overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 16 квітня 2013 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Позивач посилається на те, що з січня 2014 року вони проживають окремо, оскільки спільне життя не склалося. Відповідач з власного бажання припинила їх спільне проживання, ведення господарства, підтримання подружніх стосунків. На неодноразові його прохання змінити ставлення до родини відповідач не реагує, також вони втратили почуття любові один до одного, взаєморозуміння та поваги. Відповідач в добровільному порядку відмовляється розірвати шлюб, тому він змушений звернутися до суду з вказаним позовом. До початку судового засідання сторони звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримав повністю та просив задовольнити, а відповідач просила слухати справу за її відсутності, позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, 16 квітня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис № 48 (а.с.5). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їхнім інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 18 липня 2003 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного подружнього життя мають сина - [PERSON], [INFO]. На протязі спільного подружнього життя виявилось, що вони мають різні характери, різні погляди на життя та сім'ю. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Разом вони не проживають. Внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Отже шлюб носить лише формальний характер і підлягає розірванню. На примирення не згоден. Сторони звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримав повністю, просив задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Васильківського міського управління юстиції Київської області, запис №169 (а.с.3). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їхнім інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 вересня 2006 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Позивач посилається на те, що подружні відносини припинені остаточно близько трьох років, зараз проживають у різних областях, ніхто шляхів примирення не шукає. Життя не склалося через різні погляди на життя, не розуміли одне одного, з цього приводу часто виникали сварки, шлюб існує формально і має бути розірваний. Через органи РАЦС розривати шлюб відмовляється, тому він змушений був звернутися з вказаним позовом до суду. Майнового спору не має. До початку судового засідання сторони звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримав повністю та просив задовольнити, а відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, просила шлюб розірвати. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, 21 вересня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Знам'янському району реєстраційної служби Знам'янського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області 12 вересня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис № 9 (а.с.9). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їхнім інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 грудня 1985 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від спільного подружнього життя мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем по справі не склалося. Вони вже неодноразово спробували розлучатися, потім заради дітей йшли на примирення, але різний темперамент, різні погляди на життя сім'ї, на виховання дітей, на оточуючу дійсність не призвели до гармонічних відносин в сім'ї. Вони перестали прислухатися до думок один одного та шукати компроміси в вирішенні нагальних питань, все це привело сім'ю до великих непорозумінь, які вкрай зіпсували їхні сімейні стосунки. Як подружжя з відповідачем по справі не проживають протягом шести місяців. Сторони звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримала повністю, просила задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Суд, вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 21 грудня 1985 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом запису актів громадянського стану м. Василькова Київської області, запис № 402 (а.с. 6). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їхнім інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2001 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними припинені з 07.02.2016 року, з цього часу вони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть, спору про спільне майно не мають. Зазначає, що основна причина розпаду сім'ї - це різниця характерів, відсутність між ним та відповідачем взаєморозуміння та довіри, вважає за недоцільне подальше перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, на примирення не згоден. Сторони звернулись до суду з письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримав повністю, просив задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24 листопада 2001 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Васильківського міського управління юстиції Київської області, 24 листопада 2001 року, запис за № 287 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їхнім інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Микільської сільської ради Полтавського району, про визнання права власності, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] яка настала [INFO], відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,. які знаходяться за адресою [ADDRESS]. Він являється єдиним спадкоємцем за законом на вказане спадкове майно. У реєстрації права власності на вказане майно йому відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Враховуючи вказане, просив визнати за ним право власності на житловий будинок під літ. «А-1», сарай (тимч.) під літ. «Б», літня кухня під літ. «В,в», сарай під літ. «В-1», сарай під літ. «в-1», погріб під літ. «Г», погріб під літ. «Д», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, що розташовані, за адресою [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи буз його участі. Представник відповідача та третіх осіб в судове засідання не з'явилися та подали заяви, в яких просять розглянути справу без їхньої участі, не заперечили проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO], виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління (а.с.5). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке згідно технічного паспорту, який виготовлений Комунальним підприємством "Бюро технічної інвентаризації та містобудування Полтавського району" станом на 27.11.2013 року, складається із житлового будинку під літ. «А-1», сарай (тимч.) під літ. «Б», літня кухня під літ. «В,в», сарай під літ. «В-1», сарай під літ. «в-1», погріб під літ. «Г», погріб під літ. «Д», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, що розташовані, за адресою [ADDRESS] (а.с.8-10). Єдиним спадкоємцем за законом на майно померлої [PERSON] є її син [PERSON], родинні зв'язки підтверджуються свідоцтвом про народження (а.с.6). Відповідно до довідки виданої Полтавською районною державною нотаріальною конторою №02-14/4603 від 04 грудня 2013 року, на майно померлого [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №527/2013р. Спадкоємцем за законом на майно померлої є [PERSON], свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, заява про відмову від прийняття спадщини надійшла [PERSON] (а.с.6). Враховуючи викладене, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та охоронювані законом інтереси інших осіб, позивач є спадкоємцем за законом, тому позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся із даним позовом до суду, в якому вказує, що 01 квітня 2018 року помер його дядько, [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина. У встановлений законом шестимісячний строк, [PERSON] не подав заяви до нотаріальної контори в звязку із хворобою. Просить суд визначити йому додатковий строк\~ для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позов підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак від сільського голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01 квітня 2018 року помер [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При\~ цьому\~ необхідно\~ виходити з того,\~ що поважними є причини,\~ пов'язані\~ з\~ об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Із постанови Кобеляцької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] заяву про прийняття спадщини у встановлений з дня смерті спадкодавця шестимісячний строк, не подав, в звязку із чим у видачі свідоцтва про прийняття спадщини йому відмовлено (а.с.14). На випадок своєї смерті [PERSON], 31.07.2012 року\~ залишив заповіт, яким земельну ділянку площею 1,92 га. призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, заповів [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Із наданої довідки вбачається, що позивач [PERSON] дійсно хворів і знаходився на амбулаторному лікуванні (а.с. 7). На підставі викладеного, та враховуючи, що позивач [PERSON] пропустив строк прийняття спадщини в зв`язку з тим, що хворів,\~ тому суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся із даним позовом до суду, в якому вказує, що 22.11.2017 року помер його дядько, [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина. У встановлений законом шестимісячний строк, [PERSON] не подав заяви до нотаріальної контори в звязку з перебуванням за кордоном, а по приїзді на територію України хворів. Просить суд визначити йому додатковий строк\~ для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач, [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позов підтримує. Представник відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, однак від міського голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22.11.2017 року помер [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При\~ цьому\~ необхідно\~ виходити з того,\~ що поважними є причини,\~ пов'язані\~ з\~ об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Із постанови [PERSON] державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] заяву про прийняття спадщини у встановлений з дня смерті спадкодавця шестимісячний строк, не подав, в звязку із чим у видачі свідоцтва про прийняття спадщини йому відмовлено (а.с.14). На випадок своєї смерті [PERSON], 23.05.2017 року\~ залишив заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповів [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Із наданих закордонного паспорту та\~ довідки вбачається, що позивач [PERSON] перебував за кордоном, а потім хворів і знаходився на амбулаторному лікуванні (а.с. 11-13). На підставі викладеного, оскільки позивач [PERSON] пропустив строк прийняття спадщини в зв`язку з тим, що хворів,\~ тому суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. \~

Outcome: approved