Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Костянтинівський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що [INFO] у м.Донецьк Донецької області, помер її батько, [PERSON], [INFO]. Звернувшись до Костянтинівського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції, з метою реєстрації смерті [PERSON], їй було відмовлено, оскільки видані нею документи на тимчасово непідконтрольній території, є недійсними і не створюють правових наслідків. Єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановленнч факту смерті. Вказала, що встановлення даного факту також необхідно для отримання грошової допомоги на поховання та оформлення в майбутньому спадщини. Заявник в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи, Костянтинівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO] в м.Донецьк, Донецької області, Україна, підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник - [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS]., що підтверджується копією паспорта заявника (а.с.30-31). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 17.07.1998 р., дошлюбне прізвище заявника «[PERSON]», після укладання шлюбу «[PERSON]». (а.с.33). Судом встановлено, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника [NUMBER] від 02.02.1965 року. (а.с.32). З копії паспорта [NUMBER] вбачається, що даний паспорт громадянина України виданий на ім'я [PERSON], [INFO]. Згідно дублікату лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від 05.02.2018 року, довідки про причину смерті №3365 від 15.12.2017 року (а.с.36) та її дублікату від 05.02.2018 року, які видані Республіканським бюро судово - медичної експертизи Донецької народної республіки, [PERSON], [INFO] помер [INFO], причина смерті: постінфарктний кардіосклероз (а.с.36-37). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON], [INFO], уродженець м.Донецьк, Донецької області, [INFO] помер в м.Донецьк, Куйбишевський район, про що Куйбишевським відділом запису актів громадянського стану міста Донецьк державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки зробив актовий запис №1243 від 15.12.2017 року (а.с.38). Згідно копії свідоцтва про поховання [NUMBER], яке видано генеральним директором ДП «Ритуал» в м.Донецьк [PERSON] вбачається, що 15.12.2017 року на дільниці [NUMBER] кладовища «Донецьке море», яке розташовано в м.Донецьк вул.Одеська, поховано померлого [PERSON](а.с.40). В ході судового засідання також були досліджені: фіскальний чек ДП «Ритуал» кладовища «Донецьке море» м.Донецьк від 12.2017 року, накладна №15/123/7-18 від 18.01.2018 року, яка видана ритуальною службою м.Донецька щодо надання ритуальних послуг [PERSON] (а.с.39). Вищевказані досліджені документи, а саме свідоцтво про смерть, дублікат лікарського свідоцтва про смерть, довідка про причину смерті та її дублікат, копія свідоцтва про поховання, фіскальний чек ДП «Ритуал» від 12.2017 року, накладна №15/123/7-18 від 18.01.2018 року - видані органами та закладами м.Донецьк, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Також в судовому засіданні були досліджені фотознімки (а.с.41-42), на яких зображено могила на якій знаходиться хрест з табличкою з написом «[PERSON] [INFO] - [INFO]» Згідно написів, зроблених заявником на цих фотознімках, на фото №1, №2, №3 та №4 зображено місце поховання [PERSON] на кладовищі в м.Донецьк. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті в.о.керівника Костянтинівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.01.2018 року № 15.19-33/154, вбачається, що у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO], було відмовлено, так як заявником пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.18). З повідомлення начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 16.02.2018 року № 15.31-5/610, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на [PERSON], [INFO], не виявлено. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть, дублікату лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті та її дублікату, копії свідоцтва про поховання, фіскальному чеку ДП «Ритуал», накладної щодо надання ритуальних послуг, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органом реєстрації, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], який помер [INFO] у м. Донецьк Донецької області, і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть її батька та оформлення в подальшому спадщини. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України для оформлення в подальшому спадщини. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved