Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такими, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] внаслідок відсутності без поважних причин за місцем реєстрації понад строки, встановлені законодавством. Позовні вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] , належить їй, [PERSON] на праві власності згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 серпня 1988 року. У квартирі № [ADDRESS] зареєстровано дев`ять осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] , [INFO] , колишня невістка [PERSON] , внуки [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з 2006 року в квартирі не проживає, разом із сином [PERSON] проживає у свої батьків в с. Зелене Компаніївського району Кіровоградської області. Шлюб між їїї сином [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Бориславського міського суду Львівської області, (справа № 438/813/18, провадження № 2/43 8/357/2018) від 13 листопада 2018 року. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується Актами, складеними працівниками ДКП „Житлово-експлуатаційна контора № 3" від 02 липня 2018 року, від 07 лютого 2019 року. Знятися з реєстрації за адресою [ADDRESS] вона не бажає. Хоча відповідач у квартирі й не проживає, позивач змушена оплачувати комунальні послуги та плату за обслуговування з розрахунку на усіх зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Участі в оплаті цих платежів відповідач не приймає. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задоволити. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву. Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутністі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: [PERSON] у судовому засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги вважає підставними, просить їх задоволити. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи письмову заяву представника позивача розглядає справу за відсутності сторін, по матеріалах справи - заочно. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить позивачу, [PERSON] на праві власності згідно із Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 серпня 1988 року, посвідченого державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Петруняк І.О., реєстр № 2149, спадкова справа № 146/88, зареєстрованого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 14. У даній квартирі зареєстровано дев`ять осіб: позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , невістка [PERSON] , внучка [PERSON] , внук [PERSON] , [INFO] , колишня невістка [PERSON] , внуки [PERSON] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з 2006 року в квартирі не проживає, разом із сином [PERSON] проживає у свої батьків в с. Зелене Компаніївського району Кіровоградської області. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 13 листопада 2018 року розірвано. Відсутність відповідача за місцем реєстрації підтверджується Актами, складеними працівниками ДКП „Житлово-експлуатаційна контора № 3" від 02 липня 2018 року, від 07 лютого 2019 року. Реєстрація відповідача у квартирі яка не проживає і не сплачує за комунальні послуги заподіюють позивачу шкоду, так як змушена оплачувати збільшену оплату за комунальні послуги, неможливістю виробили субсидію. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Слід звернути увагу, що судом з`ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає, що відповідач є таким, що втратила право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому її слід визнати таким, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 гривень судового збору.

Outcome: approved