Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участі третьої особи: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Родіонова Н.В., про визначення частки у праві спільної сумісної власності та просив визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила ?, і частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить ?, мотивуючи свої вимоги тим, що визначити частки у спільній сумісній власності у позасудовому (адміністративному) порядку неможливо у зв'язку зі смертю співвласника [PERSON], що перешкоджає оформленню спадщини у нотаріальному порядку. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити, судові витрати залишити за ним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, у якій позов визнала та просила розглянути справу у її відсутність. Третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Родіонова Наталія Вікторівна - у судове засідання не з'явилася, однак надала витребувані судом письмові докази (копію спадкової справи № 5/2015). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи № 5/2015, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.07.1993 року, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської Ради народних депутатів згідно рішення від 29 липня 1993 року № 515, та зареєстрованого КП «ВООБТІ» 16.09.1993 року у реєстровій книзі № 163 за реєстровим № 1005/8208, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (без визначення часток). [INFO] у віці 99 років помер [PERSON] (спадкодавець), про що 03.11.2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 3031 (підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.11.2014 року) . Позивач [PERSON], [INFO], є сином спадкодавця [PERSON]. Згідно заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Болотновою М.М. 06.06.2013 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1033, спадкодавець заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право - [PERSON], 1956 року народження, та [PERSON], 1959 року народження, в рівних частках кожному. Даний заповіт є чинним (не скасований, не змінений), що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 22.04.2015 року № 40204645. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 5/2015, позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом, подавши у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини відповідну заяву про прийняття спадщини від 22 квітня 2015 року № 14 приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу Родіоновій Н.В. Спадкоємець за заповітом [PERSON] (син спадкодавця) відмовився від прийняття спадщини за заповітом на користь позивача [PERSON], подавши у передбачений законодавством строк відповідну заяву від 12 березня 2015 року, посвідчену нотаріусом м. Тули Мухіною К.О. за реєстровим № 3-329. Спадкоємець за законом [PERSON] (дружина спадкодавця, мати позивача, відповідач) відмовилася від отримання обов'язкової частки у спадщині, на яку вона як особа, непрацездатна за віком має право, подавши у передбачений законодавством строк відповідну заяву від 21 квітня 2015 року, посвідчену нотаріусом Бельовського нотаріального округу Тульської області Жуковим О.Ю. за реєстровим № 1-1134. Спадкоємець за законом [PERSON] (син спадкодавця) відмовився від прийняття спадщини за законом, подавши у передбачений законодавством строк відповідну заяву від 15 квітня 2015 року, посвідчену аташе Генерального консульства Росії в Ніігаті (Японія) Щенковим А.І. за реєстровим № 114. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Таким чином, [PERSON] відповідно до ст. 1235 ЦК України є єдиним спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON]. Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2015 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Родіоновою Н.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки не визначено його частку у спільному сумісному майні - квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом ; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 200 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, посилається на рівність часток. Визначаючись щодо даної позовної вимоги, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства, а також ту обставину, що ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, що також підтверджено відповідачем по справі, а також те, що часта померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно. Тому, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню. При цьому суд враховує, роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. При цьому, зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. На підставі викладеного,

Outcome: approved