Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог 12.04.2021 року позивач - [PERSON] звернувся до Лисичанського міського суду із позовною заявою до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення вихідної допомоги. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи, з 23.02.2005 року позивач був прийнятий на роботу до відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» АТ «Лисичанськвугілля», в якості тракториста, а 12.09.2008 року переведений на посаду гірника з повним робочим, днем під землею. 07.04.2019 року, позивач звільнився з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні з підприємства з позивачем не був проведений відповідний розрахунок з вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, яка не входить до фонду оплати праці, як то передбачено ст.116 КзпП України. Зважаючи на це з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача по справі на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку позивач звернувся до Лисичанського міського суду. 30.03.2021 року суддею Лисичанського міського суду була постановлена ухвала по справі №415/1943/21, відповідно до якої позивачу було відмовлено у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка не входить до фонду оплати праці, а саме вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у сумі 21700 грн. та роз`яснено, що позивач має право звернутися до суду з тими самими вимогами у позовному провадженні. Відносно стягнення з боржника середнього заробітку за час затримки розрахунку, Лисичанським міським судом був винесений відповідний судовий наказ. Відповідно до довідки наданої боржником від 19.03.2021 року за №24/203, станом на день звільнення, заборгованість вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію при звільненні складає 21700,00 грн. Вважає дії боржника, щодо несплати існуючої заборгованості по вихідній допомозі у зв`язку з виходом на пенсію незаконними, оскільки відповідно до ст. 116 КзпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. На підставі викладеного просив суд стягнути з Відповідача на користь Позивача нараховану, але не сплачену заборгованість з вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію при звільненні у розмірі. 21700 грн.00 коп. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 13.04.2021 року ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 415/2395/21 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 02.06.2021 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, де зазначено, що з позовними вимогами не згодний з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітноїділати входять: 1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм прані (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. 2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати № 114/8713, затвердженої наказом Державногокомітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно якої - вихідна допомога у зв язку з виходом на пенсію не входять до фонду оплати праці. З вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що вихідна допомога у зв`язку з виходом на пенсію не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто не входить до структури заробітної плати. Щодо строків звернення із позовною заявою, зазначаємо, що відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сфері трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про ^порушення свого права. [PERSON] був звільнений 07.04.2019 р. Тобто про невиплату вихідної допомоги позивачу стало відомо в день звільнення, це підтверджується і змістом позовної заяви. Отже, позивачем пропущений строк позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012 описано: як зазначив конституційний Суд України в Рішенні від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини). Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. З огляду на наведене конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. На підставі вищевикладеного, просили відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що у позивача наявна заборгованість з вихідної допомоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині позову просив розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] , заповненою 15.01.1987 року, на підставі наказу № 9К-21 від 16.02.2021 року, [PERSON] [INFO] , звільнений згідно ст. 38 КЗпП України. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 16.02.2021 звільнений. Згідно з довідкою № 24/203 від 19.03.2021 року, виданою АТ «Лисичанськвугілля» [PERSON] про те, що станом на 19.03.2021 року заборгованість по вихідній допомозі у зв`язку з виходом на пенсію, що не входить до Фонду оплати праці і складає суму 21700,00 грн.. Згідно з ухвалою Лисичанського міського суду у.н. 415/1943/21, н.п. 2-н/415/97/21 від 30.03.2021 року, [PERSON] відмовлено у видачі судового наказу в частині стягнення з боржника нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка не входить до фонду оплати праці, а саме вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у сумі 21700 грн. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Позивачем до суду надано довідку, з якої вбачається, що на дату звільнення трьохмісячна вихідна допомога складає 21700,00 грн. Судом встановлено, що станом на 19.03.2021 року АТ «Лисичанськвугілля» не проведено повного розрахунку при звільненні із [PERSON] , що підтверджується довідкою № 24/203 від 19.03.2021 року, а отже тримісячний строк позовної давності не почав свого перебігу, бо власник або уповноважений ним орган, не виплатим всіх належних при звільненні сум і фактично не розрахувався із позивачем. За таких обставин, позовні [PERSON] до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» про стягнення нарахованої, але не виплаченої вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанції №ПН215600426655 від 08.04.2021 року про сплату судового збору в сумі 908,00 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 грн..

Outcome: approved