Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], збільшити розмір аліментів визначений судом (рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2015, справа № 643/12231/15-ц) та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO] у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати винесення рішення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що під час перебування у шлюбі із відповідачем, у них народився син - [PERSON], [INFO], проте сімейне життя у сторін не склалося на ґрунті сімейно-побутового непорозуміння. З 2013 року шлюбні відносини між подружжям остаточно припинились та 01.07.2015, рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі №643/16942/14 шлюб між подружжям розірвано. Після розірвання шлюбу дитина, [PERSON] проживає разом з позивачем за її адресою реєстрації та знаходиться на повному утриманні матері. З часу припинення шлюбних відносин відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться станом здоров'я, інтересами, успіхами сина. Зазначає, що відповідач ніяким чином не допомагає своїй дитині, не займається матеріальним забезпеченням сина, аліментарне утримання дитини відповідач не надавав та не надає. Таким чином, відповідач не приймає жодної участі у вихованні, лікуванні, розвитку дитини, не цікавиться її інтересами та не спілкується з власним сином. У зв'язку із чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, представник позивача надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..ст.280-282 Цивільно-процесуального Кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК Українипредметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд, дослідивши надані докази позивачем та представником позивача у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 01.07.2015, рішенням Московського районного суду міста Харкова розірвано (справа №-643/16942/14-ц) (а.с. 11) . [INFO] народився [PERSON], актовий запис про народження дитини № 3581, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач після припинення шлюбних відносин з позивачем не спілкується з сином, не підтримує з ним жодного зв'язку, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не цікавиться станом здоров'я, розвитком та успіхами дитини. Зазначені обставини підтверджуються наступними дослідженими судом письмовими доказами. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25. 11. 2015 (справа № 643/12231/15-ц), стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1032 грн. починаючи з 29.07.2015 до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі даного рішення суду видано виконавчий лист від 25.01.2016 (а.с. 13, 14). Як вбачається із досудового попередження позивача до відповідача від 22.09.2016, батько дитини не виконує свій батьківський обов'язок по утриманню дитини та заборгованість по сплаті аліментів сягає 23 550 грн. 24 коп. станом на 01.07.2016, також позивач попереджає відповідача, що у разі невиплати аліментів, вона буде вимушена звернутись до органів поліції та інших органів з приводу злісної несплати аліментів відповідачем (а.с. 16). Згідно довідки № 501 від Харківської ЗОШ № 56 від 21.08.2017, [PERSON], [INFO], навчається в Харківській ЗОШ № 56 з 1-го класу та на день надання відповіді був учнем 6-В класу. Батько дитини вихованням та навчанням дитини ніколи не займався, батьківські обов'язки належним чином не виконував, на батьківські збори не з'являвся. Вихованням [PERSON] займається його мати та бабуся (а.с. 12). Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого у ІОЗДП АМН України від 23. 11. 2017 по 08. 12. 2017, дитина, [PERSON], [INFO], має діагноз: «хронічної моторно тіковий розлад, гіперклінічний розлад птецилії» (а.с. 18. Відповідно до Висновку Управління служб у справах дітей № № 271 від 27.04.2018 щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], то Управління служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 83-84). Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В абз. 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки, передбачені ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради надало висновок № 271 від 27.04.2018, яким вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], оскільки батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться станом здоров'я сина, його розвитком і дозвіллям. Щодо аліментів, то відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 4 ст. 183 СК України передбачено, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини буде меншим ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, одержувач аліментів має право звернутися до суду з позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Задовольняючи позов, суд також виходить із положень статті 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, де передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі суду не надано. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів та змінився прожитковий мінімум на утримання дитини, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. У сукупності наведеного, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача Московським районним судом м. Харкова, в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто в розмірі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше від 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, то відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] з 23.11.2017 по 08.12.2017, дитина за станом здоров'я перебуває на обліку в психіатричному відділенні Клініки Державної установи «Інституту охорони здоров'я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України та дитина має хронічний моторний тиковий розлад та розлад поведінки. Даний діагноз також підтверджується й іншими медичними документами, що були подані до позову. Дослідивши всі медичні документи по хворобі дитини, суд прийшов до висновку, що дитина дійсно регулярно обстежується та лікується, що за станом здоров'я дитина потребує додаткових батьківських зусиль та додаткових фінансових витрат на періодичне стаціонарне лікування та обстеження. Можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини передбачена частиною 1 статті 185 Сімейного кодексу України: той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховною [PERSON] України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, відповідно до діючого законодавства відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, пов'язаних з хворобами та розвитком здібностей дитини тощо. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача до відповідача в частині стягнення додаткових витрат, оскільки позивачем доведено, що додаткові витрати, які вона просить стягнути з відповідача, викликані особливими обставинами, а саме хворобою сина, [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], збільшення розміру аліментів визначених раніше рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2015, з розміру 1032 грн. щомісячно на 2000 грн. щомісячно, але не менше від 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття та стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати винесення рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved