Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особм такою, що втратила право користування житловим приміщенням шляхом зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 15.06.2017 року є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. З 13.01.2017 року у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON]. Станом на 15.06.2017 року попередній власник квартири знявся з реєстраційного обліку, чим повністю виконав умови договору купівлі-продажу, однак відповідач залишився зареєстрованим у квартирі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2017 року було відкрито провадження у справі (а.с. 11). Позивач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, в заяві вказала, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 06 лютого 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.06.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованого в реєстрі за № 5897, що також підтверджується витягом із Державного реєстру ресових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 89698952 від 15.06.2017 року (а.с. 5-5 зв., 6). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Згідно довідки від 15.06.2017 року виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА в м. Києві, за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] з 13.01.2017 року (а.с. 7). Відповідно Акту від 30.11.2017 р., затвердженого начальником ЖЕД-408, [PERSON], [INFO] у квартирі [ADDRESS] не проживає. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає та членом сім'ї позивача не являється, будь яких угод між сторонами з приводу користування квартирою не укладалось та такі домовленості відсутні. У спростування викладених обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. З урахуванням зазначеного суд вважає, що позов у частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Вимоги позову про зняття відповідача з реєстрації місця проживання є похідними від вищевказаних вимог, регулюються ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", тому також підлягають задоволенню відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved