Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з уточненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя. Свій позов мотивує тим, що 18.09.1982 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований у відділі РАЦС по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №203. Від шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] (шлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON], [INFO] 23.04.1997 на підставі договору купівлі-продажу комунального майна з Представництвом Фонду державного майна України в м. Каневі та виданого свідоцтва про право власності [PERSON] за рахунок їх спільних заощаджень від спільної праці, придбав бар «Диско», який знаходиться за адресою: вул. Кошового, 2 м. Канів Черкаської області. В період шлюбу вони проживали разом однією сім'єю та вели спільне господарство. Розірвання шлюбу відбулось на підставі заочного рішення Канівського міськрайонного суду від 23.12.2014, 06.05.2016 її колишній чоловік [PERSON] помер. 09.08.2016 року вона звернулась до Канівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку спільного майна подружжя у зв'язку з тим, що майно було придбане померлим в період їх зареєстрованого шлюбу. Постановою державного нотаріуса Канівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 26.11.2016 р. №2391/02-31 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме приміщення бару «Диско» та роз'яснено право звернення до суду. Із змісту вказаної постанови нотаріуса також вбачається, що згідно з матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON], померлого 06.05.2016 року, спадкоємцями за законом є: дружина [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON]; та те що 11.11.2016 до Канівської державної нотаріальної контори із заявою про заперечення на видачу їй такого свідоцтва звернулась спадкоємець [PERSON], саме тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Просить суд визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя - нежитлове приміщення бару «Диско», розташоване за адресою: вул. Кошового, 2, м. Канів, Черкаської області, визнати за нею право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя - нежитлового приміщення бару «Диско», розташованого за адресою: вул. Кошового, 2 м. Канів, Черкаської області. Стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 19.06.2017 (а.с.58,59,201,202 т.1 уточнені позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові та просять їх задовольнити, відмовилися від вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх, а також в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] в судовому засіданні уточнений позов не визнала, про що надала суду письмове заперечення, у задоволенні позову просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 10.02.2017 (а.с.63 т.1) уточнені позовні вимоги не визнав та просить відмовити в задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) М.С. та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, у попередніх судових засіданнях надали покази в якості свідків, уточнені позовні вимоги визнали повністю, не заперечують щодо їх задоволення (а.с.208,209 т.1). Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків приходить до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Допитана в суді в якості свідка позивач [PERSON] показала, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18.09.1982 до 23.12.2014, з яким від шлюбу мають двох дочок, в цей період проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно утримували та виховували дітей, були зареєстровані з чоловіком за однією адресою з березня 1996 року в [ADDRESS], але фактично проживали в орендованих квартирах та в будинку її батьків. Напередодні придбання бару вона працювала начальником економічного відділу ВАТ «Закордоненергокомплектбуд», де отримувала значну заробітну плату, періодично їздила на заробітки в Російську Федерацію, Польщу. У 1996 році вони спільно вирішили придбати приміщення бару «Диско» і 23.04.1997 її чоловік через аукціон придбав вказане приміщення бару за 20000 грн., кошти за який вносились частково. На той час у них були спільні сімейні заощадження в розмірі 1 тис. доларів, 5 тис. грн., решту позичили в сумі 12 тис. грн. в її дядька [PERSON], які пізніше разом віддавали також з сімейного бюджету. Про наявність у чоловіка позашлюбних стосунків з іншими жінками вона здогадувалась, в той же час намагалась зберегти сімю в інтересах дітей і вони не розривали шлюб до 2014 року. Допитані в суді в якості свідків відповідачі [PERSON] та [PERSON] показали, що народились від шлюбу батьків [PERSON] та [PERSON], які проживали в зареєстрованому шлюбі з 18.09.1982 до 2014 року однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільне майно, батьки утримували та виховували їх спільно, фактично проживала їх сімя в орендованих квартирах та в будинку бабусі в м. Каневі. На час придбання приміщення бару «Диско» у 1997 році їх батьки проживали разом однією сімєю, їх мама допомагала батьку вести бухгалтерію у барі, у них був спільний бюджет. Допитаний в суді свідок [PERSON] показав, що є двоюрідним братом позивача, періодично зустрічався з сімєю [PERSON] та [PERSON] та підтвердив, що вони проживали однією сімєю до 2013 року, на початку травня 1997 його батько [PERSON] в його присутності позичив 12 тис. грн. для придбання бару в м. Каневі, які в подальшому сімя [PERSON] повернули разом. Допитаний в суді свідок [PERSON] показав, що працював водієм у м. Каневі, та підтвердив, що в період з 1991 до 2000 року позивач періодично їздила на заробітки в Російську Федерацію, Польщу, при цьому її чоловік [PERSON] завжди проводжав та зустрічав дружину з поїздок, допомагав завантажувати та розвантажувати товар. Після 2000 року про позашлюбні відносини [PERSON] з іншими жінками йому було відомо, але [PERSON] в той же час не залишав сімю і проживав з позивачем та дітьми. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що її сімя тривалий період спілкувалась з сімєю позивача, підтверджує факт того, що у квітні 1997 року вона особисто допомагала робити ремонт у дитячій кімнаті в будинку батьків позивача по вул. Гайдара в м. Каневі, при цьому [PERSON] проводив ремонт, спілкувався з дітьми та дружиною, вели спільне господарство. Підтверджує, що в період з 1991 до 2000 року позивач періодично їздила на заробітки в Російську Федерацію, Польщу, її чоловік [PERSON] допомагав закуповувати та завантажувати товар, у них були спільні сімейні кошти. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що знайома з сімєю [PERSON] з 1987 року, які проживали однією сімєю разом з дітьми. В період 1993-1994 рр. вона разом з позивачем періодично їздили на заробітки в Російську Федерацію, Польщу, її чоловік [PERSON] допомагав закуповувати та завантажувати товар, у них були спільні кошти. У період 1997-1999 рр. вона часто бачила, як позивач допомагала [PERSON] в барі «Диско» вести бухгалтерію. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що є сусідом позивача за адресою проживання її батьків, де проживала в період з 1994 до 2006 рр., тому в цей період підтверджує, що особисто бачила сімю [PERSON] та [PERSON], які проживали з дітьми разом однією сімєю і в батьків, і в орендованій квартирі, вели спільне господарство, у дворі батьків часто бачила автомобіль, яким користувався [PERSON]. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що в період з 1993 до 1999 рр. позивач разом з чоловіком [PERSON] за усною домовленістю орендували в неї квартиру по вул. 206 Дивізії, 8 кв.183, заселялись разом з дітьми, проживали однією сімєю. Допитана в суді в якості свідка відповідач [PERSON] показала, що познайомилась з [PERSON] з 1996 року, коли була школяркою, так як в той період з друзями проводили час в барі «Диско» в м. Каневі. В той період [PERSON] мав стосунки з [PERSON], потім з [PERSON]. Вона почала проживати з ним з листопада 2000 року, з 2003 року у подарованій їй квартирі по вул. 206 Дивізії, 10 в м. Каневі вона з [PERSON] проживала разом, з грудня 2000 року працювала у барі «Диско», 15.12.2008 у них народилася спільна дитина. Зі слів [PERSON] їй відомо, що він не проживав з позивачем з 1993 року, для придбання бару позичив кошти для першого внеску в розмірі 3000 доларів у [PERSON] та 10 тис. грн. в кредит, оформлений на маму [PERSON] та для другого внеску у свого брата [PERSON] в розмірі 10 тис. грн., які потім повертав. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що була знайома з [PERSON] і в 1996-1997 рр. проживала з ним разом до серпня 1997 року в неї вдома по вул. Паркова, 23 в м. Каневі, в орендованій [PERSON] квартирі по вул. 206 Дивізії , 8 позивач в той період не проживала. Коли був аукціон в 1997 році, вона позичила [PERSON] частину коштів, було оформлено кредит на її маму [PERSON] в сумі еквівалентній 10 тис. доларів, його брат теж позичив частину коштів, чи брав він кошти у позивача їй невідомо. Допитана в суді свідок [PERSON] показала, що з 1991 року була знайома з [PERSON] і в 1993-1996 рр. проживала з ним разом в неї вдома по вул. Леніна, 75,12 в м. Каневі, на час придбання бару в 1996-1997 рр. він проживав з [PERSON]. Допитаний в суді свідок [PERSON] показав, що товаришував з [PERSON] і йому відомо, що з 1993 року він орендував квартиру по вул. 206 Дивізії, 8, а позивач проживала у своїх батьків, у період 1996-1997рр. [PERSON] проживав разом з [PERSON], а 1997-1998 р.р. з [PERSON]. Зі слів [PERSON] йому відомо, що кошти на придбання бару він позичав у [PERSON] та свого брата [PERSON]. Допитаний в суді свідок [PERSON] показав, що товаришував з [PERSON] і йому відомо, що з 1993 року він орендував квартиру по вул. 206 Дивізії, 8, а позивач проживала у своїх батьків, в який період були стосунки [PERSON] з [PERSON] не памятає, зі слів [PERSON] йому відомо, що кошти на придбання бару він позичав у [PERSON] та свого брата [PERSON]. Допитана свідок [PERSON] показала, що була знайома з [PERSON] з 1996 року, їй відомо, що в період 1996-1997рр. [PERSON] проживав з [PERSON], зі слів якої їй відомо, що на придбання бару [PERSON] позичив кошти в [PERSON] та свого брата. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Дорофєєва) О.О. та [PERSON] 18.09.1982 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №203, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СР 696763 (а.с.8 т.1). Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії ІV-БК №418391 від 22.02.1983 та серії ІІ-СР №482970 від 05.11.1987 (а.с.9 т.1). З договору купівлі-продажу комунального майна від 23.04.1997 року, посвідченого Канівською міською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-969 (а.с.10-12 т.1), укладеного між Представництвом Фонду державного майна України в м. Каневі в особі [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого останній купив державне майно підприємства, віднесеного до комунальної власності м. Канева бар «Диско», який знаходиться за адресою: вул. Кошового, 2 м. Канів Черкаської області, що також підтверджується копією свідоцтва про право власності, реєстраційний номер 36, виданого 02 липня 1997 року (а.с.13 т.1). Згідно висновку про визначення вартості нежитлового приміщення бару «Диско» розташованого на другому поверсі триповерхової будівлі, що знаходиться за адресою: вул. Кошового, 2 м. Канів, Черкаської області, вбачається, що станом на листопад 2016 року вартість вказаного приміщення складає 1 896 800 грн.. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, сформованого 15.12.2017 (т.2 а.с. 58-90) відсутні відомості про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення бару «Диско», який знаходиться за адресою: вул. Кошового, 2 м. Канів Черкаської області. Рішенням Канівського міськрайонного суду №697/3010/14-ц від 23.12.2014 (а.с.14 т.1) шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18.09.1982 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №203 - розірвано. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] помер 06.05.2016, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія І-СР № 280870 видане 31.05.2016 Канівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. (а.с.17 т.1). Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 03 березня 2015 року, актовий запис №43, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-СР №116391 видане 03.03.2015 Відділом ДРАЦС по місту Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с.71 т.1). [PERSON] був також батьком [PERSON], [INFO], законним представником якої є її мати - відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-СР № 080976, видане 24.12.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції Черкаської області (а.с.74 т.1). З матеріалів спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 06 травня 2016 року, спадщину за законом прийняли [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.41-54 т.1). Постановою Канівської державної нотаріальної контори від 26.11.2016 (а.с.16 т.1) позивачу [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину у спільному майні подружжя, після смерті її колишнього чоловіка [PERSON], померлого 06.05.2016, що про живав за адресою: [ADDRESS]. Під час вирішення позову про визнання права власності на майно, набуте чоловіком та жінкою під час шлюбу, суду слід враховувати час виникнення таких відносин. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК. На момент набуття права власності на спірне майно, правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР та Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС). Відповідно до ст.22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно ст.24 КпШС роздільним майном подружжя є майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування до позовних вимог [PERSON] строку позовної давності. За ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвано за рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/3010/14-ц від 23.12.2014 (а.с.14 т.1), а з позовом до суду позивач звернулася 10.01.2017 року, тому суд вважає, що позивачем [PERSON] не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, тому клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає. Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина 4 статті 65 СК України). Згідно зі ст. 60 СК України (що діяв на час розірвання шлюбу і на даний час) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Суд критично оцінює твердження відповідача [PERSON] про те, що придбане [PERSON] 23.04.1997 нежитлове приміщення бару «Диско», що за адресою: Черкаська область, м.Канів, вул. Кошового, 2, є його особистою власністю, оскільки доводи відповідача [PERSON] та її представника [PERSON] спростовуються матеріалами справи. Так зокрема, з свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №900449 (а.с.75 т.1) вбачається, що датою проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця [PERSON] є 14 травня 1997 року, вже після укладення договору купівлі-продажу комунального майна від 23.04.1997. З декларації про отримані доходи від зайняття підприємницькою діяльністю за 1998 рік (т.2 а.с.24 на звороті) вбачається, що [PERSON] зазначено, що в отриманні зазначених в декларації доходів йому допомагають (беруть участь) члени сімї, що проживають разом: дружина [PERSON]. Копію заяви брата померлого [PERSON]З - [PERSON] від 30.01.2017 (а.с.79) про позику в травні 1997 року 10 тис. доларів США на придбання бару «Диско», які були повернуті протягом трьох років, суд вважає недопустимим доказом, поскільки він не містить даних про те, кому саме було надано в борг вказані кошти та хто саме їх повертав. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] напередодні придбання спірного нежитлового приміщення офіційно працювала начальником економічного відділу ВАТ «Закордоненергокомплектбуд», де отримувала заробітну плату, що підтверджується копією трудової книжки та довідки від 10.03.2017 та довідки про заробіток для обчислення пенсії ( т.1 а.с.193-200). Крім того, суд критично оцінює твердження відповідача [PERSON] про фактичні шлюбні відносини, які склалися між нею та [PERSON] в період з 2000 року, та посилання на зміст позовної заяви [PERSON] про розірвання шлюбу (т.2 а.с.96) та його пояснення ( т.2 а.с.97) про те, що у січні 1997 року він створив нову фактичну сімю з [PERSON], а також покази свідків [PERSON] [PERSON] про фактичні шлюбні стосунки з [PERSON] в період з 1993-1997 рр., оскільки такі терміни як «громадянський шлюб» та «фактичні шлюбні відносини» до введення в дію 01.01.2004 року Сімейного Кодексу України не мали правового врегулювання та не створювали будь-яких майнових обовязків для осіб, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що спірне майно нежитлове приміщення бару «Диско», площею 173,7 кв.м., яке було придбане згідно договору купівлі-продажу комунального майна від 23.04.1997, укладеного між Представництвом Фонду державного майна України в м. Каневі та [PERSON] та розташоване за адресою: Черкаська область, м.Канів, вул. Кошового, 2, не є особистим майном одного із колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки не було прийнято у спадщину або дар (ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України), а тому є об'єктом спільної сумісної власності цього подружжя. Згідно ст.63, 70 СК частки подружжя у спільному сумісному майні визнаються рівними. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає, що на відповідачів в рівних частинах слід покласти сплату судового збору, що понесено позивачем при поданні позову до суду в сумі 8000 грн. (а.с.28). На підставі викладеного та

Outcome: approved