Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

Позивач 03 листопада 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи: житлово-будівельного кооперативу №246, Друга\~Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.2-3). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] року померла його мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] у м. Дніпропетровську. Спірна квартира знаходиться в ЖБК №246, членом якого була померла. Пайовий внесок за вищевказану квартиру [PERSON] було внесено у повному обсязі, про що свідчить довідка ЖБК №246 від 26.08.2014 року. Позивач постійно проживав та проживає у даній квартирі. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері, але нотаріусом ДДДНК було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Позивач в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.112). Відповідач в особі свого законного представника в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Проти позову заперечував та просив відмовити у повному обсязі (а.с.111). Третя особа - ЖБК №246 в особі свого представника в судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилала. Третя особа - Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, в особі свого представника, в судове засідання не з'явилась. Про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. До суду надіслала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без участі свого представника, у зв'язку із завантаженістю (а.с.98). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки, [PERSON] була членом Житлово-будівельного кооперативу №246 та мешкала за адресою: [ADDRESS] 1977 року [PERSON] отримала ордер на квартиру в ЖБК №246 за адресою: [ADDRESS], але на даний час ордер втрачено (а.с.113). [PERSON] повністю виплатила пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] але згідно відомостей КП «ДМБТІ» ДОР від 10.07.2014 року реєстрація права власності на дану квартиру нею здійснена так і не була (а.с.7,з.а.с.105). Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно ст.. 15 Закону України «Про власність» (в редакції 1992 року), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. За п.5-1 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. [PERSON] [INFO] року померла (а.с.6). Після смерті [PERSON] єдиним її спадкоємцем є [PERSON], який у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після її смерті (з.а.с.100). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Відповідно до п.43. статуту ЖБК №246, пай померлого члена кооперативу переходить до його спадкоємців у встановленому порядку. За спадкоємцями члена кооперативу, які користувались за життя спадкодавця жилим приміщенням, зберігається право користування ним в подальшому за умови вступу в кооператив. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством . Але, постановою державного нотаріуса від 02 серпня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом (з.а.с.106-107). Згідно п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому за позивачем слід у судовому порядку визнати право власності на квартиру [ADDRESS] у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст.88 ЦПК України, суд приймаючи до уваги те, що позивачка не просила стягнути на її користь судові витрати суд вважає за можливе покласти витрати саме на неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved