Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Петропавлівського районного суду з позовною заявою до [PERSON] з позовною заявою про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірне нерухоме майно складається з житлового будинку за адресою пров. Довгий, №14, с. Дмитрівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорту БТІ.,ринкова вартість будинку, станом на 22.12.2017 року, складає 62 761,00 гривен. Починаючи з 17 грудня 1987 року Позивач, з дозволу власника спірного майна - [PERSON], розпочала проживати та користуватися вказаними житловим будинком та прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, які і на даний час перебувають у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні позивачки. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 01.12.2017 року. Складеного депутатом Дмитрівської сільської ради у присутності двох свідків, відміткою в паспорті про місце та час реєстрації її місця проживання, договором про користування електричною енергією від 18.01.2005 року. Доказами перебування спірного нерухомого майна у власності [PERSON] є довідка Дмитрівської сільської ради від 22.11.2017 року №2897, згідно з якою Відповідач є власником спірного нерухомого майна згідно запису в по- господарській книзі №1. Правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок на своє імя Відповідач не оформляв. На дату реєстрації місця проживання Позивачки у зазначеному будинку його адреса - пров. Довгий, №3, с. Дмитрівка. Згідно рішення Дмитрівської сільської ради від 17.08.2007 року № 43, проведено адресну перенумерацію спірного житлового будинку з №3 на №14. Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради від 22.11.2017 року №2896 земельна ділянка під спірним житловим будинком на даний час не приватизована, а згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради від 22.11.2017 року № 2898 земельний податок сплачується позивачем по справі, заборгованості не має. Відповідач не заперечував проти того, що Позивачка проживає в спірному житловому будинку. Сторони не укладали між собою жодних договорів, щодо користування вказаним житловим будинком, у тому числі й щодо встановлення строків такого користування . Починаючи з 1989 року і по даний час Відповідач не вживав жодних дій. Які б перешкоджали Позивачці користуватися вказаним житловим будинком. У тому числі не вирішував питання щодо витребування цього майна з чужого володіння. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини. Визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню. Зазначені у даній позовній заяві обставини у тому числі факт безперервного відкритого та добросовісного володіння та користування Позивачкою спірним нерухомим майном більше 10 років може підтвердити Відповідач. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , право власності на спірний житловий будинок по даний час не зареєстровано. Таким чином , спірне нерухоме майно понад 10 років перебуває у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні Позивача. Але на даний час Позивачка не може належно розпоряджатися майном у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, і тому змушена звернутися до суду . Позивач у підготовче судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи зі стадії підготовчого засідання у його відсутність, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи зі стадії підготовчого засідання у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. В порядку ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно до ч. 4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 грудня 1987 року Позивач, з дозволу розпорядника спірного майна - [PERSON], розпочала проживати та користуватися вказаними житловим будинком та прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, які і на даний час перебувають у безперервному, відкритому та добросовісному володінні та користуванні позивачки. Вказані обставини підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 01.12.2017 року, складеного депутатом Дмитрівської сільської ради у присутності двох свідків, відміткою в паспорті про місце та час реєстрації її місця проживання, договором про користування електричною енергією від 18.01.2005 року. Доказами перебування спірного нерухомого майна у власності [PERSON]є довідка Дмитрівської сільської ради від 22.11.2017 року № 2897, згідно з якою Відповідач є власником спірного нерухомого майна згідно запису в по- господарській книзі №1. Правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок на своє імя Відповідач не оформляв. Позивачка зареєстрована та проживає за адресою - пров. Довгий, №3, с. Дмитрівка Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Згідно рішення Дмитрівської сільської ради від 17.08.2007 року №43, проведено адресну перенумерацію спірного житлового будинку з № 3 на №14. Згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради від 22.11.2017 року № 2896 земельна ділянка під спірним житловим будинком на даний час не приватизована, а згідно з довідкою Дмитрівської сільської ради від 22.11.2017 року № 2898 земельний податок сплачується позивачем по справі, заборгованості не має. Відповідач не заперечував проти того, що Позивачка проживає в спірному житловому будинку. Сторони не укладали між собою жодних договорів, щодо користування вказаним житловим будинком, у тому числі й щодо встановлення строків такого користування . Починаючи з 1989 року і по даний час Відповідач не вживав жодних дій. Які б перешкоджали Позивачці користуватися вказаним житловим будинком. У тому числі не вирішував питання щодо витребування цього майна з чужого володіння. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Позивач добросовісно володів спірним нерухомим майном отримавши на це дозвіл власника [PERSON], який був повідомлений та не заперечував з приводу подальших намірів Позивачки володіти та користуватися житловим будинком. Власник майна відповідач на даний час не зареєстрував у встановленому законом порядку своє право власності на спірне нерухоме майно. Позивач відкрито володіє спірним нерухомим майном і жодним чином не приховує факт знаходження спірного нерухомого майна у її володінні та користуванні. Безперервність володіння полягає в тому, що Позивач безперервно, більше 10 років володіє та користується спірним житловим будинком та її місце проживання безперервно зареєстровано лише у житловому будинку. Вказані обставини підтверджуються копією паспорту позивача по справі ( а.с. 5) актом депутата від 01.12.2017 року ( а.с. 12..) Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. На вказаний житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою № 111584028 від 24.01.2018 року ( а.с.19) Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що Позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжують відкрито, безперервно розпоряджається житловим будинком по пров. Довгий,14, в с. Дмитрівка,Петропавлівського району, Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами, суд вважає за можливе визнати на вказаний будинок за позивачем право власності за набувальною давністю. В порядку ст.141 ЦПК України витрати по справі залишити за Позивачем.

Outcome: approved