Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 11 квітня 2014 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнення судового збору. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору без номера від 07 вересня 2007 року відповідач 07 вересня 2007 року отримав кредит у розмірі 6400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов»язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Відповідно до п.5.5.1 «Правил користування платіжною карткою», за несвоєчасне виконання боргових обов2язків, боржник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені «Тарифами банку». Станом на 28 лютого 2014 року відповідач має заборгованість 23021,61 грн., яка складається з наступного: 4193,04 грн. - заборгованість за кредитом; 17256,11 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1072,46 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути зазначену суму заборгованості з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача (за довіреністю) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представники відповідача (на підставі довіреності) в судовому засіданні позов не визнала, просили суд відмовити в його задоволенні з огляду на те, що відповідач, одразу після укладення кредитного договору з банком і отримання на руки кредитної картки - втратив цю картку, про що негайно повідомив банк. Повідомив банк у телефонному режимі. Чому працівники банківської установи не заблокували кредитний рахунок вони не знають. Винних дій з боку відповідача не вбачають. Свідок відповідача - [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що у 2007 році вона працювала в ПАТ КБ «Приватбанк». Мати відповідача - [PERSON] зверталась з усним повідомленням про втрату сином кредитної картки. Дослідивши вимоги позивача, вислухавши заперечення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позов в повному обсязі, з таких підстав. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов»язки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема договорів. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Судом установлено, що 07 вересня 2007 року сторони уклали кредитний договір без номера, згідно якого відповідач 07 вересня 2007 року отримав кредит у розмірі 6400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-13) Згідно п.5.6 Правил користування платіжною карткою, відповідач доручив списувати з будь-якого рахунку відкритого в банку, зокрема, з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов»язань. Пунктом 5.7 Правил користування платіжною карткою передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов»язків за цим договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 530 ЦК України зобов»язання повинні бути виконані у встановлений строк його виконання. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов»язаний повернути кредитодавцю грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що наслідками порушення боржником зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Пунктом 5.5.1 Правил користування платіжною карткою визначено, що за несвоєчасне виконання боргових обов»язків власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію. Як убачається з досліджених матеріалів справи, у порушення зазначених Умов договору відповідач зобов»язання за договором належним чином не виконав, у зв»язку з чим станом на 28 лютого 2014 року має заборгованість 23021,61 грн., яка складається з: 4193,04 грн. - заборгованість за кредитом; 17256,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1072,46 грн. - штраф (процентна складова). Відмовляючи представникам відповідача в задоволенні вимоги про відмову в позові, суд виходив з наступного. Стаття 202 (ч.1,2) визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Частиною другою статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п.6.10 Умов і правил надання банківських послуг в обов»язки клієнта входить прийняття заходів по запобіганню втрати (крадіжки) картки. Згідно п.6.12 Умов і правил надання банківських послуг в обов»язки клієнта входить в триденний строк після усної заяви про втрату карти, надати письмову заяву в банк, котра повинна містити детальний виклад обставин утрати карти і/або персонального ідентифікаційного номера або відомі держателю відомості про їх незаконне використання, дату і час заяви клієнтом про те, що відбулося. Тобто, судом установлено, що сторони, укладаючи кредитний договір, погодили те, що відповідач повинен письмово повідомити банк про втрату карти. Цього відповідачем зроблено не було. Як убачається з інформації ПАТ КБ "Приватбанк" №30.1.0.0/2-20140704/2376 від 09 липня 2014 року заяв (письмових звернень) від клієнта [PERSON] про втрату ним карти не було (а.с.50). А відтак, суд відхиляє як доказ відповідача свідчення свідка [PERSON]. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких ст. 79 ЦПК відносить судовий збір та витрати, пов»язані з розглядом справи. Виходячи з викладеного суд прийшов до переконання, що з відповідача на користь позивача належить стягнути 23021,61 грн. заборгованості за кредитним договором, а також судовий збір - 243,60 грн.. На підставі ст.ст.1049,1050,554 ЦК України,

Outcome: approved