Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

ПАТ "ВТБ Банк" звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 110344 гривень 84 копійки, посилаючись на те, що 25 вересня 2012 року між ними було укладено кредитний договір № R53400335627В, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 100000 гривень, строком до 25.09.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом, у розмірі 27% річних. Свої зобов'язання Банк виконав, а кредитор з квітня 2013 року свої зобов'язання систематично не виконує. Відповідно до п.7.1. Кредитного договору, у разі прострочення виконання Позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та/або процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору Позичальник зобов'язаний сплатити на користь Банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день порушення зобов'язань. В зв'язку з неналежним виконання зобов'язань, станом на 12 грудня 2014 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 110344 грн. 84 коп., з яких: 72135,88 грн. - строкова заборгованість за кредитним договором, 10110,98 грн. - прострочена заборгованість за кредитним договором, 627,38 грн. - інфляційні витрати нараховані на прострочену заборгованість за кредитом, 95,05 грн. - 3% річних нараховані на прострочену заборгованість по кредиту, 909,56 грн. - строкова заборгованість по процентам, 13009,62 грн. - прострочена заборгованість по процентам, 727 грн. - інфляційні витрати нараховані на прострочену заборгованість по процентам, 111,80 грн. - 3% річних нараховані на прострочену заборгованість по процентам, 12617,57 грн. - пеня нарахована в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати кредиту та процентів за його використання. Оскільки добровільно відповідачка погасити заборгованість не бажає і просить стягнути борг в судовому порядку. Представник позивача надав заяву, в якій просить розглянути справу за своєї відсутності. Відповідачка позов визнала частково,не заперечуючи проти стягнення в частині строкової суми заборгованості за кредитним договором в сумі 72 135,88 грн., простроченої заборгованості за кредитним договором в сумі 10 110,98 грн. та просроченої заборгованості по процентам в сумі 13009,62 грн, вказуючи при цьому на те, що стягнення інших сум - інфляційних втрат та 3% річних в загальній сумі 1561,23 грн. суперечить умовам кредитного договору та вимогам ч.1 ст.1050 та ч.2 ст.625 ЦК України. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідачки, суд знаходить що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами на підставі укладеного 25 вересня 2012 року договору № R53400335627В існують правовідносини про кредитування відповідачки. Згідно зазначеного договору, відповідачці наданий кредит у сумі 100000 гривень зі сплатою 27 % річних та погашенням суми заборгованості згідно графіка до 25.09.2017 року (а.с.11-15). З наданого розрахунку вбачається, що [PERSON] станом на 12 грудня 2014 р. має заборгованість перед Банком в загальній сумі 110 344 гривень 84 копійки (а.с.17-20). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, заявлений позов базується на вимогах закону, є повністю обґрунтованим, а тому і підлягає задоволенню. Щодо посилань відповідачки на невідповідність вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд виходить з наступного. Так, проценти, визначені ст.ст.536, 1048, 1050, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими коштами, яка за відсутності іншої домовленості сторін сплачується боржником за весь період користування грошима, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд із цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст.625 ЦК, яка полягає в приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених стст.536, 1048, 1050, 1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до ст.625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст.536 ЦК та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата 3% річних від простроченої суми, передбачених ст.625 ЦК, є правомірним. Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду (постанова від 29.05.2013 у справі №6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за банківськими вкладами за прострочений час до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача і понесені тим витрати по сплаті судового збору. Щодо заяви відповідачки про відстрочку виконання рішення суду то суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити, оскільки [PERSON] не надано достатніх доказів того,що з моменту отримання кредиту її матеріальне становише погіршилося настільки,що вона не в змозі виконувати свої зобов'язання перед Банком.

Outcome: approved