює його небезпеку для оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, суттєву шкоду його здоров`ю, у разі якщо не буде надана психіатрична допомога, а тому потрібно пройти курс лікування після якого його стан покращиться. Прокурор заяву про госпіталізацію у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди підтримала, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. [PERSON] підтримав заяву, просить надати згоду на його госпіталізацію, оскільки після лікування йому стає краще. Законний представник заяву підтримала, пояснила, що [PERSON] потрібно пройти курс лікування, після якого йому стає краще. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Відповідно до висновку лікарів психіатрів від 11.02.2020 року [PERSON] , 1964 року народження, житель Гусятинського р-ну, смт. Гримайлів, поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 11.02.2020 року по направленню амбулаторно-поліклінічного відділення КНП «ТОКПЛ`ТОР в супроводі опікуна [PERSON] , з діагнозом параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу, стабільний змішаний дефект психіки. Із анамнезу захворювання встановлено, що хворіє на психічний розлад близько 20-ти років, коли під час навчання в медінституті вперше з`явилися неадекватності у поведінці, став замкнутим, усамітнювався. Зі слів сестри пацієнта мама та сам хворий відмовився від обстеження в лікарів-психіатрів. З часом наростали симптоми психічного розладу: почав стверджувати, що за ним слідкують, хочуть його отруїти, прослуховують його телефон, почав проявляти агресію до сестри. Рішенням суду від 04.06.14 року справа № 596/258/13-ц сестру [PERSON] було визнано офіційним опікуном. Дане поступлення пов`язане з погіршенням психічного стану: впродовж останніх декількох днів пацієнт став - тривожним, внутрішньо напруженим, спілкування із сестрою було дуже обмежене, висловлювався, що його хочуть вбити, не відкривав, не впускав сестру до квартири; під впливом хворобливих переживань наніс собі ножем травматичне ушкодження в ділянці живота (ліва підреберна ділянка, розріз близько 1 см.). Комісія прийшла до висновку, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» пацієнт потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди в зв`язку із наявністю у нього психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також як особа, що вчиняє дії небезпечні для нього самого. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. \~ \~ \~ \~Закон України\~«Про психіатричну\~допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. \~ \~ \~ \~Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. \~ \~ \~ \~Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Наданими суду пояснення лікаря-психіатра, письмовими доказами суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що [PERSON] хворіє важким психічним захворюванням, який обумовлює його небезпеку для оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, суттєву шкоду його здоров`ю у разі, якщо не буде надана психіатрична допомога. Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що слід помістити [PERSON] \~ без його усвідомленої згоди на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. На підставі наведеного,

Outcome: approved