Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зацікавлена особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якій просила встановити факт смерті її матері, [INFO] - [PERSON], [INFO], яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої вимоги заявник зазначив, що [INFO] року, у м. Горлівка, Донецької область, померла її мати [PERSON], [INFO], яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Центром первинної медико-санітарної допомоги м. Горлівка було видано лікарське свідоцтво про смерть № 313, та довідку про причину смерті. Заявник поховала свою матір, після поховання, остання звернулась до Відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва з заявою про видачу свідоцтва про смерть, однак отримала відмову, з посиланням на те, що лікарське свідоцтво про смерть № 313, відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним на території України, та роз'яснено, що державою України не визнається вказаний документ на підставі діючого законодавства, проте факт смерті може бути встановлений в судовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даною заявою. На підставі наведеного, заявник просила заяву задовольнити. У судовому засіданні 01.06.2016 року, заявник заяву підтримала з тих же підстав та просила встановити факт смерті її матері. Представник заінтересованої особи Відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, в судове засідання 01.06.2016 року не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, проте направив до суду заяву в якій просив про розгляд справи за відсутності їх представника, та просив ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. За таких обставин судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності зацікавленої особи, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення заявника, його доводи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 257 -1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судом встановлено, що заявник [PERSON] - є дочкою померлої [PERSON] (а.с. 7, 8). Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 313 від 04.11.2015 року, виданого Центром первинної медико-санітарної допомоги м. Горлівка, [PERSON], [INFO], померла [INFO] року, місце проживання: [ADDRESS], місце смерті: [ADDRESS] ( а.с.5). Згідно копії паспорта заявника [PERSON] остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Заявник звернувся до Відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва із заявою про видачу свідоцтва про смерть на ім'я матері заявника. 21.04.2016 року Відділ реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, надав відповідь про відмову в задоволені заяви про видачу свідоцтва про смерть, та роз'яснено, що державою України не визнається вказаний документ на підставі діючого законодавства, проте факт смерті може бути встановлений в судовому порядку. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦК України, смерть фізичної особи є актом цивільного стану, що підлягає державній реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. У відповідності до роз'яснень викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази,що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Маючи вказане лікарське свідоцтво про смерть № 313, заявник звернулась до Відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, із заявою про видачу свідоцтва про смерть особи на підставі виданого, проте їй в цьому було відмовлено із роз'ясненням того, що державою України не визнається вказаний документ на підставі діючого законодавства. Метою встановлення заявником факту смерті її матері - є оформлення документів, пов'язаних зі смертю людини (свідоцтва про смерть) та спадкування. Згідно ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинні бути зазначені причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 р. № 2398-УІ державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно ст. 4 цього Закону органами державної реєстрації актів цивільного стану є : центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Згідно ст. 17 вище згаданого Закону державна реєстрація смерті проводиться державним органом реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою чи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. За змістом ч. 2 ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. На сьогодні факт смерті [PERSON] не зареєстрований в органах РАЦС України, що є підставою для винесення рішення про встановлення факту смерті особи. Враховуючи наведене вище, зважаючи, що факт смерті [INFO] - [PERSON], [INFO], яка проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] достовірно підтверджується наданими суду доказами, даний факт породжує юридичні наслідки для заявника, проте його реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану України неможлива, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і повинні бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: approved