Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Мукачівської міської ради Закарпатської області звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» про відшкодування витрат в розмірі 1768, 32 грн., понесених закладом охорони здоров`я на лікування потерпілих [PERSON] та [PERSON] від злочину. В обґрунтування позову зазначено про те, що 18.11.2017 року о 14 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись автодорогою Мукачево-Рогатин в напрямку із м. Хуст в напрямку м. Мукачево в межах насаленого пункту с. Залужжя Мукачівського району Закарпатської області не вибрав безпечної швидкості руху, допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до втрати керування автомобілем та виїзду його за межі проїзної частини дороги в кювет, де він перекинувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження та проходили стаціонарне лікування в КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» впродовж двох днів. Вказані обставини встановлено ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 лютого 2018 року (справа №303/634/18). Згідно листа КПН «Мукачівська центральна районна лікарня» від 19.03.2020 року за №482 комунальним підприємством здійснено витрати на лікування [PERSON] в розмірі 884,16 грн. та на лікування [PERSON] - 884, 16 грн., які ними не відшкодовано. Мукачівська місцева прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» просить ухвалити про стягнення із [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] на користь держави в особі КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» вартість витрат за стаціонарне лікування потерпілих від злочину в розмірі 1768,32 гривень. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. У судове засідання представник позивача Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області, представник відділу охорони здоров`я Мукачівської міської ради Закарпатської області не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задоволити. Представник третьої особи без самостійних вимог: КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» в судове засідання не з`явився, не подали до суду жодних заяв. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечив. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2018 року звільнено [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця [ADDRESS] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням із потерпілими на підставі ст. 46 КК України, кримінальне провадження №12017070120001247 відносно обвинуваченого [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито (справа №303/634/18). Ухвалою встановлено, що 18.11.2017 року о 14 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись автодорогою Мукачево-Рогатин в напрямку із м. Хуст в напрямку м. Мукачево в межах насаленого пункту с. Залужжя Мукачівського району Закарпатської області не вибрав безпечної швидкості руху, допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, що призвело до втрати керування автомобілем та виїзду його за межі проїзної частини дороги в кювет, де він перекинувся. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження та проходили стаціонарне лікування в КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» впродовж двох днів. Згідно довідки видатків на лікування хворих [PERSON] та [PERSON] проходили стаціонарне лікування у КНП «Мукачівська районна лікарня» 2 ліжко-дні, внаслідок чого витрати на їх лікування склали по 884,16 грн., вартість одного ліжко-дня у вказаному закладі становила 442, 08 грн. (а. с. 9). Вказані витрати на лікування потерпілих [PERSON] та [PERSON] відповідачем не сплачено. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. З роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" від 07 липня 1995 року вбачається, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжкодня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 545 «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» від 16 липня 1993 року (далі - Постанова № 545) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п. п. 3, 4 Постанови № 545 визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Отже, з врахуванням вищенаведеного та того, що вимоги позовної заяви визнані сторонами і відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідач позовні вимоги визнав, із врахуванням ціни позову, суд приходить до висновку, що судовий збір, який повинен був понести позивач при сплаті судового збору у загальному порядку у сумі 1051 грн. - 50%, що підлягали б поверненню йому з державного бюджету, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved