Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення режими окремого проживання. В обґрунтування вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, в сім'ї немає взаєморозуміння, через що постійно виникають сварки, спільного господарства не ведуть, не мають бажання надалі проживати разом; фактично вони проживають окремо тривалий час, заявниця просить суд ухвалити рішення, яким встановити режим окремого проживання між подружжям. Заявниця, згідно до поданої заяви, підтримала заяву та просить справу розглядати без її участі. Заінтересована особа (відповідач) у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду предявленого позову був повідомлений належним чином, шляхом подання оголошення в газету "Рідне прибужжя" редакції №13 (3457) від 30.03.2017 року, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи обєктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для\~ всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 119 СК України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Разом з тим ст. 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що посвідчено 21.12.2013 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №670. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], актовий запис про народження дитини №6, зроблений 11.02.2014 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції; [PERSON], [INFO], актовий запис про народження дитини №504, зроблений 03.06.2016 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області. Проте протягом тривалого часу подружжя не проживають разом як одна сім'я. Сторони мають різні погляди на життя, в сім'ї немає взаєморозуміння, через що постійно виникають сварки. Спільне господарство сторони не ведуть, заявниця не бажає надалі проживати разом з відповідачем. За таких обставин, оскільки підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно; обидва подружжя (сторони) наполягають на встановленні для них судом режиму окремого проживання подружжя, підстав для відмови в задоволенні заяви в судовому засіданні не встановлено, тому заявлені вимоги [PERSON] у даній справі підлягають задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved