Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Вона, [PERSON] , є матір`ю малолітнього [PERSON] [INFO] . З батьком свого сина, [PERSON] , вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. За їхньою спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України (СКУ), [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , про що свідчить запис у Свідоцтві про народження від 02.07.2014 року. Серія [NUMBER] . Зазначає, що Відповідач з моменту народження дитини не дбав належним чином про дитину та її благополуччя, ніякої матеріальної допомоги не надавав, а в подальшому взагалі припинив матеріально утримувати дитину. Вказує, що станом на грудень 2107 року, відповідач не проживав за адресою постійного місця проживання, не виконував жодних із обов`язків, покладених на нього законом як на батька, дитину не виховував, не приймав жодної участі у її утриманні, навіть жодного разу її не бачив. Весь цей час місце його проживання невідоме, зв`язку із ним немає. На даний час син [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Позивач забезпечує дитині відвідування дошкільного дитячого закладу, заняття в логопедичній групі, та в групі з вивчення англійської мови, оздоровлення та відпочинок дитини на морі та в курортних закладах. В той же час відповідач матеріально не допомагає утримувати дитину, участь у її вихованні не приймає, життям сина не цікавиться, внаслідок чого позивачу необхідна матеріальна допомога для утримання малолітнього сина, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду. Така поведінка відповідача протирічить природі та суті батьківства в цілому. Відповідач фактично відмовився нести обов`язки, покладені на нього законом по відношенню до своєї малолітньої дитини, для належного життєзабезпечення. Зазначено, що наскільки відомо позивачу, в грудні 2017 року відповідач залишив територію України та виїхав на місце проживання до Республіки Кіпр, його місцезнаходження на момент оформлення даної заяви невідоме. За цей час відповідач жодного разу не поцікавився життям позивача та їх малолітньої дитини, не допомагав та не утримував їх і позивачу нічого не відомо про відповідача, який не підтримує з ним зв`язку. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі твердої грошової суми, а саме 3000,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 01 січня 2018 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання по справі. Відповідачу роз`яснено право протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до суду відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. Роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. (а.с.17). 14 вересня 2018 року представником позивача - адвокатом Глухеньким Олександром Анатолійовичем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що на даний час, у зв`язку з набранням чинності змін до Сімейного кодексу України, позивач бажає збільшити позовні вимоги, зокрема, Позивач просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] ,на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати (а.с.26-27). 06 лютого 2019 року заява представника позивача про збільшення розміру позовних вимог прийнято до розгляду. В судовому засіданні 06лютого 2019 року оголошено перерву для надання можливості стороні відповідача протягом 15 днів з дня вручення заяви про збільшення розміру позовних вимог, надіслати до суду відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. Роз`яснено, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. (а.с.71-73). Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України стороною відповідача подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судових засіданнях представник позивача вимоги позову, з урахуванням остаточних уточнень, підтримав в повному обсязі, вважає їх законними і обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача вимоги позову визнала частково. Зазначила, що обов`язок сплати аліментів Відповідачем не заперечується, однак обґрунтування позовних вимог не відповідають дійсності. Зазначила, що з народження сина, батько [PERSON] дбав про сина та матеріально утримував сім`ю. В 2015 році 2016 році позивачка, перебуваючи у декретній відпустці, неодноразово залишала малолітнього сина і разом з відповідачем вилітала на Кіпр. Представник відповідача зазначила, що після того як відповідач вилетів до Кіпру без позивачки, вона в 2018 році перестала з ним спілкуватись та звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 16.05.2018 року в ден народження відповідача, при що стороні відповідача стало відомо із сайту судової влади. Хоча позивач знає засоби зв`язку з відповідачем, знає де він знаходиться та умисно не дає спілкуватись батьку с сином. Представником відповідача повідомлено, що відповідач має також сина [PERSON] , [INFO] від першого шлюбу. Представник відповідача повідомила, що після ознайомлення відповідача з текстом позовної заяви, яка не відповідає дійсності, йому стало зле. Відповідач переніс ускладнений гіпертонічний криз, внаслідок якого йому протипоказаний переліт літаком, а тому за станом здоров`я не може прибути на судове засідання. Суд, вислухавши вступне слово сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням заперечень представника відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] (відповідач по справі), мати - [PERSON] (позивач по справі), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 02 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1896 (а.с.4). Згідно Довідки №1698711 від 14 серпня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01 червня 2004 року по теперішній час (а.с.38). Згідно Довідки №32532087 від 14 серпня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30 вересня 2014 року по теперішній час (а.с.37). Судом достовірно встановлено, що Позивач та Відповідач є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , який проживає з Позивачем - [PERSON] , зареєстрований з нею за однією адресою та перебуває на її утриманні. Між сторонами відсутня домовленість щодо утримання сина і позивач бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджують у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідност.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони не можуть дійти згоди щодо розміру аліментів на утримання дитини. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] має поганий стан здоров`я або тяжке матеріальне становище, а також на його утриманні перебувають інші діти або непрацездатні батьки. У відповідності до ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Враховуючи зазначене, положення статті 182 СК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина, у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 180-183,191 СК України та

Outcome: approved