Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач 21.05.2018 року звернувся з позовною заявою, в якій просить суд визнати особистою приватною власністю [PERSON] гараж №Н-1 загальною площею 53,4 кв.м., що знаходиться у м. Миколаєві, автогаражний кооператив "Сонячний". В обґрунтування позову зазначила, що 08.01.1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ФП № 398921. Наразі шлюб між сторонами не розірвано, однак фактично шлюбні відносини між ними припинено з кінця 2012 року. Тривалий час позивачу взагалі не було нічого відомо про місцезнаходження відповідача, однак згодом вона дізналася про те, що ним створено нову сімю в іншій країні. Позивач розшукувала відповідача через правоохоронні органи, 3.01.2013р. подавала заву до відділу внутрішніх справ Заводського району на розшук [PERSON], якого знайдено так і не було. Також, наявний акт від 18.08.2014р. про не проживання відповідача за місцем реєстрації з січня 2014р. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.12.2014 року по справі № 487/8735/14-ц відповідача визнано таким, що втратив право користування квартирою № 114 по вул. Озерна, 29 у м. Миколаєві в силу не проживання відповідача у названому приміщенні більш ніж 6 місяців. На підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2018 № 111728939 позивач є власницею гаражу № Н- 1, що знаходиться у м. Миколаєві, автогаражний кооператив «Сонячний» з 26.12.2017р.. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про слухання справи за його відсутністю. В судовому засіданні відповідач не з'явився, був повідомлений належним чином про слухання справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.01.2018 № 111728939 позивач є власницею гаражу № Н-1, що знаходиться у м. Миколаєві, автогаражний кооператив «Сонячний» з 26.12.2017р.. Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою. В судовому засіданні судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02.12.2014 року по справі № 487/8735/14-ц відповідача визнано таким, що втратив право користування квартирою № 114 по вул. Озерна, 29 у м. Миколаєві в силу не проживання відповідача у названому приміщенні більш ніж 6 місяців. Також судом встановлено, що приблизно з кінця 2012 року між сторонами фактично припинені шлюбні відносини, сторони разом не проживали з цього періоду часу, і у них відсутній спільний бюджет, взаємні обов'язки, припинено ведення спільного господарства. Разом з тим у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 6 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Оскільки судом встановлено, що право власності на гараж №Н-1 набув 26.12.2017 року, у період фактичного припинення шлюбних відносин, суд вважає, що спірний автомобіль слід розглядати як особисту приватну власність [PERSON], відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13. Таким чином, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме - 704.80 грн.. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved