Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України, в особі представника\~[PERSON] звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з регламентною виплатою. Посилається на те, 06.09.2011 року в м. Вінниця на вул. Липковецькій відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «Сканія», державний номерний знак [NUMBER] з причепом «Пінкель» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортний засіб марки «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER], що на момент скоєння ДТП належав [PERSON] Дана ДТП настала з вини водія [PERSON], внаслідок вказаної події, автомобілю «Шевроле» завдано технічних пошкоджень. 26.01.2011 року ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] уклали договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «Шевроле», д/н АВ0171В. Згідно висновку спеціаліста-товарознавця вартість матеріального збитку завданого згаданому автомобілю «Шевроле» в результаті ДТП складає 18181,04 гривень. 06.12.2012 року [PERSON] звернувся до моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування. 17.01.2012 року, згідно платіжного доручення №104, [PERSON] була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 13143,94 гривень. 05.03.2012 року моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося з вимогою до [PERSON] про відшкодування завданих останнім в результаті ДТП збитків, однак збитки ним на сьогоднішній день не відшкодовані. Саме тому, просить стягнути з відповідача понесену майнову шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу та стягнути всі судові витрати.\~ В судове засідання представник позивача не зявився, хоча про день, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином. В прохальній частині позовної заяви міститься вимога про проведення судового розгляду без його присутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому викладена позиція щодо невизнання позовних вимог та прохання відмовити в задоволенні позову, а також стягнення судових витрат на користь відповідача. У звязку з викладеним судовий розгляд проведено на підставі наявних в справі письмових доказах без участі учасників судового провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.01.2011 року між ВАТ НАСК «Оранта» та [PERSON] був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АА/2162256), згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу марки «Шевроле Авео», д/н [NUMBER] (а.с.6). Одним із страхових ризиків є пошкодження чи знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 06.09.2011 року в м. Вінниця на вул. Липковецькій відбулась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були автомобіль «Сканія», державний номерний знак [NUMBER] з причепом «Пінкель» державний номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], та забезпечений транспортний засіб марки «Шевроле», державний номерний знак [NUMBER], що на момент скоєння ДТП належав [PERSON] Дана ДТП сталась з вини водія [PERSON], внаслідок порушення ним п.п. 10.1,10.3\~ПДР\~України за що на відповідача постановою Заставнівського районного суду від 05.10.2011 року було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень (а.с. 3-4). Суд звертає увагу на ту обставину, що вказана постанова містить інформацію про місце роботи відповідача, а саме зазначено, що він є водієм на ПП «Бізон». Внаслідок згаданої ДТП, що сталась з вини водія [PERSON] забезпеченому транспортному засобу марки «Шевроле», що на момент скоєння ДТП належав [PERSON] були спричинені механічні пошкодження вартість відновлення яких становила 15772,73 гривень, а всього вказаною ДТП було завдано матеріального збитку на суму 18181,04 гривень, що вбачається з висновку експертного дослідження автомобіля №730Е-09 (а.с. 7-9). [PERSON], якому на момент скоєння ДТП належав забезпечений транспортний засіб «Шевроле», і якому внаслідок ДТП було завдано механічних пошкоджень звернувся до позивача із заявою про відшкодування йому шкоди (а.с. 5), яка йому частково, в розмірі 13143,94 гривень, була відшкодована згідно платіжного доручення №104 від 17.01.2012 року (а.с. 5, 10). Крім того, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 65) власником вантажного транспортного засобу марки Сканія д.н.з. [NUMBER] з 06.02.2009 року є ПП «Бізон». Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 65) власником причепа бортового тентованого марки Дінкел д.н.з. СЕ 8154ХХ з 06.02.2009 року є ПП «Бізон». Згідно довідки №123 від 05.05.2018 року виданої ПП «Бізон» (а.с. 66) [PERSON] з 05.08.2008 року по даний час працює в ПП «Бізон» на посаді водія вантажного автомобіля [NUMBER], [NUMBER]. У період з 01.02.2015 року до 30.04.2015 року перебував у закордонному відрядженні у звязку з виконанням міжнародного перевезення вантажу за маршрутом Україна-Казахстан-Україна. Факт перебування відповідача [PERSON] в трудових відносинах з ПП «Бізон» на момент настання ДТП підтверджується також Наказом №22 від 05.08.2008 року про прийняття на роботу (а.с. 68), довідкою № 124 від 05.05.2018 року ПП «Бізон» (а.с. 67), Наказом №10 від 01.02.2015 року ПП «Бізон» про відрядження [PERSON] (а.с. 70) та Договором заявкою №14/02 від 01.02.2015 року на транспортне супроводження автомобільним транспортом. Відповідно до п.п. а п. 41.1\~ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі її заподіянн я транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з підпунктами «г» і «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1\~статті 38\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,\~страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам\~ПДР; а також якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1\~статті 33 цього Закону. Таким чином, норми зазначеного спеціального\~закону\~надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених\~Законом\~випадках. Згідно вимог ч.1\~ст.1187 ЦК України: «Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки містяться також у\~Постанові Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»: «Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості». Обовязок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила ч.2\~ст. 1187 ЦК України\~передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є «особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». Аналогічна вимога міститься і у вищезгаданій Постанові Пленуму ВСУ: «Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо)». Як передбачено п.1 ч.1\~ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч.1\~ст.1191 ЦК України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Однак згідно із частиною першою\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172\~ЦК України\~дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб'єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб'єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки\~\~- роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13), а також в постанові [PERSON] Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа №426/16825/16-ц). Таким чином, альтернатива, визначена підпунктом 38.1.1 пункту 38.1\~статті 38\~Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до спірних правовідносин не застосовується. Виняток із загального правила, визначеного частиною другою\~статті 1187 ЦК України, викладено у частинах третій та четвертій цієї статті, відповідно до яких особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах; якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша\~статті 1191 ЦК України). Отже, належним відповідачем в даній справі є саме ПП «Бізон», оскільки відповідач [PERSON] під час вчинення ДТП 06.09.2011 р. перебував у трудових відносинах із приватним підприємством «Бізон», якому належав вантажний автомобіль [NUMBER] та причіп DINKEL д.н.з. [NUMBER], яке і має відповідати згідно з вимогами ст. 1172 ЦК України перед позивачем. Таким чином, вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування з водія [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки під час заподіяння шкоди внаслідок ДТП останній перебував у трудових відносинах з ПП «Бізон», безпосередньо виконував свої трудові обовязки, а тому в силу ст.1172 ЦПК України за завдану працівником під час виконання своїх трудових обовязків відповідальність повинен нести роботодавець. У звязку з викладеним та в силу вимог ст.141 ЦПК України не підлягають задоволенню також вимоги позивача з приводу стягнення з відповідача судових витрат, що поніс позивач при зверненні до суду. Згідно ст.141\~ч.1,\~2,\~8\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 17.07.2018 року представником відповідача адвокатом [PERSON] надано суду на підтвердження понесених судових витрат попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести (а.с. 89); копію договору про надання правової допомоги від 24.04.2018 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом [PERSON] (а.с. 90); Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 13.07.2018 року (а.с. 91); акт наданих послуг від 13.07.2018 року (а.с. 92); квитанція про оплату витрат на правову допомогу від 13.07.2018 року (а.с. 93) та довідка від 13.07.2018 року №1307 про сплату гонорару (а.с. 94). Таким чином, представником відповідача своєчасно було подано заяву та своєчасно надано суду документи щодо понесених відповідачем судових витрат. Дослідивши надані представником відповідача документи, судом встановлено, що в таких наявний обґрунтований розрахунок витраченого адвокатом часу щодо надання кожного виду послуг, зазначено конкретний обсяг наданих послуг, зазначено вартість кожного виду послуг окремо. Згідно ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч. 2-4\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до\~ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~, адвокатська діяльність здійснюється на підставі\~договору про надання правової допомоги. Документом, що посвідчує\~повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, може бути\~договір про надання правової допомоги. Статтею 30 вказаного закону регламентовано, що\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на\~професійну правничу допомогу.\~У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до норм статті 10 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача дотримані норми чинного законодавства, а враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то з останнього на користь відповідача [PERSON] необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 5182,40 гривень. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved