Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що станом на 26.09.2009 року вона постійно проживала разом із дідусем, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування вказаної заяви [PERSON] зазначила, що є спадкоємцем за законом після смерті свого дідуся по материній лінії - [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої серед іншого увійшло наступне майно 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] та бабусі заявника, [PERSON] , [INFO] на праві спільної часткової власності. З 29.04.2005 року та до моменту смерті [PERSON] , [PERSON] була зареєстрована й постійно проживала разом із ним та [PERSON] у вказаній квартирі. Отже, зважаючи на те, що за життя [PERSON] не було складено заповіту, [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] , оскільки до моменту смерті останього, 15.04.1997 року шлюб між ними було розірвано, мати [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , яка є єдиним спадкоємцем першої черги, не прийняла спадщину, оскільки не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою та не проживала з [PERSON] на момент смерті, інші спадкоємці попередньої черги також не реалізували своє право на спадкування, - в силу положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого дідуся, як спадкоємец за законом п`ятої черги. 23.12.2020 року на підставі поданої [PERSON] заяви приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно їй було відповлено. Так, Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 15/02-31 від 14.01.2021 року була вмотивована тим, що згідно даних Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, які були надані на запит [PERSON] , станом на 26.09.2009 року [PERSON] не був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка є об`єктом спадкування та останнім місцем його проживання. Отже, зважаючи на викладене вище, [PERSON] звернулась до суду, оскільки від встановлення факту проживання її разом із [PERSON] станом на 26.09.2009 року залежить можливість оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті останього, та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22.01.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у судовому засіданні, окрім цього було витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової Олесі Степанівни - копію спадкової справи № 109/2020, зареєстрованої в Спадковому реєстрі за № 66998183, відкритої після смерті [PERSON] та від Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області - інформацію про зареєстроване місце проживання [PERSON] станом на 26.09.2009 року. Ухвалою від 23.02.2021 року витребувано від Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради - інформацію про зареєстроване місце проживання [PERSON] станом на 26.09.2009 року, а також інформацію про зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] станом на 26.09.2009 року. В судовому засіданні 24.03.2021 року [PERSON] та її представник адвокат Гречиха С.Ю. підтримали вимоги викладені в заяві, просили суд задовольнити її та встановити факт, постійно проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , станом на час відкриття спадщини, а саме: станом на 26.09.2009 року. В подальшому представником заявника було подано заяву про розгляд справи за відсутності заявника, а також без участі її представника. Опитана у судовому засіданні 24.03.2021 року [PERSON] наполягала на задоволенні заяви [PERSON] і пояснила, що дійсно остання доводиться їй донькою, а [PERSON] , який помер [INFO] , - є її батьком. Тобто, [PERSON] є дідусем [PERSON] Квартира [ADDRESS] , на праві спільної власності - по 1/2 частині, належала [PERSON] та [PERSON] , яка доводиться [PERSON] матір`ю. З 2005 року та до моменту смерті [PERSON] , у вказаній вище квартирі крім спадкодавця проживали лише [PERSON] та [PERSON] , а отже [PERSON] була впевнена, що оскільки вона, як єдиний спадкоємць першої черги, не прийняла спадщину, а шлюб між її батьками було розірвано ще 15.04.1997 року, [PERSON] успадкує належну її батьку частину квартири. Про те, що [PERSON] не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] дізналася нещодавно від [PERSON] , яка повідомила, що після розірвання шлюбу виписала його з квартири щоб меньше за неї платити. У судове засідання призначене на 12.04.2021 року [PERSON] не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлена належним чином. Від представника Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради Онищенко Л.