Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом про визнання за нею права на земельну часту (пай) розміром 7,70 в умовних кадастрових гектарах у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 04.02.1997 за [NUMBER]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] Після смерті чоловіка відкрилась спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 7,70 в умовних кадастрових гектарах по колгоспу ім. Леніна на території Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області, згідно сертифікату серії [NUMBER]. Вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка, спадщину вона прийняла, чоловіка поховала, протягом шестимісячного строку після його смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, використовувала особисті речі, предмети домашнього побуту. В листопаді 2017 року позивач звернулась до Новопсковської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою від 22.11.2017 їй було відмовлено, у зв'язку з ненаданням сертифіката на право на земельну частку (пай). Інших спадкоємців за законом або за заповітом після смерті чоловіка не має. Приймаючи до уваги, що позасудовим порядком спадкові права вирішити неможливо, державним нотаріусом їй було рекомендовано звернутися до суду для вирішення своїх спадкових прав в судовому порядку. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Представник відповідача - Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами згоден. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управляння Держгеокадастру у Луганській області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав пояснення з приводу позовної заяви, причини не явки суду не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі суду не надавав. В своїх поясненнях представник третьої особи просить застосувати позовну давність у зазначеній цивільній справі, відмовити в задоволенні позову повністю. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач згідно паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 20 липня 2000 року - [PERSON], [INFO], уродженка с. Трембачеве Новопсковського району Луганської області, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] з 16.04.1984. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 05 березня 1982 року Рубіжанським відділом ЗАГС Ворошиловградської області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 01 жовтня 2000 року Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, [PERSON] помер [INFO] року, у віці 40 років, актовий запис про смерть №35. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (паю) розміром 7,70 в умовних кадастрових гектарах по колгоспу імені Леніна на території Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області. З урахуванням п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, до вимог позивача про визнання права на майно в порядку спадкування за законом мають застосовуватися положення ЦК УPCP 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини діяв ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховоного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Згідно ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Померлий [PERSON] є чоловіком позивача [PERSON] Згідно довідки №1027, виданої 15.08.2017 Новобілянською сільською радою Новопсковського району Луганської області, [PERSON], [INFO], був зареєстрований і мешкав за адресою: [ADDRESS] знятий з реєстраційного обліку [INFO] року в зв'язку зі смертю. На час смерті разом з ним за вказаною адресою проживала і була зареєстрована [PERSON], [INFO]. З постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О. від 22.11.2017 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, вбачається, що позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] та є такою що прийняла спадщину. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51026884 від 22.02.2018 спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] у Спадковому реєстрі відсутні. Згідно постанови державного нотаріуса Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальова А.О. від 22.11.2017 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] на підставі того, що відсутній правовстановлюючий документ на ім'я померлого, який був втрачений. В даний час позивач бажає реалізувати своє право на спадщину за законом, але не може цього зробити, так як був втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 04.02.1997 за реєстраційним номером [NUMBER], про що свідчить оголошення в газеті «Перемога» від 07 липня 2017 року. Судом встановлено, що [PERSON] отримав сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER], про що свідчить запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колгоспу імені Леніна на території Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області від 04.02.1997 за реєстраційним номером [NUMBER] та особистий підпис власника. Площа земельної частки (паю), право на яку посвідчено сертифікатом становить 7,70 умовних кадастрових гектари, їх вартість з урахуванням коефіцієнту індексації 2,045 станом на 01.01.2000 становить 40834,62 грн., що підтверджується довідками Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області №0-12-0.23-121/109-17 від 12 квітня 2017 року та №29-12-0.23-1517/109-17 від 29.11.2017. З довідки №175, виданої Виконавчим комітетом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області 30.11.2017 вбачається, що дійсно за померлим громадянином [PERSON] закріплено на території Новобілянської сільської ради земельну частку (пай), ріллю. Згідно протоколу жеребкування номер ділянки №42. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну мастку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)»передбачено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З абзацу 24 п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4/-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до абз. 19 п. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено; отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай), розміром 7,70 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 04.02.1997 за [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Що стосується доводів представника третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області стосовно строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до постанови про відмову вчинення нотаріальних дій від 22.11.2017 Новопсковської державної нотаріальної контори, позивач своєчасно прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно не має можливості оскільки втрачений правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) на ім'я померлого. Відповідно до статті 71 ЦК Української РСР (1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст. 76 ЦК Української РСР). Аналогічні вимоги щодо загального строку позовної давності містить і ст.257 ЦК України. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що позивач про порушення свого права дізналась лише в 2017 році, коли почала збирати необхідні документи для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та помітила втрату правовстановлюючого документу, у зв'язку з чим вона не пропустила строк позовної давності. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивач прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved