Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. За період з 2012 року відповідачі жодного разу не з'являлися в будинку, і всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення , покладені тільки на позивача. Відповідачі ніяким чином не реагують на прохання позивача знятися з реєстрації в його будинку та зареєструватися за місцем їх фактичного проживання. Тому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом в будинку [ADDRESS]. Зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Управління державної імміграційної служби в Київській області зняти з реєстрації в спірному будинку відповідачів. Судові витрати покласти на відповідачів. Позивач в судове засідання не зявився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання, не з»явився, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. на підставі договору купівлі-продажу від 02.10.2008. Відповідачі протягом довгого часу не проживають в спірному будинку, що підтверджується актами депутата Тарасівської сільської ради від 23.10.2014, 05.08.2014, 10.05.2013. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 47597-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ст.ст. 317, 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи наведене

Outcome: approved