А. до суду надійшла заява № 03-10/48 від 12.04.2021 року про розгляд і вирішення справи за відсутності (без участі) заінтересованої особи. В поданій заяві також було зазначено, що Запорізька міська рада не має заперечень проти задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту спільного проживання останьої зі спадкодавцем на момент смерті. У порядку ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] \~помер [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтвом\~про смерть\~серії [NUMBER] \~від 18.12.2020\~року. Дівочим прізвищем заявника, було прізвище « [PERSON] », а прізвище « [PERSON] » було обрано нею при реєстрації шлюбу, що вбачається з даних копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.09.2014 року. Матір`ю заявника є [PERSON] , залучена до участі у справі в якості заінтересованої особи, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.04.1989 року. Дівочим прізвищем матері заявника, було прізвище « [PERSON] », а прізвище « [PERSON] » було обрано нею при реєстрації шлюбу з батьком заявника, що вбачається з даних копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.11.1988 року. Мати заявника доводиться донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.08.1986 року. Таким чином, заявник [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті свого дідуся по материній лінії - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка квартири [ADDRESS] . Вказана квартира належала [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від № [NUMBER] , виданого 11.10.1993 року Підприємством «Мотор січ», зареєстрованого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 09.11.1993 року, запис в реєстровій книзі № 231, реєстраційний номер 36210. Згідно даних вказаного вище Свідоцтва про право власності, власником іншої 1/2 частки квартири є бабуся заявника, [PERSON] , яка перебувала у шлюбі з [PERSON] до 15.04.1997 року, про що свідчать дані свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.01.1981 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15.04.1997 року. Відповідно до даних витягу зі Спадкового реєстру № 63023052 від 23.12.2020 року, станом на день його формування у реєстрі не містилося інформації про заведені після смерті [PERSON] спадкові справи, а також про видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63025661 від 23.12.2020 року свідчить про те, що відкрита на підставі заяви [PERSON] після смерті [PERSON] спадкова справа № 109/2020, була первинно зареєстрована нотаріусом у Спадковому реєстрі 23.12.2020 року за № 66998183. З матеріалів спадкової справи № 109/2020, які надійшли від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. вбачається, що за життя [PERSON] не було складено заповіту; що відсутні інші, окрім [PERSON] ,спадкоємці за законом, які б реалізували своє право на спадкування після смерті [PERSON] та звернулися до нотаріуса з заявами щодо прийняття чи оформлення спадщини; що за даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, станом на 26.09.2009 року [PERSON] не був зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] ; що спадкове майно 1/2 частка квартири [ADDRESS] , належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 11.10.1993 року. Зміст постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вартанової О.С. № 15/02-31 від 14.01.2021 року свідчить про те, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії - видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, є відсутність документального підтвердження спільного проживання останньої зі спадкодавцем на момент смерті. У відповідності до приписів ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України: спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Положеннями ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України передбачено, що: спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування - заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269); для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270). Згідно з пунктів 4.10., 4.11 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій): видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена; для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. Відповідно до частини 1 статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як визначено у пункті 1.12. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до\~вимог пунктів\~1.13.,\~1.14.\~глави 10\~розділу ІІ\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України:\~місце відкриття\~спадщини підтверджується:\~довідкою про\~реєстрацію/останнє\~місце проживання\~виконавчого органу\~сільської,\~селищної або\~міської ради,\~сільського голови\~(у\~разі якщо\~відповідно до\~закону виконавчий\~орган сільської\~ради не\~утворено),\~що здійснює\~реєстрацію,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~на території\~відповідної адміністративно-територіальної\~одиниці,\~на яку\~поширюються повноваження\~відповідної сільської,\~селищної або\~міської ради,\~або іншим\~документом,\~що може\~підтверджувати відповідний\~факт (копія\~актового запису\~про смерть,\~домова книга\~тощо) (пункт\~1.13.); у разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. Таким чином, факт спільного проживачння з [PERSON] станом на 26.09.2009 року має для та [PERSON] юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить можливість доведення тієї обставини, що в силу положень ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, пунктів 4.10., 4.11 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого дідуся. З 29.04.2005 року та до моменту смерті [PERSON] , [PERSON] була зареєстрована й постійно проживала разом із ним у квартирі, яка є об`єктом спадкування, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою (штампом) у паспорті заявника серії [NUMBER] , виданого Шевченківським РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 07.10.2014 року. Згідно з інформації, яка міститься у листі Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 01-12/01/0693 від 05.03.2021 року, що надійшов до суду на виконання ухвали про витребування доказів від 23.02.2021 року, - [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 20.01.1986 року по 10.11.2005 року; станом на 26.09.2009 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані наступні особи: [PERSON] з 29.04.2005 року, й [PERSON] з 20.01.1986 року. Зі змісту листа УДМС України в Запорізькій області № 2301.3-845/23.1-21 від 29.01.2021 (вх. № 3231/21 від 05.02.2021 року), який надійшов на виконання ухвали суду про витребування доказів від 22.01.2021 року, вбачається, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання УДМС України в Запорізькій області [PERSON] по місту Запоріжжя та Запорізькій області зареєстрованим/знятим з реєстрації місця проживання не значиться. Аналогічна інформація була надана Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію міста проживання УДМС України в Запорізькій області у відповідь на запит суду від 24.03.2021 року. Таким чином, відсутні дані про зареєстроване місце проживання [PERSON] станом на 26.09.2009 року. Допитаний в судовому засіданні 24.03.2021 року свідок [PERSON] пояснила, що дійсно [PERSON] доводиться їй онукою, а [PERSON] , який помер [INFO] , - до 15.04.1997 року був її чоловіком. У квартирі за адресою: [ADDRESS] , вона постійно (безперервно) проживає з 20.01.1986 року і до сьогодні. [PERSON] також заселився у вказану вище квартиру 20.01.1986 року та прожив у ній все життя. У 2005 році в квартирі оселилася [PERSON] , яка з того часу та до сьогодні постійно проживає в ній. Станом на день смерті [PERSON] ( [INFO] ), в квартирі дійсно були зареєстровані лише вона та [PERSON] . Щодо її колишнього чоловіка, то він у 2005 році був "виписаний з квартири" (знятий з реєстрації за вказною адресою) для зменьшення обсягу житлово-комунальних платежів, які нараховуються залежно від кількості мешканців. Протягом останніх декількох років до моменту смерті, [PERSON] час від часу їздив провідувати свою матір, яка проживала у селі Новокарлівка Пологівського району Запорізької області, та інколи затримувався у неї по декілька днів. Однак, місцем його постійного проживання та знаходження особистих речей, була саме квартира у м. Запоріжжя, оскільки іншого житла [PERSON] не мав. Допитаний в судовому засіданні 24.03.2021 року свідок [PERSON] , [INFO] , пояснила, що разом зі своїм чоловіком з 1980 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Вона зазначила, що особисто знайома та підтримує стосунки з усіма мешканцями сусідньої квартири за адресою: [ADDRESS] , а також добре знала за життя [PERSON] .. Свідок підтвердила ту обставину, що у сусідній квартирі з 1980 року постійно (безперервно) проживає родина [PERSON] - з 1980 року та до теперишнього часу; [PERSON] - з 1980 року та до моменту смерті; [PERSON] - з 2005 року та до теперишнього часу. Вона також повідомила суд про те, що майже кожного дня бачить мешканців квартири [ADDRESS] , спілкується з ними, а отже може стверджувати, що протягом всього життя [PERSON] місце проживання не змінював. Їй відомо, що протягом останніх декількох років до моменту смерті, [PERSON] інколи їздив до своєї матері, яка проживала за межами міста Запоріжжя, та перебував у неї по декілька днів. Однак, такі поїздки сусіда були не частими та не тривалими. Про ту обставину, що [PERSON] помер під час останьої поїздки до матері, [PERSON] дізналася від його колишньої дружини та онуки після того, як вони повернулися з похорон. Востаннє [PERSON] бачила [PERSON] десь за тиждень до його смерті. Таким чином, зважаючи на зміст наданих свідками пояснень, суд вважає доведеним той факт, що останнім місцем проживання [PERSON] є належна йому на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України,\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з приписів ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного суду України в пунктах 2, 23 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив наступне: якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження; зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. В пункті 1 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного суду України вказав про таке: звернути увагу судів на те, що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним; за наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. В листі від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Верховний суд України зазначив: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) зробив наступний висновок: якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Встановлення факту постійного проживання заявнику необхідно для отримання в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця. Виходячи із вищезазначеного, суд вважає, що заява про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved