Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт її проживання однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , котра померла [INFO] , не менше як п`ять років до дня смерті останьої та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , право власності на 1/ 2 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] в м. Ходорові Жидачівського району Львівської області помер її дядько по лінії мами- [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому ј частку квартири [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] за життя заповіту не склав, відтак спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом та його дружина [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, постійно проживаючи разом із ним, прийняла спадщину, однак своїх спадкових прав на вказану частку квартири не оформила. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки спірної квартири (1/4 успадкована після смерті чоловіка [PERSON] та 1/4 частка, яка належала їй, як власнику у майні спільної часткової власності). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склала, а тому вона, як єдиний спадкоємець четвертої черги за законом, оскільки інших близьких родичів, окрім неї [PERSON] не мала, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , проте, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують родинний зв`язок між нею та спадкодавцем. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця на свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади м. Ходорів в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області- Коцовський О.Т. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника міської ради ради. Позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. З долученого до матеріалів справи свідоцтва про право власності на квартиру від 10 травня 2000 року, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належала квартира [ADDRESS] , тобто кожному із них, як власнику, належала 1/ 4 частка у вказаній квартирі (арк. справи 22). Також встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , в м. Ходорові Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON] , про що 09 травня 2004 року складено відповідний актовий запис №59 та Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області, від 09 травня 2004 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( арк. справи 15). Спадщина відкрилася в цей же день відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №49855028, яка видана 14.11.2017 року (арк. справи 16). Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлого складається із: 1/4 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено та підтверджується записами в будинковій книзі, що до дня смерті і на день смерті спадкодавця [PERSON] разом з ним проживала та буда зареєстрована його дружина [PERSON] (арк. справи 14, 23,24). За вищевказаних обставин відповідно до норм статей 1223, 1261, 1268 ЦК України, спадщину (частку у квартирі) після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] (дружина), оскільки як спадкоємець першої черги постійно проживала із ним на час відкриття спадщини, однак своїх спадкових прав на це майно у встановленому законом порядку не оформила (арк. справи 17). Із долученої копії свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] , в м. Ходорові Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON] , про що 04 травня 2005 року складено відповідний актовий запис № 62 та Ходорівською міською радою Жидачівського району Львівської області, від 04 травня 2004 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ( арк. справи 18). Спадщина відкрилася в цей же день відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується Інформаійною довідкою зі Спадкового реєстру №498549808, яка видана 14.11.2017 року (арк. справи 19). Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). С падкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із: 1/2 частки квартири [ADDRESS] (1/4 частка успадкована після смерті чоловіка [PERSON] та 1/4 частка, яка належала їй, як власнику у майні спільної часткової власності). Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У судовому засіданні спадкоємців першої, другої та третьої черги не встановлено. Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В поданій до суду заяві [PERSON] пояснила, що з 1989 року і до дня її смерті спільно проживала зі спадкодавцем [PERSON] , оскільки остання була дружиною її померлого дядька [PERSON] . Окрім того, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою, яка видана виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області №1865 від 08 січня 2017 року, згідно якої: до дня смерті і на день смерті [PERSON] разом з нею дійсно проживала однією сім`єю [PERSON] , а також записами в будинковій книзі ( арк. справи 21, 23, 24). Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як відповідно до ст.1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач проживала однією сім`єю з [PERSON] , котра померла [INFO] , не менше як п`ять років до дня смерті останьої. Постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 736/02-31 від 14 листопада 2017 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем і спадкоємцем (арк. справи 28). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позов визнає та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані в справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню частково. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved