Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 09 жовтня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] втратившим право користування належним їй жилим будинком. В судовому засіданні позивач пояснила, що з липня 1991 по січень 2013 р.р. перебувала з відповідачем у шлюбі. 08 жовтня 2009 року за договором дарування позивач отримала у власність будинок №5 по вул.Гоголя в с.Тимкове Кодимського району Одеської області. 25 жовтня 2009 року у вказаному будинку зареєструвала відповідача [PERSON], який з 15 вересня 2012 року у цьому будинку не проживає, тому відповідно до ст.405 ЦК України втратив право користуванням ним. З цих підстав просила свій позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Зокрема, виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення в газеті «Одеські вісті» №107(4817) від 12.12.2015р. Про причини неприбуття відповідач не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд справи без нього не надав, тому суд відповідно до ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним ухвалити рішення на підставі наявних письмових доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані ним письмові докази та матеріали цивільної справи, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 27 липня 1991 року по 29 січня 2013 року перебували у шлюбі. 08 жовтня 2009 року позивач [PERSON] відповідно до договору дарування серії ВМО №087201 набула у власність жилий будинок №5, розташований по вул.Гоголя в с.Тимкове Кодимського району Одеської області. Право власності позивача на зазначений будинок підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССК №696813. 25 жовтня 2009 року у вказаному будинку був зареєстрований відповідач, як член сім»ї власника житла. Статтею 156 ЖК Української РСР та ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч.2 ст.64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Судом на підставі свідчень позивача, а також акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13 липня 2015 року встановлено, що відповідач будинку позивача не проживає з 2013 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Окрім цього, відповідно до ст.107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання - повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо (абзац 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2). Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] в належному позивачеві будинку без поважних причин не проживає більше року, з заявою про продовження цього строку не звертався, припинив подружні відносини з позивачем після чого вибув проживати до іншого житла, тому після спливу цього строку втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N1382-IV, реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Стаття 7 цього закону встановлює, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду про визнання втратившою право користування житлом, свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. У звязку з цим, позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких ст.79 ЦПК відносить судовий збір та витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (квитанція №0.0.444968364.1 від 09 жовтня 2015 року) та 79 грн. витрат на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved