Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дітьми трирічного віку. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 22 червня 2018 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 16. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки мають несумісні характери та протилежні погляди на життя. Протягом останніх шести місяців спільно не проживають. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дітей. Разом з тим, їх малолітні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач є здоровим та працездатним, інших утриманців не має, постійно їздить на роботу в Польщу, а тому може надавати допомогу на утримання дітей та на її утримання до досягнення дітьми трирічного віку. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , що був зареєстрований 22 червня 2018 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 16, а після розірвання шлюбу залишити їй право іменуватися прізвищем - [PERSON] . Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей - дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, та на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дітьми трьох років. Судові витрати просила покласти на відповідача. В підготовче засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила розгляд справи за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів провести без її участі та зазначала про те, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій зазначав про те, що позовні вимоги позивача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає повністю та просить справу розглянути без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В силу вимог ч. 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, не встановлено. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В силу вимог ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12) сторони по справі зареєстрували шлюб 22 червня 2018 року у Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 16. В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України визначено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні встановлено, що сторони не бажають зберегти шлюб, наполягають на його розірванні (а.с. 27, 29). Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, на підставі статті 112 СК України, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам дітей сторін, які є малолітніми. Спорів між сторонами про поділ майна чи місце проживання їх малолітніх дітей, на час розгляду справи, немає. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення права після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем - [PERSON] . Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 13) встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] , її батьком вказаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] . Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 15) встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] , її батьком вказаний відповідач [PERSON] , а матір`ю позивач [PERSON] . Отже, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З довідки, виданої виконкомом Боремельської сільської ради від 15 жовтня 2019 року вбачається, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю [PERSON] (а.с. 17). В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час розгляду справи становить 849,50 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання малолітніх дітей - дочок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Ч. 1 ст. 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З матеріалів справи встановлено, що малолітні [PERSON]. та [PERSON] , [INFO] , проживають з матір`ю - позивачем по справі [PERSON] . Відповідач позовні вимоги щодо стянення з нього аліментів на утримання дружина, з якою проживають малолітні діти, визнав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дітьми трьох років у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та дружини до досягнення дітьми віку трьох років, суд вважає, що зазначені вище розміри аліментів, не будуть вважатися завищеними в нинішніх умовах проживання та не створять відповідачеві додаткових труднощів матеріального характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 768,40 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви за вирішення позовних вимог в частині розірвання шлюбу (а.с. 1). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в розмірі 1536,80 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру, оплати кожної позовної вимоги судовим збором окремо та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 18, 21, 24, 56, 84, 104, 105, 110, 112-113, 180-184, 192 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст.ст. 84, 104, 105, 110, 112-114, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 197, 206, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved