Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

На підставі державного акту на землю серії [NUMBER] від 15 червня 2007 року та серії [NUMBER] від 19 жовтня 2005 року [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9706 га з кадастровим номером [NUMBER] та 2,0808 га з кадастровим номером [NUMBER] , які розташовані на території Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Відповідно до договорів оренди землі від 20 та 12 травня 2011 земельні ділянки перебувають в оренді ПП «Бонас» с. Морозівка Мурованокуриловецького району строком на п`ятнадцять років. [INFO] [PERSON] померла. На підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2016 року власником земельних ділянок став [PERSON] . Речове право зареєстровано 14 грудня 2016 року. 18 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вимогою про розірвання договорів оренди землі від 12 та 20 травня 2011 року, укладених між спадкодавцем позивача [PERSON] та ПП "Бонас" у зв`язку з невиконанням орендарем умов договору про виплату орендної плати з 2016 до 2018 року. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 08 січня 2018 року свою позовну вимогу підтримав. Відповідач позовні вимоги не визнає. 10 січня 2019 року директор ПП «Бонас» с. Морозівка [PERSON]. подав відзив на позов (а.с. 41-42) з додатками (а.с. 43-51). 21 січня 2019 року позивач подав відповідь на відзив (а.с. 55-58) з додатками (а.с. 59, 60). 25 січня 2019 року директор ПП «Бонас» с. Морозівка [PERSON] подав заперечення (а.с. 73-75). Позиція позивача: [PERSON] з 14 грудня 2016 року на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом є власником земельних ділянок площею 1,9706 га з кадастровим номером [NUMBER] та площею 2,0808 га з кадастровим номером [NUMBER] . На підставі договорів оренди від 12 та 20 травня 2011 року ці земельні ділянки перебувають і оренді в ПП «Бонас» с. Морозівка строком на п`ятнадцять років. З моменту прийняття спадщини і до моменту звернення до суду з цим позовом орендар ПП «Бонас» с. Морозівка не виконує істотну умову договорів про виплату орендної плати. Ця обставина на підставі ст. 24 і 32 Закону України «Про оренду землі» та п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є підставою для розірвання договорів оренди. Про прийняття [PERSON] спадщини ПП «Бонас» с. Морозівка було достеменно відомо з 28 грудня 2016 року, так само як про зареєстроване місце його проживання. Вважає безпідставним твердження відповідача, що він не виконав вимогу ст. 148-1 ЗК України, оскільки всі необхідні відомості він повідомив ПП «Бонас» с. Морозівка у повідомленні від 28 квітня 2017 року. Позиція відповідача: Викладені у позові факти не відповідають дійсності. Так, не заперечуючи, що [PERSON] прийняв у спадщину після смерті [PERSON] земельні ділянки, які перебували в оренді ПП «Бонас» с. Морозівка, останньому не було відомо повну поштову адресу нового власника та платіжні реквізити для перерахування орендної плати, оскільки [PERSON] не виконав вимоги, визначені у ст. 148-1 ЗК України. Сам [PERSON] не скористався своїм правом на отримання орендної плати, створивши формальні підстави для позову. Вважає, що порушення права позивача на отримання орендної плати не мало місця, оскільки сам позивач не бажав скористатися цим своїм правом; а сам предмет позову є надуманим з єдиною метою в будь-який спосіб розірвати договори оренди землі, що підтверджується попередніми двома судовими справами щодо договорів оренди земельних ділянок. Процесуальні дії в справі: На підставі ухвали від 18 грудня 2018 року (а.с. 34), позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом, відкрито провадження у справі та призначено підготовче провадження. Ухвалою суду від 23 січня 2019 року (а.с. 70) було задоволено клопотання відповідача (а.с. 62-68) та зупинено провадження у справі до прийняття рішення судом касаційної інстанції в справі № 139/681/17 за позовом [PERSON] до приватного підприємства «Бонас» с. Морозівка про визнання недійсними договорів оренди землі від 12 та 20 травня 2011 року. Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 березня 2019 року (а.с. 110-111) скасовано ухвалу Мурованокуриловецького районного суду про зупинення провадження у справі. Ухвалою від 15 березня 2019 року (а.с. 116) поновлено провадження у справі зі стадії підготовчого провадження. 01 квітня 2019 року ухвалено про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті (а.с. 131). Судове засідання 15 квітня 2019 року було відкладено у зв`язку з першою неявкою відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце його проведення, та який не повідомив суд про причину неявки, не просив про розгляд справи без його участі. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини: Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державних актів на землю серії [NUMBER] від 19 жовтня 2005 року (а.с. 20) та серії [NUMBER] від 15 червня 2007 року (а.с. 11) була власником земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею, відповідно, 2,0808 га (кадастровий номер [NUMBER] ) та 1,9706 га (кадастровий номер [NUMBER] ), які розташовані на території Морозівської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Відповідно до договорів оренди землі від 12 та 20 травня 2011 року (а.с. 12-13, 21-22) вказані земельні ділянки з 21 жовтня 2011 року (зворот а.с. 13 і 22) перебувають в оренді ПП «Бонас» с. Морозівка строком на п`ятнадцять років (п. 8 Договорів). [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 14). Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих позивачеві 14 грудня 2016 року державним нотаріусом Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори, зареєстрованих у реєстрі за №№ 1740 та 1736 (а.с. 18, 27), позивач із 14 грудня 2016 року (а.с. 19, 28) є власником земельних ділянок за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] . З врахуванням положень ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та ч. 1 ст. 148-1 Земельного кодексу України позивач фактично став однією із сторін договорів оренди землі, а саме орендодавцем. Ці обставини сторони не оспорюють. У цьому судовому засіданні представники відповідача не заперечили також факту, що з моменту прийняття 28 грудня 2016 року Мурованокуриловецьким районним судом у справі [PERSON] до [PERSON] , Приватного підприємства «Бонас», [PERSON] , третя особа державний кадастровий реєстратор відділу Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області Мельник Микола Анатолійович про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, їх розірвання, скасування реєстрації та витребування земельних ділянок ухвали про залишення позову без розгляду (а.с. 31), орендарю було відомо, що новим орендодавцем земельних ділянок за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] є [PERSON] . Представники відповідача у судовому засіданні також ствердили обставину, що орендна плата [PERSON] з 2016 року до 2018 року не виплачувалася. Спірним у цих правовідносинах є обставини, що заважали орендарю сплатити орендодавцю орендну плату з 2016 року до 2018 року. Зокрема, сторона позивача, посилаючись на повідомлення [PERSON] від 28 квітня 2017 року (а.с. 59), стверджує, що позивач виконав обов`язок, передбачений ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, та належним чином повідомив орендаря про набуття ним права власності на земельні ділянки. Не заперечуючи факту отримання такого повідомлення, сторона відповідача посилається на порушення [PERSON] строків направлення такого повідомлення (протягом одного місяця з дня набуття права власності на земельні ділянки) та на невиконання вимоги ч. 3 ст. 148-1 ЗК України про зазначення місця проживання нового власника, його поштової адреси, платіжних реквізитів (оскільки умовами договорів плата за користування землею передбачена у грошовій формі). За таких обставин ПП «Бонас» с. Морозівка було позбавлене можливості виплатити орендну плату [PERSON] , останній жодного разу не користався правом вимагати виплати орендної плати, хоча вона кожного року йому нараховувалася. В цьому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пропонував [PERSON] отримати орендну плату за 2016-2018 роки, однак, орендодавець відмовився від такої пропозиції. Мотивована оцінка аргументів учасників справи та норми права, які застосував суд: Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є абсолютним і найширшим із існуючих прав. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»). Законом України «Про оренду землі» визначено, що оренда - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян (статті 1, 3 Закону України «Про оренду землі»). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Частиною четвертою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне (два і більше випадки) порушення вже може свідчити про систематичність. Наведене повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16. Умовами договорів, які є чинними для позивача і відповідача, передбачено щорічну сплату орендної плати до 10 серпня та 10 листопада після збору урожаю. Позивачем доведено, а відповідачем стверджено, що ПП «Бонас» с. Морозівка орендну плату [PERSON] не виплатив за три останні роки оренди земельних ділянок. Таким чином, неспростованим є факт систематичної несплати орендарем орендної плати. За таких обставин, наявні правові підстави для розірвання договору оренди землі, що відповідає вимогам пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту 38 договорів оренди землі. Щодо аргументів сторони відповідача про недотримання [PERSON] вимог ч. 3 ст. 148-1 ЗК України, суд прийшов до наступного висновку: Частиною 3 ст. 148-1 ЗК України передбачено, що «особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку». Суд визнає доведеним факт, що [PERSON] у передбачений законом спосіб (ч. 3 ст. 148-1 ЗК України) повідомив орендаря ПП «Бонас» с. Морозівка про набуття ним права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] . Ці обставини доведено: -ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 28 грудня 2016 року у справі № 139/310/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного підприємства «Бонас», [PERSON] , третя особа державний кадастровий реєстратор відділу Держгеокадастру у Мурованокуриловецькому районі Вінницької області Мельник Микола Анатолійович про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, їх розірвання, скасування реєстрації та витребування земельних ділянок (а.с. 31); -повідомленням [PERSON] директору ПП «Бонас» с. Морозівка (а.с. 59). Суд не погоджується з позицією відповідача про те, що ці документи не містять зазначення місця проживання нового власника, його поштової адреси, платіжних реквізитів, а тому ця обставина позбавила ПП «Бонас» с. Морозівка виплатити [PERSON] орендну плату за 2016-2018 роки. Так, у згаданому вище повідомленні (а.с. 59) [PERSON] вказав свою адресу проживання, на цю адресу ПП «Бонас» с. Морозівка направив [PERSON] відповідь на повідомлення (а.с. 128), і позивач отримав її. Представник ПП «Бонас» с. Морозівка Чорний О.М. в судовому засіданні заявив, що орендна плата у 2016-2018 роках виплачувалася і в грошовій, і в натуральній формі, орендодавці отримували її і в підприємстві, і шляхом перерахування (не уточнив яким чином). Таким чином, відповідачу достеменно було відомо про адресу орендодавця [PERSON] , а також про можливі способи перерахування коштів. Твердження представника відповідача Країло С.В. про те, що [PERSON] , не користуючись своїм правом вимагати орендну плату, умисно створив формальні підстави для позову, суд вважає суб`єктивним судженням, адже матеріали справи не містять даних про умисне ухилення позивача від отримання орендної плати та вчинення будь-яких дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати. Крім того, цивільним законодавством, спеціальним Законом та умовами договорів оренди, крім права орендодавця вимагати орендну плату передбачено обов`язок орендаря виконати істотну умову договору оренди про виплату орендної плати. Свою позицію з аналогічного питання висловив Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2018 року в справі № 577/3866/17-ц, зазначивши, що підприємство-орендар «відповідно до вимог статті 537 ЦК України мало можливість сплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знало куди відправляти кошти на виконання договірного зобов`язання». У постанові від 06 березня 2019 року у справі № 467/297/18Верховний Суд в подібних правовідносинах зробив висновок, що твердження орендодавця, що він не мав обов`язку платити орендну плату через певні об`єктивні обставини, «є безпідставними, оскільки суперечать умовам укладеного між сторонами договору оренди, за якими в період чинності договору обов`язок орендаря зі сплати орендної плати є безумовним». Чинний на сьогодні ЦПК України передба\-чає, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд вра\-ховує висновки щодо застосування від\-повідних норм права, викладені в поста\-новах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). З врахуванням викладених вище мотивів, суд дійшов висновку про невиконання відповідачем істотної умови укладених договорів оренди, зокрема, систематично, впродовж трьох років не сплачував орендодавцю передбачену договором суму орендної плати, та про наявність правових підстав для розірвання договору оренди землі, що відповідає вимогам пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» та пункту 38 договорів оренди землі. Крім вимоги про розірвання договорів оренди землі, позивач ставив вимогу про стягнення з відповідача документально підтверджених судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , на його користь із відповідача підлягають компенсації судові витрати у вигляді сплаченого при подачі позову до суду судового збору у розмірі 1409 (тисяча чотириста дев`ять) гривень 60 копійок (а.с. 1).

Outcome: approved