Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

З позовної заяви вбачається, що 07 квітня 2014 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» було укладено договір фінансового лізингу № 000464. Предметом договору є сільськогосподарська техніка - трактор «КИЙ 14820». Позивач 07.04.2014 року оплатив 10 % вартості трактора в розмірі 18 100 грн. 00 коп., однак компанія відмовилась передавати трактор з посиланням на те, що договором передбачено сплату авансового платежу в розмірі 50% від вартості предмету лізингу та лише після цього, протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу позивач отримає трактор, а сплачена ним сума є комісією за організацію та оформлення спірного договору. Зазначена угода порушує його права як споживача та містить несправедливі умови, а також суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг». Договір не містить конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано в кого саме лізингодавець придбає трактор КИЙ 14820, не вказано конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу та строк виконання зобов'язань відповідача, що порушує право споживача. В позовній заяві позивач просить суд визнати договір фінансового лізингу № 000464 з додатками від 07 квітня 2014 року - недійсним стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» сплачену комісію за організацію в сумі 18 100 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду письмові заперечення, з яких вбачається, що 07.04.2014 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 000464 з відповідними додатками до нього. За умовами договору відповідач придбає у власність предмет лізингу і надає його позивачу за плату в тимчасове володіння та користування на умовах даного договору. Договір повністю відповідає вимогам діючого цивільного законодавства України, умови, викладені детально і ясно, а тому позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. На виконання умов договору 07.04.2014 року позивачем було здійснено оплату комісії за організацію договору лізингу в розмірі 18 100,00грн. В запереченнях на позов представник відповідача справу просить розглядати у його відсутності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. 07.04.2014 між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 000646. Предметом договору є трактор «КИЙ 14820». З квитанції № 24808.289.1 від 07.04.2014 року, слідує, що [PERSON] заплатив позивачу 10 % вартості трактора в розмірі 18 100 грн. 00 коп. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч. 2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до пункту 8.2.1 спірного договору від 07.04.2014 року склад лізингових платежів у грошовому вигляді не зазначено, а лише визначено, що перший лізинговий платіж складається з: а) комісійної винагороди лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується, як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується, як авансовий платіж, який визначається у додатку №1 до даного договору; в) комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу. Пунктами 8.2.2, 8.2.3 спірного договору визначені періодичний авансовий платіж та другий лізинговий платіж за складною формулою, а саме: ПАП= АП- ПВ/ТС, де ПАП - періодичний авансовий платіж, АП - авансовий платіж, ПВ - початковий внесок, ТС - термін сплати авансового платежу. Ці визначення є незрозумілими для звичайного споживача. У додатку № 1 до укладеного договору зазначена вартість предмета лізингу 181 000,00 грн., відсоток платежів 50 %, сума виплат 90 500 грн. щомісячний платіж 7 541,67 грн., комісія за організацію (10%) 18 100 грн., комісія за передачу ( 3%) 5 430,00 грн. У додатку № 2 до спірного договору зазначено вартість предмета лізингу 181 000,00 грн., авансовий платіж 50%, сума лізингу 90 500 грн., викупна вартість 2 715 грн., відсоткова ставка 12,50 %, комісія 5% та щомісячний платіж 2 273,56 грн. В зв'язку з цим неможливо встановити на сплату якого саме платежу за договором внесена позивачем зазначена вище сума. Враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, як це вбачається із наведених вище і встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, а ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості визначеної комісії в розмірі 10% вартості предмета лізингу лише за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору чи спричинених на цій стадії виконання договору збитків при його розірванні, суд вважає, що є достатні правові підстави для задоволення позову. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, викладені у запереченнях проти позову, відносно того, що позивач був належним чином ознайомлений з умовами договору, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивач не мав реальної можливості при укладенні договору детально ознайомитися з його умовами, зважаючи на їх непрозорість, а перерахування 18 100,00 грн. на адресу відповідача 07.04.2014 року, тобто в день підписання договору, без зазначення конкретного призначення платежу, є цьому підтвердженням. Сплата 10% від вартості предмета лізингу в сумі 18 100,00 грн. лише за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, є тією обставиною, при роз'ясненні якої договір укладений не був би, як такий, що не відповідає принципу справедливості, а його розмір є неспівмірним з затратами лізингодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору, передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу. Згідно ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Всупереч вимог даної норми права з оскаржуваного договору не зрозуміло, яка саме особа має виступити продавцем Предмета лізингу, чітко не визначено строку Лізингу, а умови щодо строків поставки Предмету лізингу не відповідають тим строкам, про які повідомляв представник Відповідача під час укладення договору з позивачем та сплати ним першого платежу. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, предметом договору є транспортний засіб, а договір фінансового лізингу № 000464, укладений між позивачем та відповідачем, підлягає нотаріальному посвідченню. Даних вимог дотримано не було. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що оскаржуваний договір є недійсним (нікчемним) через недотримання обов'язкової нотаріальної форми договору, а тому наявні підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Суд також вважає за необхідне відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved