Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття. Позивач просить суд: стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], аліменти на її, [PERSON], користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від всіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], у супроводі матері [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до країн світу: Росія, Кіпр, Болгарія, Греція, Єгипет, Туніс, ОАЕ, Чехія, Чорногорія, Польща, Хорватія, Терція, Ізраїль, Іспанія, Франція, Німеччина, Грузія, Італія, Фінляндія, до досягнення [PERSON], повноліття, тобто до [INFO]. Позивач посилається на те, що вони з відповідачем 10.07.2008 року уклали шлюб. У шлюбі в них народилась донька - [PERSON], [INFO]. З січня 2015 р. сімейне життя між ними почало погіршуватися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних стосунків. Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 15.09.2015 р. шлюб між ними було розірвано. Донька залишилась проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не погоджується надавати допомогу на утримання дитини. Останні події після розлучення свідчать про те, що відповідач постійно вимагає в неї грошові кошти за кожен дозвіл, що стосується оформлення закордонного паспорта на дитину та інше. Крім того, вона має можливість, щоб донька відвідувала шкільний заклад на території Польщі. На даний час донька зарахована до першого класу в Польщі. Відповідач не бажає надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явились, проте від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі. В заяві також вказано, що позов вона підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі. В заяві також вказано, що позов він визнає. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], про що в Книзі реєстрації народжень від 10.08.2011 року зроблений актовий запис № 867. (а.с.14) Згідно довідки Дмитрушківської сільської ради Уманського району за № 481 від 18.05.2018 р. [PERSON], 1986 року народження, зареєстрована та проживає в [ADDRESS] з дочкою [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. (а.с. 15) Відповідно до рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 25.09.2015 р. було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18) Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час дитина [PERSON] проживає з матір'ю, знаходиться на її утриманні. Як встановлено судом, батько дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають до задоволення Так, судом встановлено той факт, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні, батько дитини у добровільному порядку відмовляється надавати допомогу, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. Крім того, позивачем в позові ставиться питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Відповідно до довідки початкової шкоди № 3 з інтеграційними філіями м. Вольшин від 18.04.2018 р., виданої [PERSON], [INFO] про те, що в 2017-2018 навчальному році вона відвідує дошкільну групу Початкової школи № 3 з інтеграційними філіями Памятник тисячоліттю Польської держави ім. Міхала Джимала у Вольштині. В 2018-2019 навчальному році вона буде відвідувати клас 1б. (а.с.17) Питання про порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон Сімейним кодексом України не врегульоване. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст. 313 ЦК України. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (частини 1, 2 статті 3 Конвенції). Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-ХІІ за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Тобто батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей тощо. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724) передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється в разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька обґрунтовані та підлягають до задоволення. Судом достеменно встановлено, що дитина постійно проживає разом з матір'ю, відповідач проживає окремо, мати дитини піклується про її фізичний і духовний розвиток, забезпечує дитину усім необхідним. Таким чином, суд вважає тимчасовий виїзд дитини разом з матір'ю за межі України за кордон є доцільним для дитини і повністю відповідає її інтересам.

Outcome: approved