Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог вказує, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 25.07.2008 року був укладений кредитний договір № HMK0G1000006252, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 29097,08 доларів США, що за курсом 26,21 відповідно до службового розпорядження НБУ від 31 березня 2016 року складає 762634,42 грн. за кредитним договором № HMК0GІ0000006252 від 25 липня 2008 року. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 25 липня 2008 року сторони уклали кредитний договір № HMК0GІ0000006252. Відповідно до укладеного договору № HMК0GІ0000006252 від 25 березня 2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 252500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25 березня 2018 року. Згідно додаткової угоди від 25 березня 2008 року кредитний договір № HMК0GІ0000006252 від 25 березня 2008 року переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 53862,39 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором серед іншого забезпечене договором поруки, укладеним із відповідачем [PERSON] Позивач, свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, видав відповідачу кредит у розмірі 53862,37 доларів США, а відповідач в порушення умов кредитного договору і ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України своїх зобовязань не виконав, оскільки не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку і строки внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2016 року становить 20\~097,08 доларів США. В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнала, заперечила проти його задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник в суді позов не визнали, заперечили проти його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, які долучені судом до матеріалів справи. З урахуванням численних суперечливостей та невідповідності у долучених позивачем до позову документах, обєктивну відсутність належних доказів наявності грошових зобовязань відповідача перед позивачем у доларах США, просять суд відмовити позивачу в позові у повному обсязі. [PERSON] звернувся до позивача із зустрічним позовом про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит від 25 березня 2008 року № HMК0GІ0000006252, укладеної сторонами 25 липня 2008 року. Зустрічний позов обґрунтований порушеннями вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Зустрічний позов підтримали, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши в судовому засіданні сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні первісного і зустрічного позовів необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, для цілей задоволення позову позивач у даній справі зобовязаний довести: факт укладення сторонами конкретного кредитного договору, факт належного виконання позивачем свого зобовязання щодо надання визначеної суми кредитних коштів в іноземній валюті відповідачу, факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань щодо повернення позивачу наданих кредитних коштів та нарахованих процентів тощо. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений договір про іпотечний кредит № HMК0GІ0000006252. За вказаним договором відповідач [PERSON] отримав споживчий кредит у розмірі 252500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних. Жодних зобовязань відповідача в іноземній валюті вказаний договір не містить. Дана обставина визнається і не оспорюється сторонами, а відтак, не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості в іноземній валюті (у доларах США) позивач посилається на те, що відповідно до додаткової угоди від 25 березня 2008 року кредитний договір № HMК0GІ0000006252 від 25 березня 2008 року переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 53862,39 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме, видав відповідачу кредит у розмірі 53862,37 доларів США. Залишок заборгованості за договором за наполяганням позивача станом на час розгляду справи становить 29097,08 доларів США, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів. Суд погоджується із позицією відповідача, що документальні підстави, на яких позивачем заявлено первісний позов, містять численні суперечливості і протиріччя, які не були усунуті позивачем в ході судового розгляду справи. Договір про іпотечний кредит № HMК0GІ0000006252 укладено сторонами саме 25 березня 2008 року, а не 25 липня 2008 року як зазначає у позові позивач. Додаткова угода, на якій фактично ґрунтується предявлений позивачем позов у даній справі, безпосередньо стосується договору про іпотечний кредит № HMК0GІ0000006252 від 25 березня 2007 року а не від 2008 року. Про те, що вказана додаткова угода стосується договору про іпотечний кредит саме від 2007 року неодноразово зазначено як в назві додаткової угоди так і в її тексті. Зокрема, саме про 2007 рік укладення основного договору вказано як в преамбулі додаткової угоди, так і в п. 8.1. додаткової угоди (банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 25 липня 2007 року по 25 березня 2018 року). Судом також враховується, що зовсім іншого договору стосується долучений позивачем до позову Додаток № 1 до додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № HMК0610000007170 від 25.03.2008 р. При цьому, самого тексту договору про іпотечний кредит № HMК0610000007170 від 25.03.2008 р. позивачем на вимогу суду надано не було. Також вищевказаний Додаток № 1 до додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № HMК0610000007170 від 25.03.2008 р. містить лише певні цифри (суми), проте, не містить жодних реквізитів валюти, в якій він фактично складений як графік погашення кредиту за договором. Виходячи із змісту п. 6.1. долученої позивачем до позову додаткової угоди, даний договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, згідно п. 8.1. набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах з моменту надання Позичальником (Відповідачем) розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобовязань за цим Договором. Відповідно до п. 1.2. розділу І Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою НБУ від 15.12.2004 N 637, розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою НБУ від 01.06.2011 N 174, касовий документ - документ, який оформляється для здійснення касової операції. Відповідно до п. 1.3. розділу IV вищевказаної Інструкції, касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. Згідно з приписами ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Таким чином, за умовами додаткової угоди для набрання чинності додатковою угодою до договору про іпотечний кредит N НМК0G10000006252 від 25 березня 2007 року, на підставі якої позивачем заявлено позов, позивач зобовязаний надати суду належним чином оформлені позичальником [PERSON] розрахункові документи або касові документи з метою використання кредиту в межах зазначених в них сум. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, єдиним касовим (розрахунковим) документом, який підтверджує факт виникнення у відповідача грошових зобовязань в іноземній валюті (долари США) є заява № 6252 про продаж іноземної валюти. У заяві № 6252 про продаж іноземної валюти йдеться про те, що відповідач доручив банку продати за українські гривні 83618,14 доларів США за договірним (мінімальним) курсом продажу 4,62, що у перерахунку становить 386315,80 грн. В заяві також зазначено, що гривні перераховуються на наступні рахунки за реквізитами:в сумі 248844,22 грн. на транзитний рахунок [PERSON], ІПН [NUMBER]. Суд не приймає як доказ заяву № 6252 про продаж іноземної валюти в звязку з неналежністю оформлення вказаної заяви саме як касового (розрахункового) документа, а також явною суперечністю її змісту, зокрема, вказана заява не містить таких обовязкових реквізитів касового (розрахункового) документа як дата її оформлення, підписи відповідальних працівників банку, відмітки про її виконання тощо. Окрім того, в заяві № 6252 ідентифікаційний номер відповідача [PERSON] зазначений [NUMBER] тобто іншої особи, яка не є стороною в спорі і на думку суду не може підтверджувати виникнення обов»язків по договору для [PERSON] ІПН якого [NUMBER]. Суд погоджується із запереченнями представника відповідача відносно того, що за своїм змістом вказана заява про продаж іноземної валюти не співвідноситься із спірними кредитними правовідносинами, не узгоджується з іншими матеріалами справи і заявленими Позивачем підставами позову. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання відповідачу кредитних коштів в іноземній валюті, а також для встановлення конкретної дати набрання чинності додатковою угодою до договору про іпотечний кредит № HMК0GІ0000006252 від 25 березня 2007 року в розрізі п. 6.1. вказаної додаткової угоди. Сплата періодичних платежів [PERSON] на погашення заборгованості не може розцінюватись як виконання ним умов саме додаткової угоди, оскільки відповідач не заперечив про наявність та виконаним ним зобов»язань за кредитним договором від 25 березня 2008 року. На думку суду, оспорювана додаткова угода, яка не набрала чинності, не може бути підставою виникнення цивільних прав та обовязків відповідно до ст. 11 ЦК України. З урахуванням наведених обставин, в первісному позові про стягнення заборгованості в іноземній валюті позивачеві слід відмовити в повному обсязі. Враховуючи висновок суду про не встановлення чіткої дати набрання чинності додатковою угодою до договору про іпотечний кредит № HMК0GІ0000006252 від 25 березня 2007 року, в задоволенні зустрічного позову відповідача про визнання даної угоди недійсною слід відмовити, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а фактично нечинна оспорювана додаткова угода обєктивно не може порушувати прав, свобод чи інтересів позивача за зустрічним позовом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Outcome: approved