Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

Позивач 31.03.2014 року звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2003 року. Від спільного життя мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 12 травня 2009 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, вихованням дітей не займається. Діти повністю знаходиться на її утриманні. За станом здоров'я відповідач є працездатною особою, постійного місця роботи відповідач не має, інших дітей або ж непрацездатних батьків на утримання відповідач теж немає. Вважає, що як батько дітей [PERSON] зобов'язаний надавати регулярну матеріальну допомогу на утримання та виховання двох дітей, а так як він не працює та не має регулярного заробітку, аліменти просить утримувати у твердій грошовій сумі 800 грн. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі по 400 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення повноліття найстаршою дитиною. До початку відкритого судового засідання позивач надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, але до його початку надав заяву в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], вбачається, що сторони є батьками дитини: [PERSON], [INFO], актовий запис №82 від 30 березня 2004 року. (а.с.6). З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], вбачається, що сторони є батьками дитини: [PERSON], [INFO], актовий запис №257 від 21 серпня 2009 року. (а.с.7). У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У частині 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. З довідки, що на а.с.5 матеріалів справи виданої квартальним комітетом №22 м. Синельникове від 25.03.2014 р., вбачається, що [PERSON], 1986 року народження дійсно проживає за адресою [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON], 2004 р.н., [PERSON], 2009 р.н. (а.с.5). Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що неповнолітні діти [PERSON], 2004 р.н., [PERSON], 2009 р.н. проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України . На підставі ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, що буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Частиною першою статті 196 СК України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, у разі виникнення якої одержувач має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач не працює та має не регулярний заробіток. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючі обставини перелічені у ст.182 СК України, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 31.03.2014 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved