Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування будинку від 15.01.2004 року. Зазначає, що у вказаному будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Відповідач фактично не мешкає в будинку з травня 2014 року. Факт реєстрації в будинку відповідача заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує безпідставно сплачувати зайві кошти за комунальні послуги. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не може, що змусило позивача звернутися до суду з вказаним позовом. В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення судом заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив, заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності або про відкладення розгляду справи не надав. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] на підставі договору дарування будинку від 15 січня 2004 року зареєстрованого в реєстрі за № 174 посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 18.07.2013 року шлюб, зареєстрований 24.10.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З довідки підписаної начальником загального відділу Дружківської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З акту від 28.07.2018 року підписаного головою територіального комітету мікрорайону № 16 "Яківлівка 2" вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований, але фактично з травня 2013 року не проживає за адресою: [ADDRESS]. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 72 ЖК України встановлено визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Проте відповідач [PERSON], в будинку не мешкає більше року, витрат по утриманню житла не несе, не є членом сім`ї власника та його реєстрація в будинку порушує охоронюване законом право власності позивача. Власник заперечує проти реєстрації відповідача у житлі, тому суд вважає, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житлом, а задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Враховуючи, вищевикладене, суд знаходить всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовною заяву сплачений судовий збір у сумі 704,80 гривень, враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, сума судового збору, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved