Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті її матері [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України в місті Сімферополі 05 травня 2015 року. В обґрунтування вимог заявник зазначає, що [INFO] в м. Сімферполі померла її мати, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується медичним свідоцтвом про смерть серії 35 № 021312 від 05 травня 2015 року. Для реєстрації смерті мати вона звернулася до Приазовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), однак отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки не пред`явлено документ, який відповідає законодавству України. Встановлення факту смерті мати необхідно їй для оформлення спадщини після її смерті. Право на одержання спадщини після смерті матері підтверджується свідоцтвом про її народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, паспортом громадянина України. У відповідності до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, вона не має можливості надати для реєстрації смерті мати документи, передбачені законодавством України, оскільки зазначене місце смерті матері є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України. Тому звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті в судовому порядку. [PERSON] та її представник адвокат Сєров М.І. в судове засідання не прибули. [PERSON] надав заяву, в якій просив вимоги задовольнити, розглянути справу без його участі та за відсутності заявника. Представник заінтересованої особи Приазовський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно, виходячи з вимог ст. 317 ЦПК України щодо невідкладного розгляду даної справи. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із досліджених судом письмових доказів встановлено наступне. Згідно копії паспорта заявника серії [NUMBER] , виданого 10 жовтня 2012 року Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУДМС України в АР Крим, [PERSON] народилася [INFO] в селі Олександрівка Приазовського району Запорізької області. Її місце проживання зареєстроване з 26.12.2000 року за адресою: [ADDRESS] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження, виданого 18.12.1963 року. Відповідно до копії свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 27.12.1986 року, [PERSON] , 1946 року народження, зареєстрував шлюб 27.12.1986 року з [PERSON] , 1963 року народження. Після укладання шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». [INFO] у місті Сімферополь АР Крим так званим «відділом ДРАЦС» на бланку Російської Федерації видано свідоцтво про смерть [NUMBER] на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Сімферополь АР Крим. Згідно з медичним свідоцтвом про смерть серія 35 № 021312 від 05.05.2015 року, [PERSON] , [INFO] , яка мешкала в [ADDRESS] , померла [INFO] в м. Сімферополь АР Крим від захворювання. На підставі п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд керується також положеннями\~ ч. 1 ст. 317 ЦПК України, якою визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Даючи оцінку допустимості доказів - документів, виданих на тимчасово окупованій території України, суд керується частиною 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Відтак, суд як виняток приймає до уваги дані про смерть (дату, місце) які зазначені у вищенаведених документах, виданих на окупованій території. Листом від 19.05.2021 року № 142/21.9-97 Приазовський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління (м. Дніпро) відмовив у реєстрації смерті [PERSON] через недійсність свідоцтва про смерть, виданого на тимчасово окупованій території України. Таким чином, на переконання суду, дослідженими у справі доказами доведено факт смерті [PERSON] [INFO] в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, та підтверджено неможливість реєстрації такого факту в органах реєстрації актів цивільного стану України, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території має юридичне значення для заявника, оскільки необхідне їй для реалізації своїх соціальних і майнових прав. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved