Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. В обґрунтування позову вказує, що рішенням виконкому Черкаської міської ради №266 від 23.05.1962 року Черкаському облміжколгоспбуду було виділено земельну ділянку під будівництво 2-х одноповерхових шестиквартирних будинків по [ADDRESS] . Після завершення будівництва рішенням виконкому Черкаської міської ради № 476 від 06.07.1963 року та № 204 від 25.03.1964 року вказані житлові будинки були прийняті в експлуатацію. Рішенням виконкому Черкаської міської ради № 410 від 12.07.1967 року [ADDRESS] . На підставі рішення виконкому Черкаської міської ради № 410 від 12.07.1997 року адреса будинків по [ADDRESS] була змінена [ADDRESS] . Розпорядженням Черкаського міського голови № 29-р від 22.02.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Черкаси» [ADDRESS] .Рябоконя перейменована на вул. Симиренківська. Рішенням виконкому Придніпровського районної ради народних депутатів м.Черкаси № 147 від 24.03.1995 року «Про заселення вільних квартир та квартир поточного звільнення» було затверджено рішення адміністрації та профкому інституту «Черкасиагропроект» про надання квартир поточного звільнення з частковими зручностями, в тому числі надання [PERSON] та [PERSON] (як члену сім`ї) двокімнатної квартири [ADDRESS] без зняття з квартирного обліку. На підставі вказаного рішення 18 квітня 1995 року був наданий ордер №111252 на заселення квартири [ADDRESS] . Таким чином, з моменту вселення, тобто з 18.04.1995 року і по теперішній час позивач відкрито і безперервно володіє вищевказаною квартирою. 05 квітня 2019 року позивач звертався до Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з заявою про надання дозволу на приватизацію квартири, але йому було відмовлено. Повторно звернувся до Виконкому Черкаської міської ради та 19 квітня 2019 року отримав відповідь, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутня реєстрації вказаного житлового будинку. На даний час позивач має бажання розпоряджатися належним йому майном, однак не має такої можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . 14 червня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено за правилами спрощеного провадження. 03 липня 2019 року відповідачем ВК ЧМР надано відзив на позовну заяву в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на наступне: приватизація державного житлового фонду здійснюється відповідно до Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16.12.2009 № 396. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій; до об`єктів приватизації належпть квартири баатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (Житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму; до членів сім» найма включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) азом з наймачем або за яким зберігається право на житло; приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами,\~організаціями,\~установами у\~повному господарському\~віданні та\~оперативному управлінні\~яких знаходиться\~державний житловий\~фонд; державний житловий\~фонд,\~який знаходиться\~у повному\~господарському віданні\~або оперативному\~управлінні державних\~підприємств,\~організацій,\~установ,\~за їх\~бажанням може\~передаватись у\~комунальну власність\~за місцем\~розташування будинків\~з наступним\~здійсненням їх\~приватизації органами\~місцевої державної\~адміністрації та\~місцевого самоврядування\~з вимогами\~цього Закону; у разі\~банкрутства підприємства,\~зміни форми\~власності,\~злиття,\~приєднання,\~поділу,\~перетворення,\~виділу або\~ліквідації підприємств,\~установ,\~організацій,\~у повному\~господарському віданні\~яких перебуває\~державний житловий\~фонд,\~останній (у\~тому числі\~гуртожитки)\~одночасно передається\~у комунальну\~власність відповідних\~міських,\~селищних,\~сільських рад відповідно до порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. В зв`язку з тим, що відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутня реєстрація об`єкта нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , то для вчинення дій щодо здійснення приватизації нерухомого майна необхідно встановити належність обєкта нерухомого майна ( у чиєму господарському віданні чи оперативному управлінні перебуває будинок, яка його форма власності); встановити статус об`єкта нерухомого майна (нежитлові приміщення, житлові приміщення, гуртожиток); здійснити перечачу будинку по [ADDRESS] у власність територіальної громади м.Черкаси; прийняти міською радою розпорядчий документ про подальше використання переданого будинку та його статус. У разі перебування об`єкта нерухомого майна (будинку) по [ADDRESS] у приватній власності фізичної або юридичної особи право власності набувається через органи нотаріату (купівля-продаж або дарування). В зв`язку з чим, оформити право власності на житло, в якому зараз проживає позивач , шляхом його приватизації за допомогою органу приватизації державного житлового фонду Черкаської міської ради неможливо. Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року замінено неналежного відповідача виконавчий комітет Черкаської міської ради належним відповідачем відкрите акціонерне товариство «Черкасиакгропроект». В судове засідання представник позивача не з`явився. До початку судового засідання подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача ВАТ «Черкасиакгропроект» в судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча був належно повідомлений про день та час слухання справи. У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Черкаської міської ради №266 від 23.05.1962 року Черкаському облміжколгоспбуду було виділено земельну ділянку під будівництво 2-х одноповерхових шестиквартирних будинків по [ADDRESS] . Рішенням виконкому Черкаської міської ради № 476 від 06.07.1963 року та № 204 від 25.03.1964 року вказані житлові будинки по [ADDRESS] прийняті в експлуатацію. Рішенням виконкому Черкаської міської ради № 410 від 12.07.1967 року [ADDRESS] . На підставі рішення виконкому Черкаської міської ради № 410 від 12.07.1997 року адреса будинків по [ADDRESS] була змінена [ADDRESS] . Розпорядженням Черкаського міського голови № 29-р від 22.02.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Черкаси» [ADDRESS] .Рябоконя перейменована на вул. Симиренківська. Рішенням виконкому Придніпровського районної ради народних депутатів м.Черкаси № 147 від 24.03.1995 року «Про заселення вільних квартир та квартир поточного звільнення» було затверджено рішення адміністрації та профкому інституту «Черкасиагропроект» про надання квартир поточного звільнення з частковими зручностями, в тому числі надання [PERSON] та [PERSON] (як члену сім`ї) двокімнатної квартири [ADDRESS] без зняття з квартирного обліку. На підставі рішення 18 квітня 1995 року [PERSON] та [PERSON] був наданий ордер №111252 на заселення квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.2\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ч. 4\~ст. 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст.15,16 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно п. п. 9, 11 та 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. При вирішенні спорів, пов`язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). За таких обставин, оцінюючи докази наданні позивачем, суд приходить до висновку, що позивач більше 20-ти років відкрито, безперервно володіє квартирою [ADDRESS] , після того як у 1995 році її придбав, несе витрати на її утримання, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому за [PERSON] може бути визнано право власності на вищевказану квартру за набувальною давністю. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Зважаючи на доведеність факту добросовісності, відкритості, безперервності володіння позивачем протягом двадцяти років нерухомим майном, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, його вимоги про визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю на підставі положень ст. 344 ЦК України

Outcome: approved