Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 23.11.2006р. його було засуджено до 5-ти років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна, зазначений вирок не оскаржувався та такий набрав законної сили. На виконання зазначеного вироку в частині конфіскації усього його особистого майна 20.12.2006р. був виданий виконавчий лист №1-137 від 20.12.2006р., де стягувачем була держава та строк пред`явлення такого був встановлений до 20.12.2009р. Зазначає, що після відкриття виконавчого провадження 25.01.2007р. за №4888745 державним виконавцем ВДВС Мостиського РУЮ було вчинено ряд дій по встановленню його (боржника) майна, яке могло чи перебувало у його власності для здійснення відповідного стягнення, а також накладено арешт на «невизначене майно, все нерухоме майно». Після здійснення всіх можливих виконавчих дій встановлено, що у нього (боржника) відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними, у зв`язку з чим виконавчий лист №1-137 згідно постанови державного виконавця ВДВС Мостиського РУЮ Демчук О.В. від 18.01.2013р. повернуто в орган, що його видав, тобто до Мостиського районного суду Львівської області. У цій же постанові державного виконавця зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 18.01.2016р. При цьому питання зняття арешту, накладеного на все його майно, у постанові про повернення виконавчого документу - не вирішено. Вказує, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] станом на 05.05.2020р. наявний вид обтяження арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження невизначене майно та все нерухоме майно, боржник [PERSON] , обтяжувач ВДВС Мостиського РУЮ. Покликається на те, що з метою зняття арешту з майна звертався до Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області, де отримав відповідь про неможливість вчинення такої дії та про необхідність звернення до суду. Стверджує, що наявний запис про арешт ускладнює йому в повній мірі реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження власним майном, набутим ним вже після спливу тривалого часу після ухвалення судом обвинувального вироку щодо нього, на виконання якого саме і було відкрите виконавче провадження ВП4888745. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким зняти арешт, накладений на все майно [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , згідно постанови державного виконавця ВДВС Мостиського РУЮ Демчук О.В. (ЄДРПОУ 34903744, юридична адреса: 81300, м.Мостиська, вул.Галицька, 7 Львівської області), яке на даний час перейменоване в Мостиський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), у ВП4888745 від 25.01.2007р. на виконання вироку Мостиського районного суду Львівської області від 23.11.2006р. ІІ. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість подав письмову заяву про здійснення судового розгляду даної цивільної справи за його відсутності за наявними матеріалами з вказівкою на те, що заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач (Мостиський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)) про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник у судове засідання не з`явився без поважних причин, відзиву не подав, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця знаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була вручена уповноваженій особі відповідача. Відомості про будь-яку іншу адресу місця знаходження відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні. Заяв про зміну місця знаходження від відповідача не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачу доставлена і він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 12.06.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мостиського районного\~суду Львівської\~областівід 30.06.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Мостиського районного\~суду Львівської\~областівід 28.07.2020р. постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 23.11.2006р. [PERSON] засуджено за ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ст.70 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією наркотичних засобів та з конфіскацією всього особистого майна. На виконання цього вироку Мостиським районним судом Львівської області 21.12.2006р. видано виконавчий лист №1-137 про конфіскацію всього особистого майна [PERSON] 25.01.2007р. державним виконавцем ВДВС Мостиського РТУЮ (ЄДРПОУ 34903744, юридична адреса: 81300, м.Мостиська, вул.Галицька, 7 Львівської області) Демчук О.В. відкрито виконавче провадження ВП4888745 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа. Згідно відповіді з Новояворівського ВРЕР ДАІ при ГУМВСУ у Львівській області за боржником виявлено зареєстровані транспортні засоби. 13.05.2008р. державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. Цього ж дня ним винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв`язку з розшуком майна, яке належить боржнику на праві власності. 23.05.2012р. за №12531324 реєстратором Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта зареєстровано обтяження «арешт нерухомого майна»; об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно, боржник [PERSON] , обтяжував та заявник ВДВС Мостиського РУЮ. 18.01.2013р. державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження, оскільки здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 18.01.2013р. старшим державним виконавцем Демчук О.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу органу, що його видав. Цією постановою виконавчий лист №1-137, виданий 21.12.2006р. про конфіскацію всього особистого майна боржника [PERSON] повернуто Мостиському районному суду Львівської області. Дана постанова мотивована наступним: згідно відповіді Новояворівського ВРЕР ДАІ при ГУМВСУ у Львівській області за боржником числяться автомобілі, на які накладено арешт та винесено постанову про розшук майна боржника; згідно актів державного виконавця та відповідей інших органів, що уповноважені реєструвати майно, за боржником майна не виявлено та на обліку як одержувач пенсії такий не перебуває. Державним виконавцем неодноразово скеровувались листи нагадування про розшук транспортних засобів. Згідно пояснень боржника встановлено, що транспортні засоби продані по дорученню до вироку суду та місцезнаходження їх невідоме. \~ \~ \~ \~Виконавчий документ повернуто з покликанням на п.2 та п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника\~відсутнє майно,\~на яке\~може бути\~звернуто стягнення,\~а здійснені\~державним виконавцем\~відповідно до\~цього Закону\~заходи щодо\~розшуку такого\~майна виявилися\~безрезультатними;\~майно боржника,\~розшук яких\~здійснювався органами\~внутрішніх справ,\~не виявлені\~протягом року\~з дня\~оголошення розшуку. Крім того, у згаданій постанові державного виконавця наявна вказівка про можливість повторного пред`явлення виконавчого листа для виконання в строк до 18.01.2016р. Відомості про повторне пред`явлення згаданого виконавчого листа для виконання в матеріалах справи відсутні. Будь-які дії, спрямовані реальне виконання виконавчого листа №1-137 від 25.01.2007р. з 2013 року по даний час не здійснюються, однак у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по даний час наявний запис про обтяження - арешт нерухомого майна на об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно [PERSON] . Після спливу\~кількох років\~після винесення\~зазначеного вище\~вироку суду\~та заходів,\~вжитих на\~його виконання,\~зокрема станом на 2020 рік позивачем [PERSON] правомірно набуто нерухоме майно, зокрема ним створене майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та у квітні 2020 року зареєстровано його ( [PERSON] ) право приватної власності на вказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Натомість, у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження - арешт нерухомого майна на об`єкт обтяження невизначене майно, все нерухоме майно [PERSON] , що внесене у зазначені реєстри ще в межах виконавчого провадження 488745 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.01.2007р., набуте позивачем [PERSON] у 2020р. нерухоме майно на даний час також вважається таким, що перебуває під обтяженням, тип обтяження «арешт нерухомого майна». У відповідь на звернення позивача [PERSON] до відповідача по справі щодо зняття\~арешту з\~належного йому\~майна -\~відповідачем арешт\~не знято\~з роз`ясненням\~можливості зняття\~арешту за\~рішенням суду. У зв`язку з відмовою відповідача у задоволенні заяви про зняття арешту з майна, позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. V. Застосовані судом норми права. Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України). Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України). Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон N 606-XIV. Згідно з частиною другою статті 48 Закону N 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першої статті 47 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві: якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо у боржника відсутнє майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу, або майно, визначене виконавчим документом, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; боржник - фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку (пункти 2, 6, 7 частини першої статті 40 Закону N 606-XIV). Відповідно до ст.57 Закону N 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні норми містяться і у актах міжнародного права. Так статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно з\~ч.1\~ст.76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI.\~Висновки суду. У даному випадку арешт майна здійснено державною виконавчою службою в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на виконання вироку суду в частині про конфіскацію особистого майна [PERSON] . Як правило, конфіскації підлягає лише те майно засудженого, яке було придбане ним до винесення вироку і набрання ним чинності. В ході виконавчого провадження державним виконавцем встановлено, що на момент набрання чинності вироком суду за боржником [PERSON] числились виключно транспортні засоби, однак заходи щодо їх розшуку виявилися безрезультатними; іншого ж майна боржника не встановлено та не виявлено. Крім того, зі змісту ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Цією нормою права законодавець чітко встановлює мету застосування щодо боржника такого обмеження як арешт майна (коштів) і нерозривно пов`язує його з реальним виконанням рішення суду. Очевидно, що відсутність дій, спрямованих на таке реальне виконання, ставить під сумнів необхідність існування і самого арешту. Таким чином, враховуючи, що у даному випадку з 2013р. реального виконання виконавчого листа не здійснюється, позаяк такий після його повернення повторно до виконання не пред`являвся, наявність арешту на майно [PERSON] є не виправданим. Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що та обставина в якій до особи на невизначений строк застосовується обмеження її прав в певній мірі суперечить принципу правової визначеності, як одному із елементів верховенства права за яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Підсумовуючи, суд вважає, що прийняті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна боржника є такими, що порушують право позивача [PERSON] на вільне розпорядження своїм майном, зокрема тим майном, яке не належало йому на час винесення вироку, а правомірно набуто ним (позивачем) задовго після винесення вироку, а тому таке обтяження майна слід зняти. Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved