Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.01.2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання їхніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 25% частки від всіх видів його заробітку, що в твердій грошовій сумі становить 5000 грн., починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття, враховуючи досягнуту домовленість з відповідачем стосовно цієї суми. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 30 червня 2011 р. вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 878. У шлюбі у них народилися діти: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони проживали однією сім'єю до серпня 2017 р. Спільне життя з відповідачем не склалося та на початку серпня 2017 р. вони припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо один від одного. Малолітні діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. При цьому, як зазначає позивач, їй відомо про те, що відповідач працює на приватному підприємстві та має постійний сукупний заробіток більше 15000 грн. Аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини між ними не досягнуто. Тому, враховуючи, що усі обов'язки щодо утримання дітей позивач несе самостійно, а відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 25 січня 2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 25% частки від всіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття, про що надала відповідну заяву. Позивач зазначила, що вони з відповідачем мешкають окремо. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач жодної участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на їх утримання не надає. При цьому, відповідач працює, має постійний заробіток, аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших утриманців відповідач не має. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 25% частки від всіх видів його заробітку. Відповідач пояснив суду, що він не відмовляється від своїх батьківських обов'язків щодо утримання спільних дітей. При цьому, зазначив, що він приймає участь у матеріальному забезпеченні дітей по мірі своїх можливостей. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, врахувавши доводи сторін та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 30 червня 2011 р. зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 878, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 01.09.2011 р., та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 15.07.2014 р. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, проживають окремо. Малолітні діти сторін: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачем [PERSON] Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дітей між сторонами не було досягнуто, в зв'язку з чим позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, оскільки відповідач [PERSON] жодної участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на їх утримання не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. При цьому, суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Позивачем та відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітніх дітей сторін, враховуючи, що малолітні діти проживають разом з позивачем, позивач несе витрати по утриманню дітей і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дітей з врахуванням: віку дітей, стану здоров'я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинок, а відповідач зобов'язаний утримувати дітей до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідач позов визнав в повному обсязі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.01.2019 р. та до повноліття дітей. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved