Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 08.12.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення, посилаючись на те, що між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», який на сьогодні іменується Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (надалі-Банк) та [PERSON] (надалі Позичальник, Боржник, Відповідач) 29 жовтня 2007 року укладено [PERSON] договір № 014/11-175/0680 (надалі [PERSON] договір). Відповідно до умов [PERSON] договору, Позичальник отримав в ПАТ «[PERSON] Аваль» кредит в розмірі 495 720, 00 гривень, строком користування до 29.10.2017 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. 17.06.2016 року між Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (далі ПАТ «[PERSON] Аваль») та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (далі - ПАТ «Вектор Банк») було укладено Договір про відступлення права вимоги № 114/21, відповідно до якого право грошової вимоги за [PERSON] договором № 014/11-175/0680 від 29.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 17.06.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») укладено Договір відступлення права вимоги №265/ФК-16, відповідно до якого право вимоги за [PERSON] договором № 014/11-175/0680 від 29.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 22 червня 2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки, який зареєстрований у реєстрі за № 6231 від 29.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ТОВ ПАТ «Вектор Банк». 22 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки, який зареєстрований у реєстрі за № 6231 від 29.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». В силу того, що Відповідач не зміг належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, між Банком та Відповідачем були підписані ряд Додаткових угод. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобовязання у повному обсязі. В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов [PERSON] договору та чинного законодавства України позичальник не виконує взяті на себе зобовязання. 24 вересня 2012 року Кіровським районним судом м. Донецька прийнято рішення по справі № 2/0525/2695/12 за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/11-175/0680 від 29.10.2007 року в сумі 508 646 (пятсот вісім тисяч шістсот сорок шість) грн. 78 коп. (копія рішення додається до позовної заяви). Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за [PERSON] договором не погашена, рішення суду не виконано. Для забезпечення виконання зобовязань за [PERSON] договором 29 жовтня 2007 року було укладено Договір іпотеки №014/11-175/0680, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Донецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 6231 (надалі Договір іпотеки). Згідно Договору іпотеки Позичальник (Іпотекодавець) передав Банку (Іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Донецьк, вул. Мирна, буд. 22 «Б», загальною площею 298,0 кв. м., житловою площею 79,6 кв. м. та належить Іпотекодавцю на підставі приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого ГУБКО Донецької міської ради 06.04.2007 року і зареєстрованого КП БТІ м. Донецька 06.04.2007 року за реєстраційним номером: 18442935 номер запису: 69295 в книзі 257 згідно витягу за № 14170933; земельна ділянка площею 0,0428 га, кадастровий номер: 1410137100:00:044:0194, що знаходиться за адресою м. Донецьк, вул. Мирна та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 105976. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна Іпотекодержателем є ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (інформаційна довідка додається до позовної заяви). Представник позивача в судове засідання не з»явився. Суду надана заява про розгляд справи у його відсутності. На позові наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст.. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив, що між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», який на сьогодні іменується Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (надалі-Банк) та [PERSON] (надалі Позичальник, Боржник, Відповідач) 29 жовтня 2007 року укладено [PERSON] договір № 014/11-175/0680 (а.с. 8-12) (надалі [PERSON] договір). Відповідно до умов [PERSON] договору, Позичальник отримав в ПАТ «[PERSON] Аваль» кредит в розмірі 495 720, 00 гривень, строком користування до 29.10.2017 року зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом. 17.06.2016 року між Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (далі ПАТ «[PERSON] Аваль») та Публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (далі - ПАТ «Вектор Банк») було укладено Договір про відступлення права вимоги № 114/21 (а.с.40-42), відповідно до якого право грошової вимоги за [PERSON] договором № 014/11-175/0680 від 29.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 17.06.2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») укладено Договір відступлення права вимоги №265/ФК-16 (а.с.43-45), відповідно до якого право вимоги за [PERSON] договором № 014/11-175/0680 від 29.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 22 червня 2016 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки а.с.4649), відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки, який зареєстрований у реєстрі за № 6231 від 29.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ТОВ ПАТ «Вектор Банк». 22 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки, який зареєстрований у реєстрі за № 6231 від 29.10.2007 року укладеним між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». В силу того, що Відповідач не зміг належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, між Банком та Відповідачем були підписані ряд Додаткових угод. Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором [PERSON] або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобовязання у повному обсязі. В свою чергу, Позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобовязання згідно кредитного договору. Однак, в порушення умов [PERSON] договору та чинного законодавства України позичальник не виконує взяті на себе зобовязання. 24 вересня 2012 року Кіровським районним судом м. Донецька прийнято рішення по справі № 2/0525/2695/12 за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/11-175/0680 від 29.10.2007 року в сумі 508 646 (пятсот вісім тисяч шістсот сорок шість) грн. 78 коп. (а.с.34-37). Станом на день звернення із даним позовом до суду заборгованість за [PERSON] договором не погашена, рішення суду не виконано. Для забезпечення виконання зобовязань за [PERSON] договором 29 жовтня 2007 року було укладено Договір іпотеки №014/11-175/0680 (а.с.29-33), посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Донецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 6231 (надалі Договір іпотеки). Згідно Договору іпотеки Позичальник (Іпотекодавець) передав Банку (Іпотекодержатель) в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Донецьк, вул. Мирна, буд. 22 «Б», загальною площею 298,0 кв. м., житловою площею 79,6 кв. м. та належить Іпотекодавцю на підставі приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого ГУБКО Донецької міської ради 06.04.2007 року і зареєстрованого КП БТІ м. Донецька 06.04.2007 року за реєстраційним номером: 18442935 номер запису: 69295 в книзі 257 згідно витягу за № 14170933; земельна ділянка площею 0,0428 га, кадастровий номер: 1410137100:00:044:0194, що знаходиться за адресою м. Донецьк, вул. Мирна та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 105976. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна Іпотекодержателем є ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (а.с.51). Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт укладання між Банком та Відповідачем [PERSON] договору, отримання Відповідачем коштів за даним договором та факт порушення умов [PERSON] договору, що потягло за собою набуття Банком права достроково вимагати повернення усієї суми кредиту та нарахованих відсотків підтверджується Рішенням Кіровським районним судом м. Донецька № 2/0525/2695/12 від 24 вересня 2012 року, а тому дані обставини доказуванню не підлягають. Зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК. У відповідності до Постанови Верховного суду України від 04 вересня 2013 року у справі 6-73цс13 наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно п. 37 Постанови №5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти згідно переліку населених пунктів Донецької та Луганської областей на/з територію(ї). Беручи до уваги вищезазначене, вимогу про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеки» надіслати неможливо, тому Іпотекодавець вправі заперечувати проти вимог іпотекодержателя у судовому засіданні, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду у встановленому законодавством порядку (п. 5.4. Договору іпотеки). Відповідно до п. 5.4. Договору іпотеки звернення стягнення можливе шляхом продажу Іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України Про іпотеку. Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України Про іпотеку якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. За вимогами ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Відповідно до пункту 1.4. Договору іпотеки сторони погодили загальну вартість Предмета іпотеки на рівні 738\~811,28 гривень. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», такий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1923цс15. Також слід зазначити, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 09 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15. Таким чином, вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору-1378,00 грн., (а.с. 1). Отже, на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved