Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (надалі - Квартира). [PERSON] помер [INFO]. Після його смерті право власності на частку вищевказаної Квартири фактично прийняв онук [PERSON], який був єдиним спадкоємцем майна [PERSON], був зареєстрований за вказаною адресою та фактично вступив в управління всією спадковою Квартирою, сплачуючи комунальні платежі за користування житлом, що відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка діяла на момент смерті [PERSON], є прямим доказом прийняття особою спадщини. Отже, станом на [INFO] фактичним власником усієї Квартири став [PERSON], проте свої спадкові права так і не оформив. [INFO] помер [PERSON] Між тим, 19.09.2006 року він склав заповіт, яким усе своє майно, у тому числі вищевказану Квартиру, заповів позивачу [PERSON] 02 березня 2016 року позивач звернувся до Першої криворізької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON], однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з неточностями у визначенні обсягу спадкового майна. За результатами обстеження та інвентаризації Квартири, що було виконано КП ДОР «Криворізьке БТІ» встановлено, що частина спадкового будинку з господарськими побудовами, розташованих за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] складається з 1/2 частини домоволодіння, а саме: квартири № 2 в житловому будинку «А-1», загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., 1/2 частина літньої кухні-сараю «Б», літня кухня «В», 1/2 частина вбиральні «Д». Відповідачами по справі є інші співвласники будинку [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, позивач просить: встановити факт, що за життя [PERSON], який помер [INFO], належала 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме: квартира № 2 у житловому будинку «А-1» загальною площею 66,7 кв. м, житловою площею 40,9 кв. м, 1/2 частина літньої кухні-сараю «Б», літня кухня «В», 1/2 частина вбиральні «Д», а також визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вищевказаного домоволодіння, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 18.05.2017 року від них надійшли заяви, в яких вони зазначили, що вимоги позивача визнають в повному обсязі та просять розглядати справи за їх відсутності. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Представники третіх осіб: Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі Дніпропетровської області радив судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, та від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності із зазначенням, що заперечення щодо задоволення позову відсутні. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 26.05.1995 року, зареєстроване у Криворізькому бюро технічної інвентаризації (а.с. 9), [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Зі свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 13) вбачається, що [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] позивача [PERSON] (а.с. 16) та свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с. 17), встановлено, що мати позивача [PERSON] одружилась з [PERSON] та фактично [PERSON] став пасинком та знаходився на його утриманні. Правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] виникли [INFO], тобто до набрання законної сили ЦК України 2004 року, і регулюються нормами цивільного законодавства ЦК УРСР (в редакції 1963 року), діючого на той час. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Таким чином, спадкоємцями за законом нарівні з дітьми померлого визнаються усиновлені. Пасинки та падчерки не є спадкоємцями після вітчима та мачухи, крім випадків, коли мало місце усиновлення їх або факт утримання. Як було встановлено у судовому засіданні та вбачається з постанови державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори, [PERSON] був вітчимом [PERSON], на утриманні якого він перебував, проте з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] він не звертався. Частиною першою статті 532 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що усиновлені та їх нащадки при спадкоємстві після смерті усиновителя або його родичів прирівнюються до дітей усиновителя та їх нащадків. Вони не успадковують за законом після смерті своїх батьків та інших кровних родичів по висхідній лінії, а також братів і сестер. Згідно з п. 1 с. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з поквартальної картки (а.с. 14) та картки прописки (а.с. 15), [PERSON] був зареєстрований як онук [PERSON] та на момент відкриття спадщини проживав з ним за однією адресою: [ADDRESS], таким чином фактично вступив в управління всією квартирою та прийняв спадщину після його смерті. Не оформивши своїх прав як спадкоємця [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 12). Між тим, 19.09.2006 року [PERSON] склав та нотаріально засвідчив заповіт на ім'я свого батька [PERSON]. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] відкрилася після [INFO], відносини спадкування регулюються правилами діючого ЦК України. Спадкування згідно ст.1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З постанови державного нотаріуса Першої криворізької державної нотаріальної контори (а.с. 10) вбачається, що після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини ніхто не подавав і спадкова справа не відкривалась. Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту звернувся [PERSON] Інших спадкоємців не має. Натомість позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка складається з квартири по [ADDRESS], та рекомендовано звернутися до суду. За результатами обстеження та інвентаризації Квартири, що було виконано КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с. 18-24) встановлено, що частина спадкового будинку з господарськими побудовами, розташованих за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] складається з 1/2 частини домоволодіння, а саме: квартири № 2 в житловому будинку «А-1», загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., 1/2 частина літньої кухні-сараю «Б», літня кухня «В», 1/2 частина вбиральні «Д». При цьому, відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватній спільній частковій власності 3/10 та 1/5 частки відповідно, житлового будинку з господарчими будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-30). Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням вищевикладеного, оскільки дослідженими судом в сукупності доказами підтверджується факт належності за життя 1/2 частини вищевказаного домоволодіння [PERSON], суд вважає заявлені позовні вимоги про визнання за позивачем права на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом обґрунтованими, підтвердженими наданими до суду та дослідженими доказами, у зв'язку з чим суд задовольняє їх у повному обсязі.

Outcome: approved