Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2018 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з листопада 2007 року вона проживала разом з відповідачем однією сімєю, без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання, у них народилось двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з листопада 2010 р. вони з відповідачем почали проживати окремо. З того ж часу, спільні діти почали проживати разом з нею, та перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач заявляє про свою незгоду щодо визначення місця проживання дітей, та вважає, що діти повинні проживати разом з ним. Позивач вказує на те, що за її участі діти забезпечені належним вихованням та піклуванням. Для них створені всі необхідні умови для життя, розвитку, навчання та дозвілля. Відповідач не приймає участі у житті дітей, їх вихованні, не цікавиться їх повсякденням, бачиться з ними рідко. На підставі викладеного позивач просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 25.02.2019 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа:Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей, та призначено підготовче судове засідання. 21.02.2020 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно яких, представник зазначає наступне. Так, після припинення спільного проживання сторін, відповідач [PERSON] ніколи не заперечував проти того, щоб діти проживали разом з позивачем. Проте, представник наголошує на тому, що в провадженні Солом`янського суду перебуває спір між сторонами про поділ спільного майна, нажитого протягом спільного проживання сторін, без реєстрації шлюбу, а тому бажання позивача заявити даний позов викликаний майновими інтересами. Крім того, представник посилається на те, що позивач до Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві із заявою про визначення місця проживання дітей не зверталась. До відповідача з пропозицією укласти відповідний нотаріальний договір також не зверталась. Щодо того, що відповідач не приймає участі у житті дітей, це є надуманим з боку позивача, оскільки [PERSON] постійно проводить час з дітьми, займається їх вихованням, дозвіллям, залучає їх до різноманітних розвиваючих заходів, організовує відпочинок у дитячому спортивно-оздоровчому таборі. Ухвалою суду від 23.11.2020 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини, також зазначила, що відповідач переконує дітей переїхати проживати до нього, тому виник спір щодо визначення місця проживання дітей. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що після припинення спільного проживання сторін, відповідач [PERSON] ніколи не заперечував проти того, щоб діти проживали разом з позивачем. Від третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшла заяви про розгляд справи за відсутності представника. Також долучено висновок про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у сторін народилися двоє дітей, донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] , син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [PERSON] , батьками дітей є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Судом встановлено, що після припинення спільного проживання батьків з листопада 2010 року, малолітні діти проживають за місцем реєстрації матері - в квартирі [ADDRESS] , де і зареєстровані по день звернення до суду. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1996 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з вимогами ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи №34427984 від 26.10.2018 р., позивач [PERSON] , [INFO] , за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 19.11.1996 р. по теперішній час. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №34428358 від 26.10.2018р., малолітня [PERSON] , [INFO] , за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 11.02.2010 р. по теперішній час. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №34428613 від 26.10.2018р, малолітній [PERSON] , [INFO] , за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 21.01.2010 р. по теперішній час. Позивач [PERSON] працює в ТОВ «УКРПРОММЕТТОРГ» на посаді начальника юридичного відділу з 01.01.2015 р., відповідно до характеристики ТОВ «УКРПРОММЕТТОРГ» від 12.02.2019 р. Відповідно до довідки №411112, виданої КМНКЛ «Соціотерапія» 14.02.2019 р., [PERSON] за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Відповідно до довідки №432476, виданої КМНКЛ «Соціотерапія» 23.06.2020 р., [PERSON] за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Відповідно до довідки 10ААЄ №499845, виданої КМПНД № 5 від 23.06.2020 р., [PERSON] під наглядом лікаря-психіатра не перебуває. Висновком судово-психіатричного експерта №81, від 06.07.2020 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , виявляє значуще позитивне ставлення до своєї матері [PERSON] , батька [PERSON] та молодщого брата [PERSON] , вважає їх своєю родиною. Вона проявляє сильний емоційний зв`язок з ними, любов та прив`язаність до них, потребує до спілкування з ними, проводження вільного часу, наявність спільних інтересів. Вихована поведінка як матері [PERSON] , так і батька [PERSON] впливає на емоційний стан, психологічний розвиток та переживання благополуччя [PERSON] позитивно та є чинником, який забезпечує гармонійний особистісний розвиток дитини та сприяє формування у дитини переживання стану суб`єктивного благополуччя, обоє батьків є соціально-підтримуючим оточенням для [PERSON] . Будь-яких негативістичних оцінювань особистості батька чи будь-яких ознак відкидання або відчуження особистості батька у [PERSON] не спостерігається. Висновком судово-психіатричного експерта №82, від 06.07.2020 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , виявляє значуще позитивне ставлення до своєї матері [PERSON] , значиме позитивне ставлення до батька [PERSON] та сестри [PERSON] , вважає їх своєю родиною. Він виявляє емоційний зв`язок з ними, любов та прив`язаність до них, потребує до спілкування з ними, проводження вільного часу, наявність спільних інтересів. Вихована поведінка як матері [PERSON] , так і батька [PERSON] впливає на емоційний стан, психологічний розвиток та переживання благополуччя [PERSON] позитивно та є чинником, який забезпечує гармонійний особистісний розвиток дитини та сприяє формування у дитини переживання стану суб`єктивного благополуччя, обоє батьків є соціально-підтримуючим оточенням для [PERSON] . Будь-яких негативістичних оцінювань особистості батька чи будь-яких ознак відкидання або відчуження особистості батька у [PERSON] не спостерігається. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року (справа № 759/12206/13) з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх дітей у розміроі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08 серпня 2013 року. Також було вирішено при стягненні аліментів врахувати сплачену [PERSON] суму за період серпень-грудень 2013 року включно в розмірі 6000 гривень. Відповідно до довідки Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 06.11.2019 заборгованість по сплаті аліментів (виконавчий лист № 759/12206/13) станом на 06.11.2019 відсутня. З наданої медичної документації вбачається, що [PERSON] разом з дітьми відвідує медичну установу ТОВ «Медичний центр «Добробут-дитинство», де діти отримують відповідні медичні послуги, які оплачує відповідач [PERSON] . Як вбачається з довідки від 28.11.2018 р. № 318, малолітня [PERSON] навчається в 5-Б класі Київської гімназії східних мов № 1. Як вбачається з довідки від 07.12.2018 р. № 359, малолітній [PERSON] навчається в 3-В класі середньої загальноосвітньої школи №140 м. Києва. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України " вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Відповідно до висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.02.2021 р. № 107-40/1119, Орган опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] , з матір`ю, [PERSON] . Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Як вбачається з висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, встановлено, що мати з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] створено належним чином, діти забезпечені всім необхідним для розвитку та виховання, про що працівниками служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації складено відповідний акт. У бесіді з працівниками служби малолітні [PERSON] та [PERSON] зазначили, що мають дружні відносини з батьком, спільно проводять дозвілля, спілкуються у телефонному режимі. Діти повідомили, що хочуть залишитись проживати разом з мамою. Відповідно до письмових пояснень відповідача [PERSON] від 16.12.2020 р., наданих до Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, відповідач не заперечує щодо місця проживання дітей: [PERSON] та [PERSON] , разом з їх матір`ю, [PERSON] . Враховуючи вік дітей, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, яка фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] працює і має самостійний дохід та постійне місце проживання , крім того, через малолітній вік діти потребують материнського догляду, та не має виняткових обставин, які дають підстави розлучити малолітніх дітей з матір`ю та визначити їх місце проживання з батьком, враховуючи бажання дітей жити з матір`ю, суд приходить до висновку, що проживання малолітніх дітей з матір`ю [PERSON] , відповідає інтересам дітей, у зв`язку з чим суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю, [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved