Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в квітні 2017 р. звернулась до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення пені, в якому просив стягнути з відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача пеню за кожний день прострочки страхового відшкодування, 3% річних, індекс інфляції за період з 19.03.2016 р. по 28.02.2017 р. в розмірі - 23305, 21 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12.08.2015 р. на а/д Дніпродзержинськ-Лобойківка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Субару Форесер, р/н [NUMBER], що належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Мерседес, р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП автомобіль Субару Форесер, р/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а позивачу завдано матеріальних збитків. Постановою Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2015 р. по справі №204/6064/15-п (3/204/1050/15) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка не оскаржувалась та набрала законної сили. Цивільно-правова відповідальність винного водія [PERSON] Застрахована згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АІ/4156631, страховик - ПрАТ «УОСК». Дорожньо-транспортна пригода спричинена на момент дії полюса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На виконання вимог ст. ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач надав відповідачу письмове повідомлення про настання страхового випадку; 11.09.2015 р. заяву на виплату страхового відшкодування. Згідно висновку експерта №1109/15/15 від 17.09.2015 р. розмір матеріального збитку завданий Субару Форесер, р/н [NUMBER] складає 87085,84 грн. З урахуванням вимог ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідач зобов'язаний був здійснити виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 49000,00 грн. до 10.12.2015 р. включно. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.06.2016 р. по справі №2-3455/16 позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] 55967 грн. 39 коп. та судовий збір в сумі 559 грн. 67 коп. Відповідач 28.02.2017 р. здійснив страхове відшкодування позивачу в розмірі 49000,00 грн. та часткову суму штрафних санкцій в розмірі 6967,39 грн. за період з 11.12.2015 р. по 18.03.2016 р. Таким чином, відповідач фактично виконав свої зобов'язання та здійснив страхове відшкодування з порушенням строку, визначеним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», прострочивши виконання грошового зобов'язання ще на 346 днів ( за період з 19.03.2016 р. по 28.02.2017 р. включно). Отже, відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому повинен відшкодувати позивачу штрафні санкції за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 23305,21 грн. за період з 19.03.2016 р. по 28.02.2017 р., що складається з: пені в розмірі 15051,74 грн.; 3 % річних - 1393,47 грн. та індексу інфляції в розмірі 6860,00 грн. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову та просив розглядати справу за відсутності представника відповідача та зазначив, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва вже стягнуто з ПрАТ «Україська охоронно-страхова компанія» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн.; пеню в розмірі 5788,74 грн. та 3% річних розмірі 394,68 грн. та інфляційні витрати в розмірі 784,00 грн. У зв'язку з тим, що виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва про стягнення з ПрАТ «Україська охоронно-страхова компанія» на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 49000,00 грн.; пені в розмірі 5788,74 грн. та 3% річних розмірі 394,68 грн. та інфляційні витрати в розмірі 784,00 грн. врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», тому позивач не має права на відшкодування пені, 3% річних та інфляційних витрат. Врахувавши доводи позивача, представника позивача, письмові заперечення відповідача та вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 12.08.2015 р. на а/д Дніпродзержинськ-Лобойківка відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Субару Форесер, р/н [NUMBER], що належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Мерседес, р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Красногвардійского районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2015 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка набрала законної сили. Власником автомобіля &#171;Субару Форесер&#187;, р/н [NUMBER], є позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/4156631 цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням ПрАТ Українська охоронно-страхова компанія» свого обов'язку щодо виплати позивачу страхового відшкодування по страховому випадку - ДТП, яка мала місце 14.08.2015 р., позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПрАТ Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.06.2016 р. позов [PERSON] до ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення сум страхового відшкодування задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь [PERSON] 55967 грн. 39 коп. та стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 559 грн. 67 коп. (страхове відшкодування - 49000,00 грн., штрафні санкції в сумі 6967,39 грн. за період з 11.12.2015 р. по 18.03.2016 р., з яких: пеня - 55788,71 грн., 3 % річних в сумі 394,68 грн. та індекс інфляції в сумі 784,00 грн.) Згідно приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятим відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (пункт 2.1 статті 2). Статтею 6 Закону України «Про страхування» визначено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення такого страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування зазначаються при укладенні договору відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою Страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковий для виконання сторонами. ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 28.02.2017 р. сплатила позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 49000,00 грн., часткову суму штрафних санкцій в розмірі 6967,39 грн. за період з 11.12.2015 р. по 18.03.2016 р. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до таких грошових зобов'язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між [PERSON] та ПрАТ «УОСК» договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних застосовується до неналежного виконання саме грошових зобов'язань для захисту кредитора від знецінення грошових коштів. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-1003цс16 визначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів та цивільно-правової відповідальності водія є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Таким чином, грошове зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування виникло між сторонами з цивільно-правової відповідальності винного водія [PERSON], наявність винесеного судового рішення не припинило зобов'язання між сторонами, а тому у цих правовідносинах суду слід застосовувати ст. 625 ЦК України в разі порушення страховиком своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі встановленому договором або законом. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до проведеного позивачем розрахунку за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування з відповідача підлягає стягненню сума пені за період з 19.03.2016 року по 28.02.2017 року у розмірі 15051,74грн., а також сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, яка становить 6860,00 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1393,47 грн. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наведений розрахунок відповідає порядку нарахування зазначених виплат і не спростований відповідачем. Розрахунок проведений позивачем відповідно до умов Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначені вимоги позивача узгоджуються з положеннями ст.ст. 549, 611, 612 ЦК України, відповідно до яких Договір є обов'язковий для виконання сторонами, а у разі невиконання настають наслідки, передбачені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності. Таким чином, оскільки відповідач 28.02.2017 р. здійснив страхове відшкодування позивачу в розмірі 49000,00 грн. та часткову суму штрафних санкцій в розмірі 6967,39 грн. за період з 11.12.2015 р. по 18.03.2016 р., то відповідач фактично виконав свої зобов'язання та здійснив страхове відшкодування з порушенням строку, визначеним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просточивши виконання грошового зобов'язання ще на 346 днів ( за період з 19.03.2016 р. по 28.02.2017 р. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 19.03.2016 р. по 28.02.2017 р. в розмірі 15051,74 грн.; 3 % річних - 1393,47 грн. та індекс інфляції в розмірі 6860,00 грн. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи всі надані суду докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим, доведеним, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а розмір вимог доведений належними і допустимими доказами, а тому зазначений позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved