Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» , в якому просить зобов`язати публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» повернути їй незаконно зняті 16 травня 2020 року кошти з її карткового рахунку№ [NUMBER] в розмірі 100 000 гривень шляхом відновлення їх на її картковому рахунку. Вимоги обґрунтовує тим, що вона є клієнтом АТ «Укргазбанк» та має картковий рахунок № [NUMBER] , який приєднаний до номеру її телефону: [NUMBER] . 15 травня 2020 року на її телефон зателефонував невідомий номер, вона відповіла на дзвінок, проте абонент через декілька секунд відключився. Через деякий час (коли саме, їй невідомо), номер мобільного телефону перестав працювати, а вночі 16 травня 2020 року з її карткового рахунку були зняті грошові кошти в сумі 100 000 гривень. Тобто, вночі, незрозумілим чином, сторонні особи зняли усі її особисті кошти. Відповідачем не вживались дії, щодо перевірки можливості такої транзакції. Усе це свідчить про недобросовісність виконання своїх обов`язків відповідачем та його бездіяльність, яка призвела до втрати грошових коштів з її карткового рахунку. Таким чином, у зв`язку з недбалістю та незабезпеченням АТ «Укргазбанк» належної безпеки його особистих даних, вказаний банк надав можливість шахраям зняти з його рахунку кошти на суму 100 000 гривень. З вини відповідача вона втратила можливість здійснення користування та контролю (володіння) за своїм електронним платіжним засобом та не могла здійснювати чи підтверджувати будь-які операції у електронній системі Банку. Невідкладно, як тільки їй стало відомо про зняття грошових коштів з рахунку, а саме, 16 травня 2020 року вранці, вона з телефону свого сина звернулася на гарячу лінію банку та повідомила про вище викладені обставини, у зв`язку з чим її рахунок був заблокований. Того ж дня, 16 травня 2020 року, вона звернулася до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1. ст.190 КК України. Наразі, її визнано потерпілою та проводиться досудове розслідування . 18 травня 2020 року у відділенні банку їй надали виписки з карткових рахунків для проведення відповідних слідчих дій. Крім того, нею була подана заява про те, що вона не розголошувала відомостей про логін та пароль чи інші особисті дані. У зв`язку з цим вона змушена була звертатися до відповідача з заявою, у якій виклала вищенаведені обставини та просила провести службове розслідування для встановлення осіб, якими фактично були зняті його грошові кошти та (або) осіб, на чиї карткові рахунки були переведені кошти, а також, просила повернути на її рахунок незаконно списані кошти. 15 червня 2020 року отримала відповідь від відповідача, у якій йдеться про те, що АТ «Укргазбанк» розглянув її звернення та повідомив, що на підставі її заяви проводиться перевірка. Вважає, що з боку АТ «Укргазбанк» мало місце грубе порушення норм цивільного законодавства України та Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року. Вимоги даного Положення щодо повідомлення Банку про блокування електронного платіжного засобу (банківської картки) та повідомлення про зникнення грошових коштів з рахунків, вона виконала невідкладно, а саме 16 травня 2020 року вранці, як тільки про це їй стало відомо. Однак, незважаючи на її численні особисті, письмові та телефонні звернення на адресу АТ «Укргазбанк» про відсутність її вини у втраті номеру мобільного телефону, не взяті до уваги Банком. Відповідач не врахував тих обставин, що банківські картки, паролі та пін-коди викрадені у неї, не були, не могли бути доступні шахраям. Проте, відповідач відмовляється нести відповідальність за проведення вказаної операції та не виконує його вимоги щодо повернення на банківський рахунок незаконно знятих коштів. Вважає бездіяльність відповідача незаконною, у зв`язку з цим і змушена звертатися до суду з даним позовом. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь 8 000 гривень витрат на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача Гринь К.О. позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Вказує на те, що відповідач не спростував доводи позивача, про те, що дійсно було проведено списання грошових коштів з картки [PERSON] та її чоловіка. Представник відповідача Михно А.О. в судовому засіданні проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Не заперечує, що між банком та позивачем був укладений договір і відкритий на його ім`я рахунок, не заперечує проти транзакції, однак, вказує, що вина банку відсутня. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Ст.ст.4,22 ЗУ «Про Захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів. Згідно п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до п. 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. П. 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р встановлено, що банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян". Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 була сформована наступна правова позиція: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З наведених положень випливає обов`язок фінансової установи негайно відновити залишок коштів на рахунку до стану, що існував, за умови, що користувач невідкладно повідомить банк про платіжні операції, до здійснення яких він не причетний. По справі встановлено і сторонами не оспорюється, що позивач є клієнтом АТ «Укргазбанк» та має картковий рахунок № [NUMBER] , який приєднаний до номеру її телефону: [NUMBER] , а також про те, що вночі 16 травня 2020 року, з банківської картки позивача були зняті грошові кошти в сумі 100 000 гривень. Судом встановлено, що позивач виконала дії, прописані наведеними положеннями закону, а саме : відразу, коли сталася несанкціонована транзакція, вона повідомила відповідача, заявила про заблокування рахунку, що і було здійснено, звернулася до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, 16 травня 2020 року відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020200080000534 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України про те, що вночі 15 травня 2020 року з банківської картки АТ «Укргазбанк», якою користується позивач [PERSON] , були зняті грошові кошти . 18 травня 2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою , в якій виклала виниклі обставини та просила провести службове розслідування , 15 червня 2020 року позивач отримала відповідь про те, що на підставі її заяви проводиться службове розслідування . Зі змісту п.9 «Положення про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» слідує, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та /або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені положення свідчать про неприпустимість притягнення користувача електронного засобу платежу до відповідальності за здійснення платіжних операцій всупереч його споживчому волевиявленню, за виключенням випадків доведеності умисних дій або недбалості споживача, які зумовили ці дії. Суд не може констатувати обставин дій або бездіяльності позивача, що в будь-який спосіб сприяли використанню платіжного засобу, навпаки , судом встановлено, що позивач, у відповідності до наведених норм діяв правильно та добросовісно при реалізації своїх прав та виконала покладені на неї обов`язки про негайне інформування установи Банку про епізоди несанкціонованого втручання інших осіб в правовідносини між сторонами. В той же час, відмовляючи позивачеві та заперечуючи проти позову, відповідачем суду не надано будь-яких даних, які б свідчили про проведені дії відповідачем, направлені на з`ясування виниклих обставин. Вказані обставини свідчать про недосконалість системи захисту від несанкціонованого доступу до персональних даних клієнта, а відповідачем не вживаються будь-які заходи, направлені на її вдосконалення. А так, позиція відповідача і його бездіяльність свідчить про зацікавленість у виникненні подібних обставин. Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта внормовані ст. 1073 ЦК України, згідно з якою у разі безпідставного списання банком з рахунку клієнта грошових коштів, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати заподіяні збитки. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі , а наслідком їх вирішення є ухвалення рішення про їх задоволення. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та Адвокатською компанією «Гринь та партнери» в особі керуючого Гринь Л.В., 20 травня 2020 року укладено договір про надання правничої допомоги. Відповідно до звіту від 22 вересня 2021 року про виконані роботи по Договору про надання правової допомоги від 20 травня 2020 року, погодженого адвокатським бюро з клієнтом, загальна вартість наданих адвокатом послуг правової допомоги становить 8 000 гривень. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19), від 13 січня 2021 року у справі № № 596/2305/18-ц ,провадження № 61-13608св20; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19. Таким чином, проаналізувавши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, враховуючи складність справи, обсяг та час, витрачений адвокатом на виконання робіт, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень. Крім того, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 908 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved