Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2019 року належить на праві приватної власності квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . На час укладання договору купівлі-продажу в квартирі було зареєстровано місце проживання власника [PERSON] та її доньки - [PERSON] . Відповідно до п. 6 вказаного договору продавець зобов`язалася до 10.09.2019 року знятися з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у даній квартирі, за вказаною адресою. [PERSON] , [PERSON] звільнили приміщення та не проживають у даній квартирі після її продажу, однак не знялися з реєстраці та продовжують бути зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що оскільки відповідачі зареєстровані в її квартирі, вона змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Місце проживання відповідачів її не відомо. Вказує, що реєстрація відповідачів у вказаній квартирі порушує її права, як власника квартири на безперешкодне володіння, користування та розпорядження квартирою, а також зобов`язує нести тягар утримання квартири і за осіб, які фактично в ній не проживають. Позивач просила усунути перешкоди у користуванні власністю та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 13 березня 2020 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про залишення позовних вимог в частині без розгляду задоволено. Позовну заяву за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в частині позовних вимог про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, залишено без розгляду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, підтримала позовні вимоги в частині про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням [PERSON] , а саме квартирою за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили, відзиву до суду не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 10.09.2019 року, посвідчено приватним нотаріусом Холоменюк О.І., зареєстрований в реєстрі №6256 (а.с. 6). Право власності на квартиру [ADDRESS] підтверджується також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №186606089 від 29.10.2019 року (а.с. 7). Згідно довідки ЖБК №37 від 23.10.2019 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Як вбачається з відомостей Адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернівецькій області від 31.10.2019 року, встановлено, що місце реєстрації відповідача [PERSON] , згідно наданих відомостей, зазначено [ADDRESS] (а.с. 13) Таким чином, попередній власник вказаної квартири залишається зареєстрована у житловому приміщенні, однак за умовами п. 6 вищевказаного договору купівлі-продажу продавець зобов`язалася до 10.09.20019 року знятися з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у даній квартирі (а.с. 6). Суд вважає, що факт реєстрації у вищевказаній квартирі позивача, власником якої є позивач, створює їй перешкоди [PERSON] у користуванні власністю. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування, розпорядження своїм майном; власник володіє користується власним майно на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07 лютого 2014 року № 5власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. З ч. 1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання відповідача такою, що втратила право на користування квартирою. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved