Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що квартира [ADDRESS] належить йому на праві приватної власності. Зазначену квартиру він придбав у кредит у 2006 році, і на час її придбання, як він вважав, у квартирі ніхто зареєстрований не був. Він постійно мешкає у м. Новоазовськ Донецької області. У 2013 році, приїхавши до м. Сєвєродонецька, він виявив той факт, що у квартирі, яка належить йому на праві власності, зареєстрований відповідач, якого він взагалі не знає. Як згодом стало відомо, відповідач був зареєстрований у даній квартирі з 23.03.1990 року, тобто на момент придбання відповідач вже був зареєстрований, але в квартирі не проживав. [PERSON] добровільно, самостійно знятися з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою не бажає. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, а саме: квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки позивач [PERSON] не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, тому судом 05.06.2014 року на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона проживає за адресою [ADDRESS] з 2007 року та є сусідкою позивача. Квартиру [ADDRESS] часто відвідує син позивача - [PERSON] [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає, вона його не бачила. Свідок [PERSON], допитаний в судовому засіданні, пояснив, що він винаймає квартиру за адресою: [ADDRESS], в якій проживає. З 2010 року він підтримує дружні відносини з сином позивача - [PERSON] Йому відомо, що в квартирі [ADDRESS] вже два роки ніхто не проживає. [PERSON] він там жодного разу не бачив, він у квартирі не проживає, його речі в квартирі відсутні. Вислухавши пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 13.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], копією витягу з Державного реєстру правочинів № 3153298 від 13.11.2006 року та копією витягу про державну реєстрацію прав № 13340815 від 25.01.2007 року. В судовому засіданні з пояснень свідків встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з моменту покупки вказаної квартири позивачем [PERSON] Вказані обставини також підтверджуються копією акту перевірки паспортного режиму від 25.09.2013 року, затвердженого директором КП «ЄРЦ м. Сєвєродонецька», з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] не належить до членів сім'ї позивача, який є власником житлового приміщення, за місцем реєстрації не проживає з більше одного року без поважних причин, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved