Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся із позовною заявою про визнання батьківства відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] та внесення зміни до актового запису про народження. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що в період з 17.06.2002 року по грудень 2013 року він проживав у цивільному шлюбі з [PERSON]. Від цього шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Дітей вони виховували та утримували спільно. Під час реєстрації дітей у свідоцтвах про народження батько був записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері. [INFO] [PERSON] померла. На даний час середня та молодша доньки проживають разом з позивачем, відповідно до рішення Служби у справах дітей Світловодської державної адміністрації. Його старша донька [PERSON] згідно рішення органів опіки та піклування тимчасово влаштована до сім'ї відповідача [PERSON], який не є її рідним дідом. До того ж він проживає у будинку де є лише одна кімната. На думку позивача неповнолітня [PERSON] проживає в неналежних умовах не отримує належного виховання та догляду, що суперечить інтересам дитини та порушує його право на участь у вихованні та утриманні дитини. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини та докази, що їх стверджують. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що неповнолітня [PERSON] постійно проживала у його сім'ї. [PERSON] не брав участі у її вихованні. Він вважає, що [PERSON] не може бути її біологічним батьком, оскільки мати неповнолітньої [PERSON] до її народження не проживала однією сім'єю з позивачем [PERSON] Крім цього вона мала зв'язки з іншими чоловіками, а тому батьківство [PERSON] він ставить під сумнів. Окрім цього у своїй заяві від 23.05.2017 року просить застосувати строк позовної давності та у позові відмовити. Третя особа неповнолітня [PERSON] та її представник заперечують проти позову та вважають, що визнання батьківства за [PERSON] буде суперечити її інтересам, оскільки він не брав участі у її вихованні та утриманні. Вона весь час проживала у дідуся та бабусі. За їх місцем проживання вона відвідує школу. Представник третіх осіб Служби у справах дітей Світловодської райдержадміністрації та Органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради позов [PERSON] підтримали у повному обсязі та вважають, що визнання [PERSON] її батьком повністю відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON] та забезпечить її спілкування з сестричками, які проживають разом з батьком. Крім цього вважають, що встановлення батьківства є найвищою формою влаштування дітей. Заслухавши доводи сторін, третіх осіб, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до копії актового запису про народження № 5 від 09.06.2003 року та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, [PERSON] народилась [INFO]. ЇЇ матір'ю записана [PERSON]. Відомості про батька зазначені зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України та батьком зазначений [PERSON]. (а. с. 91-93). Мати неповнолітньої [PERSON] [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.73) Відповідно до рішення комісії з питань захисту дитини при Світловодській районній державній адміністрації від 08.02.2016 року неповнолітні діти [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були тимчасово влаштовані у сім'ю [PERSON], а малолітня [PERSON] тимчасово влаштована у сім'ю [PERSON] за його заявою (а.с.11) У зв'язку з тим, що неповнолітня [PERSON] народилась [INFO], суд вважає, що даних спірних правовідносин підлягають застосуванню норми КпШС України. Відповідно до ст. 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Статтею 125 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Статтею 135 СК України, передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пленум Верховного Суду України у пункті 9 Постанови № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз'яснив, що за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. З метою встановлення факту біологічного батьківства позивача [PERSON] ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 06.09.2017 року у справі була призначена судово-медична генетична експертиза крові з використанням аналізу ДНК. У зв'язку із тим що відповідач [PERSON] не виконав покладеного на нього обов'язку та без поважних причин не забезпечив прибуття неповнолітньої [PERSON] до експертної установи для відібрання біологічних зразків, ухвала суду про призначення генетичної експертизи повернулась без виконання. Наслідки ухилення від участі в експертизі визначені статтею 109 ЦПК України, та передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Зазначені наслідки були роз'яснені сторонам при призначенні експертизи, що було відображено в ухвалі суду. На вирішення експерту ставилось питання чи є громадянин [PERSON] біологічним батьком [PERSON], яка народжена громадянкою [PERSON] Застосовуючи наслідки ухилення від участі в експертизі визначені статтею 109 ЦПК України, у зв'язку з ухиленням відповідача [PERSON] від участі в експертизі та незабезпечення прибуття неповнолітньої [PERSON] до експертної установи, суд визнає факт того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] разом з матір'ю неповнолітньої [PERSON] [PERSON] проживав у їх помешканні з 2002 року до народження доньки [PERSON] як одна сім'я. Інколи [PERSON] їздила до бабусі. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він знає [PERSON] з 2001 року. З [PERSON] вони почали проживати після 2001 року. Вони жили в одному будинку в одній кімнаті як чоловік та дружина. Під час спільного проживання [PERSON] завагітніла та народила дочку [PERSON]. [PERSON] називала [PERSON] батьком. Вони проживали як звичайна сім'я. Свідок [PERSON] суду повідомив що знає [PERSON] із шкільних років. На новий рік [PERSON] з дружиною [PERSON] приїжджали до них у гості. На весну цього ж року [PERSON] була вагітна. Коли дитина підросла, почала розмовляти, то називала [PERSON] татом. Свідок [PERSON] суду повідомив, що знає [PERSON] з дитинства. Йому відомо, що 2002-2003 роках він був одружений з [PERSON], вони проживали разом протягом тривалого часу. Проживали як одна сім'я, вели спільне господарство. [PERSON] займався бізнесом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у 2001 році [PERSON] приходив до неї разом з [PERSON] та повідомив, що вона доводиться хрещеницею його матері. Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 9 листопада 2016 року визнано батьківство [PERSON] відносно неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с 65-72) Аналізуючи зазначені докази суд вважає, що у своїй сукупності вони підтверджують походження [PERSON] [INFO] від [PERSON] Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності, про що просить у своїй заяві відповідач [PERSON] суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 20 СК України визначено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давністьне застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. З огляду на те, що строк позовної давності в один рік застосовується лише у спорах про батьківство щодо дитини, які виникають між чоловіком матері та особою, яка вважає себе батьком, суд вважає, що до позовних вимог [PERSON] позовна давність не застосовується. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання його батьком [PERSON], [INFO] підтверджуються сукупністю доказів ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. У зв'язку із задоволення позовних вимог [PERSON] та звільнення його від сплати судового збору, суд покладає його сплату на відповідача. Транспортні, а також інші витрати витрати позивача, пов'язані із його поїздками до експертної установи не відносяться до судових витрат, пов'язаних з розглядом справи у розумінні ч. 3 ст. 133 ЦПК та не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного, та ст. 53 КпШС України, ст. ст. 125, 126, 128, 134, 135 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved