Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] звернулася до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] до психіатричного закладу, у примусовому порядку без її згоди. В обґрунтування вимог лікар-психіатр посилається на те, що гр. [PERSON], [INFO], жителька с. Довжанка, Тернопільського району Тернопільської області, поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в ургентному порядку 20.03.2018 року о 9 год. 40 хв. за скеруванням АПВ в звязку з неадекватною поведінкою вдома, в супроводі мами [PERSON], яка є її опікуном згідно рішення суду від 02.10.2014 року справа № 607/4120/14-ц. з діагнозом: Помірна розумова відсталість. З анамнезу відомо, що народилася молодшою із 2-х дітей. Народилася в асфіксії. З народження відставала в розумовому розвитку, не розвивалася. Вчилася в школі- інтернаті для розумово- відсталих дітей в м.Рогатині де закінчила 9 класів. Не одружена, проживає з рідними. Потребує постійного стороннього догляду, так як не може забезпечувати свої життєві потреби: не вміє одягатися, взуватися, неохайна з сечею, калом (страждає на енурез), в свідомості, кричить, періодами неадекватно сміється, на поставленні запитання відповідей не дає, не розуміє, що її запитують. Інструкції не виконує. Навики по самообслуговуванню не розвинені. Критика до свого стану відсутня. Агресивна до мами, плюється, може вдарити. На обліку у психіатра з дитячого віку. Являється інвалідом 2 групи довічно. Комісія прийшла до висновку, про необхідність госпіталізації пацієнтки [PERSON] [INFO] у психіатричний стаціонар для обстеження і лікування у звязку з наявністю у пацієнтки психічного захворювання, яке сягає рівня слабоумства: Помірна розумова відсталість, яка обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовільнити основні життєві потреби згідно Закону України Про психіатричну допомогу(ст.14). Посилаючись на наведене та те, що [PERSON] внаслідок психічного захворювання не може надати усвідомлену згоду на її госпіталізацію, просить задовольнити заяву. У судовому засіданні лікар-психіатр яка одночасно є і представником Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні - заяву підтримала, з підстав викладених у ній. Вказала, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого не спроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а також виявляє та вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх, у звязку з чим потребує госпіталізації до психіатричного закладу з метою лікування. Прокурор у судовому засіданні заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] підтримав. Законний представник [PERSON] [PERSON] вказала, що її дочка [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і на даний час потребує госпіталізації до психоневрологічної лікарні для обстеження та лікування. У судове засідання була доставлена [PERSON], яка не змогла адекватно відповісти на поставлене їй запитання, щодо її госпіталізації. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вважає, що заяву лікаря-психіатра слід задовольнити з наступних підстав: Судом встановлено, що пацієнт [PERSON], [INFO], жителька с. Довжанка, Тернопільського району Тернопільської області, поступила в стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні в ургентному порядку 20.03.2018 року о 9 год. 40 хв. за скеруванням АПВ в звязку з неадекватною поведінкою вдома, в супроводі мами [PERSON], яка є її опікуном згідно рішення суду від 02.10.2014 року справа № 607/4120/14-ц з діагнозом: Помірна розумова відсталість. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 20.03.2018 року встановлено, що пацієнт з народження відставала в розумовому розвитку, не розвивалася. Вчилася в школі - інтернаті для розумово- відсталих дітей в м.Рогатині де закінчила 9 класів. Не одружена, проживає з рідними. Потребує постійного стороннього догляду, так як не може забезпечувати свої життєві потреби: не вміє одягатися, взуватися, неохайна з сечею, калом (страждає на енурез), в свідомості, кричить, періодами неадекватно сміється, на поставленні запитання відповідей не дає, не розуміє, що її запитують. Інструкції не виконує. Навики по самообслуговуванню не розвинені. Критика до свого стану відсутня. Агресивна до мами, плюється, може вдарити. На обліку у психіатра з дитячого віку. Являється інвалідом 2 групи довічно. Комісія вважає, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації для стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди в звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також виявляє та вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до вимог ст. 14 цього ж Закону, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Комісія вважає, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації для стаціонарного обстеження та лікування без її усвідомленої згоди в звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а також виявляє та вчиняє дії, що являють небезпеку для навколишніх. Враховуючи вищенаведені вимоги закону [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку є доцільною, тому заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved