Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту, в якому просить зняти арешт та заборону на відчуження майна (домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] , реєстраційни №21032406, що накладений відповідно до постанови ВП 331805508 Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського МУЮ від 23.04.2013 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона вирішила скористатися Урядовою програмою «Теплих кредитів» для утеплення свого будинку. З цього приводу звернулась до уповноважених на видачу "теплих" кредитів в рамках програми - до державного банку «Укргазбанк», де їй був наданий перелік необхідних документів для отримання кредиту. Між тим, вказує, що вона звернулась до приватного нотаріуса для отримання витягу про право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Згідно отриманого витягу № 161734500 від 01 квітня 2019 року вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 06.06.2013 року за №1235323 про накладення арешту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який на момент внесення запису належав їй на праві власності, відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.02.2011 року. Разом з\~тим,\~звертає увагу,\~що запис\~внесений до\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~нерухомого майна,\~відповідно до\~постанови від\~23\~квітня 2013\~року Центрального\~відділу державної\~виконавчої служби\~Черкаського міського\~управління юстиції\~ВП №\~31805508.Вважає, що накладення арешту та заборона відчуження майна за адресою: [ADDRESS] , було здійснено на належне їй майно на праві приватної власності. Аргументує свою\~позицію тим,\~що пунктом\~7\~Договору дарування\~від 18\~лютого 2011\~року встановлено,\~що право власності на зазначене майно у обдаровуваної виникає з моменту його прийняття. Обдаровувана свідчить, що дарунок приймає. Прийняттям дарунка вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його підписання та нотаріального посвідчення. Разом з тим, зауважила, що аналіз статей 346 717, 719,722 ЦК України і положень договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , дають підстави для висновку про те, що право власності на подароване нерухоме майно перейшло до обдарованого в момент прийняття дарунку, під яким розумілося отримання примірника нотаріально посвідченого договору дарування. Після укладення договору дарування право власності у [PERSON] на домоволодіння по [ADDRESS] припинено. Крім того, повідомляє, що згідно із пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тож, зазначає, що за відсутності державної реєстрації прав на нерухоме майно, які виникають на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, обдарована особа набуває право власності на дарунок, відповідно до частини першої статті 722 ЦК України та умов договору дарування, однак обмежений у праві розпорядження цим нерухомим майном до моменту реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звертає увагу, що на даний час відсутні підстави для визнання права власності на даний будинок за позивачем, оскільки право власності на нього нею набуто за договором дарування, а тому відсутні підстави для повторного визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно. Тож вона вважає, що доведеним є той факт, що на момент винесення постанови від 23.04.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , була вона - [PERSON] , яка набула право власності на вище згадане майно на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 18 лютого 2011 року. Між тим, зазначає, що саме тому, подальше стягнення на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , яке належить їй відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 лютого 2011 року, в межах процедури виконавчого провадження ВП №31805508 є неможливим, оскільки вказане майно вибуло з володіння [PERSON] у передбаченому законодавством порядку, а отже правові підстави для накладення арешту, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на теперішній час відсутні. Заявник, звертає увагу, що відповідно до постанови від 23 квітня 2013 року накладено арешт та заборону відчуження на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на підставі виконавчого документу, виданого Придніпровським районним судом м.Черкаси. Арешт майна за адресою: [ADDRESS] вважає незаконним, зважаючи на наступне: будинок, який належить на праві власності їй (позивачу) відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 18.02.2011 року. Разом з тим, заявник вважає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. На даний час вона не може скористатися своїм правом щодо реєстрації свого права власності (домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з накладенням арешту, відповідно до постанови ВП № 31805508 Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 23.04.2013р. Крім того, зауважує, що вона не є стороною виконавчого провадження № 31805508, а тому відповідно до ст.ст.14,15,19 Закону України «Про виконавче провадження» у неї відсутні права та обов`язки сторони виконавчого провадження, щодо звернення до виконавця. Таким чином, позивач просить суд, - зняти арешт та заборону на відчуження майна (домоволодіння) за адресою: [ADDRESS] , реєстраційни №21032406, що накладений відповідно до постанови ВП 331805508 Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського МУЮ від 23.04.2013 року. Ухвалою суду від 03.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті справи (а.с.\~20-21). Проте, 08.01.2021р. судом отримано письмові пояснення третьої особи - Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), зі змісту яких встановлено, що свою позицію заперечення проти позову та необхідності відмови у його задоволенні обґрунтовують наступним чином (а.с.48-50): перевіркою АСВП\~встановлено,\~що на\~примусовому виконанні\~у Центральному\~відділі ДВС\~у м.\~Черкаси\~Центрального міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.Київ)\~перебуває виконавче\~провадження №31805508\~з примусового\~виконання виконавчого\~документа,\~а саме:виконавчий лист №2-181, виданий Придніпровським районним судом м.Черкаси від 23.12.2011\~року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ ВТБ Банк заборгованості в сумі 951520,18 грн. У межах виконання вище вказаного судового рішення, державним виконавцем 23.04.2021\~року, у виконавчому провадженні №31805508, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої державним виконавцем накладено арешт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Заборонено здійснювати відчуження даного майна, яке належить боржнику [PERSON] , лише в межах суми боргу. Арешти накладені з моменту надходження постанови. Копії постанови направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам. Також зазначено, що позивач обґрунтовує позов тим, що вона є власником вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2011 року, а відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Проте, вважає, що такі висновки позивача є передчасними та не відповідають дійсним обставинам справи. Так,\~відповідно до\~п.1\~договору,\~ [PERSON] \~подарував,\~а [PERSON] \~прийняла в\~дар жилий\~будинок з\~надвірними спорудами\~та з\~незавершеним будівництвом,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .Пунктом 7\~договору передбачено,\~що право\~власності на\~зазначене майно\~у обдарованої\~виникає з\~моменту його\~прийняття.\~Обдаровувана свідчить,\~що дарунок\~приймає.\~Прийняттям дарунка\~вважатиметься одержання\~оригінального примірника\~цього договору\~після його\~підписання та\~нотаріального посвідчення.Разом з тим, в договорі зазначено, що вказаний договір підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності на зазначене майно підлягає державній реєстрації у КП\~«ЧООБТІ». Крім того,\~вказує,\~що за\~змістом частин\~1,\~2,\~3\~статті 56\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження»,\~арешт майна\~боржника застосовується\~для забезпечення\~реального виконання\~рішення.\~Арешт на\~майно боржника\~може накладатися\~державним виконавцем,\~зокрема,\~шляхом винесення\~постанови про\~арешт майна\~боржника та\~оголошення заборони\~на його\~відчуження.\~Копії постанови,\~якою накладено\~арешт на\~майно боржника\~та оголошено\~заборону на\~його відчуження,\~державний виконавець\~надсилає органам,\~що здійснюють\~реєстрацію майна\~або ведуть\~реєстр заборони\~на його\~відчуження.Згідно із\~ст.\~59\~Закону,\~особа,\~яка вважає,\~що майно,\~на яке\~накладено арешт,\~належить їй,\~а не\~боржникові,\~може звернутися\~до суду\~з позовом\~про визнання\~права власності\~на це\~майно і\~про зняття\~з нього\~арешту.Таким чином, за змістом ст.59 Закону, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. \~ \~ \~ \~ Крім того, інформує, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником або особою, яка володіє на підставі закону або договору майном, що не належить боржнику. Пунктом 4 ч.4 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої, є нерухоме майно, та інші обтяження. Таким чином, вказує, що умовами для зняття арешту з майна є його накладення на майно, що належить іншій особі, ніж боржнику та також те, що арешт нерухомого майна зареєстрований у порядку встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також зауважує, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 квітня 2019 року №161734500, власником будинку за адресою: [ADDRESS] - є [PERSON] з 15 листопада 2007 року, який є боржником у виконавчому провадженні. Акцентує увагу суду, що у відповідності до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент укладання договору дарування), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, згідно із ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору дарування), державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, доказів на підтвердження того, що станом на час звернення до суду із позовом, а також станом на час розгляду справи, позивач є власником або особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику, третя особа вважає, - не надано. Тож, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. 05.05.2021р. судом отримано від Акціонерного товариства «ВТБ Банк» відзив на позов, в якому свою позицію необхідності відмови у позові аргументує таким: 14 лютого 2008 року Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк» в особі директора Черкаської філії ВАТ «ВТБ Банк» Співака Романа Андрійовича, який діяв на підставі довіреноств (змінено назву на АТ «ВТБ БАНК», згідно Статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів, Протокол від 20.08.2018 №\~76) та [PERSON] уклали кредитний договір №18-08. 14 лютого 2008\~року на забезпечення кредитного договору між банком та [PERSON] укладено договір поруки №18/08-п. Вказує,\~що відповідно\~до Інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно,\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~щодо об`єкта\~нерухомого майна\~№161734500\~від 01.04.2019\~на будинок\~з незавершеним\~будівництвом за\~адресою:\~по [ADDRESS] \~накладено обтяження\~у вигляді\~арешту нерухомого\~майна.\~Даний арешт\~зареєстрований 06.06.2013,\~підставою виникнення\~обтяження зазначено:\~постанова \~про арешт майна боржника\~та оголошення\~заборони на\~його відчуження,\~серія та\~номер:\~ВП №31805508\~виданий 23.04.2013,\~видавник Центральний\~ВДВС Черкаського\~МУЮ);\~лист,\~серія та\~номер:\~25222,\~виданий 24.04.2013,\~видавник:\~Центральний ВДВС\~Черкаського МУЮ.Обтяження у вигляді арешту нерухомого майна накладено при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-181, виданого 23.12.2011 Придніпровським районним судом м.Черкаси про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості в сумі 951520,18 грн., накладено арешт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] . Автор відзиву вказує, що 07 листопада 2014 між АТ «ВТБ БАНК» та ТОВ «Фінансова\~компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено\~Договір про\~відступлення права\~вимоги з\~додатками №\~071114,\~в тому\~числі і\~за Кредитним\~договором №18-08\~від 14.02.2008.Таким\~чином,\~у зв`язку з укладанням Договору №071114 про відступлення прав вимоги від 07.11.2014 відповідно до Додатку 1 до Договору та Акту приймання-передачі документації до Договору від 07.11.2014 банк передав, а новий кредитор отримав всі права банку як кредитора у зобов`язанні, в тому числі і за кредитним договором № 18-08 від 14.02.2008, а також кредитну справу та оригінали кредитного та договору поруки укладених мід банком та [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з дня підписання вказаного вище договору набуло усі права кредитора за основними договорами, в т.ч. і за кредитним договором №18-08 від 14.02.2008, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] . Разом з тим, вказує, що натомість ВАТ «ВТБ Банк» з 07.11.2014 втратив право вимоги за основними, в т.ч. і за кредитним договором №18-08 від 14.02.2008, укладеним між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] та право приймати участь у судових засіданнях в питаннях, що стосуються кредитної справи за вказаним вище кредитним договором та відстоювати інтереси право наступника. Автор відзиву також звернув увагу, що відповідно до рішення Правління НБУ від 18.12.2018р. №849-рш, розпочато процедуру ліквідації АТ «ВТБ Банк» з 19.12.2018р. 24.10.2019р. рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантуваня вкладів фізичних осіб з 04.11.2020р. призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делеговано повноваження ліквідатора АТ «ВТБ Банк» - Стрюкову І.О., якій продовжено повноваження 17.11.2020р. відповідним рішенням ФГВФО, та яка володіє правом підпису як керівник АТ «ВТБ Банк». Тож, у підсумку, вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «ВТБ Банк» про звільнення майна з-під арешту слід відмовити. Ухвалою суду від 20.05.2021р., залучено правонаступником відповідача АТ «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», яке відзив на позов не подало. Ухвалою суду від 14.09.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Заперень проти цього подано не було. Представник позивача, адвокат Мовчан О.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] в межах та обґрунтуванні, викладеному у позовній заяві, яка є предметом даного розгляду. Пояснив суду, що 18.02.2011р. [PERSON] подарував позивачу будинок [ADDRESS] , правочин посвідчений в нотаріальному порядку. Звернув увагу, що 24.03.2013р. Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції накладено арешт на будинок [ADDRESS] , у рамках виконавчого провадження, де боржником є [PERSON] . Таким чином, орган державної виконавчої служби не переконався, що будинок на час накладення арешту вже [PERSON] не належав, а тому позивач позбавлений права розпоряджатися будинком. Так, дійсно, позивач зверталася до Центрального відділу державної виконавчої служби м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), але відповіді на свої звернення не отримала. Також додав, що судові витрати позивач виявила бажання залишити за собою. Примірник договору дарування нею отримано у нотаріуса, проте належним чином його не зареєстровано в БТІ, так як необхідно було їй їхати за межі України, але коли повернулася в Україну виявилося, що вже вона не має можливості зареєструвати договір дарування у встановленому законом порядку. Разом з тим, представник акцентував увагу, що позивач була переконана, що з часу укладення договору дарування вона вже стала власником нерухомості, про яку йшлося. Зверталася також вона і до державного реєстратора, який усно повідомив, що потрібно через суд вирішувати питання зняття арешту. Письмової відмови ним не надано. Варто зазначити, що [PERSON] зверталася до суду щодо визнання права власності, але їй відмовлено, що підтверджується відповідним судовим рішенням. Зважаючи на викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася у встановленому законом порядку, про місце, день та час розгляду справи. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, судом повідомлялася у встановленому законом порядку, про місце, день та час розгляду справи. Так, від відповідача [PERSON] судом отримано заяву про визнання позову, в якій зазначив, що із фактами, викладеними у позовній заяві, погоджується в повному обсязі, позовні вимоги визнав повністю, просив суд їх задовольнити. Зауважив, що з наслідками визнання позову поінформований (а.с.37,72,73). Аналогічного змісту заяву отримано судом від відповідача [PERSON] (а.с.38). Крім того, вона додала, що жодного відношення до домоволодіння [ADDRESS] вона не має. Щодо наслідків визнання позову поінформована (а.с.38). Крім того, судом отримано від відповідачів [PERSON] та [PERSON] клопотання, зі змісту яких вбачається прохання розгляд справи здійснювати без їх участі, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Вказав, що до майна, на яке накладено арешт і яке належить позивачу, він ніякого відношення не має (а.с.40). Відповідач АТ «ВТБ Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідація АТ «ВТБ Банк» в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся у встановленому законом порядку, про місце, день та час розгляду справи. Судом отримано клопотання з проханням розгляд справи проводити без участі представника, мотивуючи продовженням дії заходів пов`язаних із карантином через розповсюдження COVID-19 (а.с.87). Представник третьої особи Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Судом отримано клопотання, в якому повідомлено, про можливість розгляду справи без участі представника. В судове засідання правонаступник відповідача АТ «ВТБ Банк» в особі уповноваженої особи ФГВФО ТОВ «Вердикт Капітал» не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Відзив на позов не подано. Заслухавши думку представника позивача, враховуючи думку інших учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків: як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до договору дарування житлового будинку від 18.02.2011 року [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар жилий будинок з надвірними спорудами та з незавершеним будівництвом, що знаходиться у [ADDRESS] . Правочин посвідчено державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Фіщук С.О., реєстраційний № 2-633 (а.с.4). Відповідно до п. 2 договору\~цей жилий будинок з надвірними спорудами належить дарувальнику [PERSON] на підставі рішення суду, ухваленого Придніпровським районним судом м. Черкаси, 12.10.2007 року, договору купівлі-продажу, посвідченого Фіщук В. Я., приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу, 17.02.2001 року за р.№ 891 та зареєстрованих у Черкаському інвентарбюро за р.№8893,58. Відповідно до п. 7 договору\~право власності на зазначене майно у обдарованого виникає з моменту його прийняття. Обдарований свідчить, що дарунок приймає. Прийняттям дарунка вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його підписання та нотаріального посвідчення. Дійсно, судом встановлено, що після укладення цього договору [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєструвала у КП «ЧООБТІ», відповідно до ст. 182 ЦК України. Крім того, нею не були виконані вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до накладення 23.04.2013р. державим виконавцем на це майно арешту та заборони його відчуження. 23.04.2013р. державним виконавцем Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ Первухіною Г.С. в рамках виконавчого провадження №31805508 з виконання виконавчого листа за №2-181, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси 23.12.2011р. про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості в сумі 951520,18грн., винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Так, відповідно до вказаної вище постанови, було накладено арешт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] . Заборонено здійснювати відчуження даного майна, лише в межах суми боргу (а.с.5). У матеріалах справи наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №286187781 від 23.11.2021р., будинок з незавершеним будівництвом по [ADDRESS] належить на праві приватної власності одноособово [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), на підставі рішення суду №б/н від 12.10.2007 Придніпровського районного суду м. Черкаси, а також договору купівлі-продажу №891 від 17.02.2001 посвідченого приватним нотаріусом Фіщук В.Я. Також з цієї ж інформації встановлено наявність відомостей про державну реєстрацію обтяження на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках ВП №31805508, виданої 23.04.2013 Центральним ВДВС Черкаського МУЮ. Адвокат Стадник П.В. в інтересах [PERSON] до Головного управління юстиції у Черкаській 03.05.2019р. подано заяву про звільнення майна з-під арешту, проте в матеріалах справи відсутні підтверджуючі дані про результати розгляду вказаного звернення (а.с.7-8). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.10.2020р. у справі №711/2740/20 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту відмовлено. Між тим, постановою Черкаського апеляційного суду від 28.12.2020 року, апеляційну скаргу представника [PERSON] , адвоката Мовчана О.М. задоволено частково. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.10.2020р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відмова мотивована тим, що суд першої інстанції не залучав до участі у розгляді справи в якості співвідповідача [PERSON] , [PERSON] та ВАТ «ВТБ Банк». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.11.2021р. №286187781, здійснено державну реєстрацію договору іпотеки, серія та №748, від 14.02.2008 виданий приватним нотаріусом Веліковою Н.А. Іпотекодержатель: ВАТ «ВТБ Банк», майновий поручитель: [PERSON] , боржник: [PERSON] ; в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 6590315 від 14.02.2008. Строк виконання основного зобов`язання:11.02.2028р. в розмірі 120000,00дол. США. Також зазначено, що 23.12.2013р. іпотеку припинено. Також міститься інформація про наявність арешту на будинку з незавершеним будівництвом по [ADDRESS] , в рамках ВП №31805508 відповідно до постанови від 23.04.2013р. Центрального ВДВС Черкаського МУЮ. Крім того, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.11.2021р. №286188354, за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Таким чином, на сьогоднішній день арешт на нерухоме майно, що знаходиться по [ADDRESS] , не скасований. За таких\~обставин,\~на думку\~суду,\~наявність арешту\~на майно,\~відповідно до\~Інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~щодо суб`єкта\~від 23.11.2021р.\~№286187781,\~а саме,\~на будинок\~ [ADDRESS] ,\~накладеного на\~підставі постанови\~від 23.04.2013\~про арешт\~майна боржника\~та оголошення\~заборони на\~його відчуження\~Центрального відділу\~державної виконавчої\~служби Черкаського\~міського управління\~юстиції (реєстраційний\~номер обтяження\~1235323,\~зареєстрований державним реєстратором Черкаського міського управління юстиції Слуцькою Л.В. 06.06.2013р., - перешкоджає позивачу користуватися, розпоряджатися нерухомим майном, незважаючи на те, що вона є його власником, враховуючи, що вона фактично прийняла в дар нерухоме майно, про яке йдеться, відповідно до договору, посвідченого нотаріусом, проте не здійснила державної реєстрації права власності в органах БТІ, відповідно до законодавства, що діяло на час виниклих правовідносин. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 (Закон №\~475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до положень частини першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення .\~Арешт на\~майно (кошти)\~боржника накладається\~виконавцем шляхом\~винесення постанови\~про арешт\~майна (коштів)\~боржника або\~про опис\~та арешт\~майна (коштів)\~боржника. Арешт\~на рухоме\~майно,\~що не\~підлягає державній\~реєстрації,\~накладається виконавцем\~лише після\~проведення його\~опису. Постанова\~про арешт\~майна (коштів)\~боржника виноситься\~виконавцем під\~час відкриття\~виконавчого провадження\~та не\~пізніше наступного\~робочого дня\~після виявлення\~майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Як зазначено у статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)\~надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)\~наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5)\~відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч.\~6 статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)\~отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому, слід зазначити, що вимога про зняття арешту з майна фізичної особи, яка не є боржником у відповідному виконавчому провадженні, розглядається за правилами цивільного судочинства, про що свідчить постанова ВП ВС від 22.08.2018р. у справі №658/715/16-ц. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні обставин справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] набула право власності на нерухоме майно за договором дарування від 18.02.2011р., який посвідчений нотаріусом (реєстр 2-633), що і є підставою, на якій вона набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. При цьому, судом враховані висновки постанови ВС від 24.01.2020р. у справі №910/10987/18. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] бажає оформити право власності у встановленому законом порядку (здійснити державну реєстрацію речового права), оскільки вона фактично прийняла в дар нерухоме майно, про що свідчить договір дарування, посвідчений нотаріусом у законном порядку, але не здійснила реєстрацію свого права власності, а тому, як фактичний власник після попереднього власника [PERSON] , має право на пред`явлення такого позову у обраний нею спосіб захисту. Таким чином, права та майнові інтереси будь-яких інших осіб не є порушеними. Суд вважає, що захист права власності має пріоритетне значення. На даний час уповноважені особи органів державної виконавчої служби, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», не прийняли рішення у межах виконавчого провадження про скасування відповідної постанови, а тому суд вважає, що позовні вимоги про зняття арешту з домоволодіння [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови від 23.04.2013 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31805508, виданої Центральним відділом державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження 1235323, підлягають до задоволення, оскільки, як на думку суду, іншим шляхом поновити порушене право позивача, неможливо. При цьому, суд враховує норми ст.\~5 ЦПК України, за якими передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи. Доводи третьої сторони Центрального відділу ДВС у місті Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ), викладені у поясненні щодо заперечень проти позову, є безпідставними (а.с.48-50). При цьому, суд вирішуючи даний спір, не встановив жодних обставин, які б свідчили про незаконність (протиправність) дій, рішень щодо винесення постанови від 23.04.2013р. та накладення арешту на вказане вище нерухоме майно. Судом встановлено факт того, що на час накладення арешту на нерухоме майно, його власником вже була [PERSON] , а не боржник за виконавчим провадженням [PERSON] . На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судові витрати слід залишити за позивачем, про що заявлено представником позивача в судовому засіданні. На підставі викладеного та,

Outcome: approved