Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В позовній заяві вказав, що йому на підставі свідоцтва про право власності на житло серія №25531/н від 20.03.2003 року належить квартира №9, розташована в будинку № 69, по вул. 50 років СРСР в місті Маріуполі. 25.07.2008 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON] Після чого, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєструвалися за зазначеною адресою 19.02.2008 року та 21.07.2009 року відповідно, які в 2010 році добровільно виселилися із вказаної квартири та проживають за іншою за адресою, особистих речей відповідачів у квартирі не має. 31.10.2013 року рішенням суду шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. На даний час стосунки між позивачем та відповідачем припинено, відповідач понад пять років за вказаною адресою не проживає, та добровільно припиняти свою реєстрацію не бажає, у звязку із чим, просив відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно особового рахунку, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.11). Судові повістки про виклик відповідача в судове засідання, які направлені судом на вказану адресу були повернуті на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.03.2003 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 12.04.2003 року.(а.с12-13) Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власником квартири зазначено позивача [PERSON] (а. 14-15). Як вбачається з особового рахунку № 64558, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с 11). Згідно акту №4434 від 05.09.2013 року, складеного ККП « УК «Західна», [PERSON]О та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], але за вказаною адресою не проживають. (а.с. 10). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідачів в спірній квартирі не проживають, їх речей в квартирі не має. Відповідно до вимог ч.2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд тв. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однією з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні" Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, покази свідків, суд приходить до висновку, що відповідачі, як особи, що понад пять років у спірній квартирі не проживають, права власності на квартиру не мають, втратили право користування спірною квартирою, тому позовні вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved