Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в подальшому уточненим, до [PERSON] районної ради Тернопільської області, [PERSON] підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово», третя особа [PERSON] районна державна адміністрація, про визнання незаконним та скасування Рішення VІІ сесії [PERSON] районної ради від 29.07.2016 року №135 та Розпорядження голови [PERSON] районної ради від 01.08.2016 року №18-од, визнання незаконним звільнення та поновлення позивача на посаді головного редактора [PERSON] підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області». А також просить стягнути з [PERSON] підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2016 року по 29.08.2016 року в сумі 11473,20 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Рішенням VІІ сесії [PERSON] районної ради від 29.07.2016 року №135 її звільнено з посади головного редактора вищевказаного підприємства, засновником якого є [PERSON] районна рада та [PERSON] районна державна адміністрація. На цій посаді позивач була з 25.01.2005р. Редактор газети призначається і звільняється з посади [PERSON] районною радою за погодженням з райдержадміністрацією. Вказує на те, що позивача звільнено без жодних законних на те підстав. Рішення про звільнення позивача з посади прийняте з порушенням КЗпП України, Закону України «Про друковані засоби масової інформації», Регламенту районної ради, а також Статуту газети. На незаконність звільнення також вказує не зазначення в оскаржуваному рішенні районної ради пункту статті 36 КЗпП, на підставі якого звільнена позивач, а також не заповнення відповідачами у трудовій книжці позивача запису про звільнення. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів викладених у позовній заяві та наданих суду усних поясненнях. Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, надав суду усні пояснення, суть яких зводиться до наступного. [PERSON] районна рада в межах повноважень та на підставі закону (п. 9 статті 36 КЗпП України) звільнила позивача, так як на це була відповідна воля депутатів районної ради. Звільнення погоджене з [PERSON] районною державною адміністрацією, як того вимагає Статут газети. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні також заперечила щодо задоволення позову, з підстав аналогічних викладеним представником відповідачів. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням [PERSON] районної ради Тернопільської області від 25.01.2016 року №286 [PERSON] призначено головним редактором газети «Подільське слово». Згідно протоколу засідання комісії з питань розвитку української національної освіти, культури, духовності і засобів масової інформації від 28.07.2016р., комісія вирішила внести питання щодо ефективного менеджменту газети «Подільське слово» шляхом зміни головного редактора для голосування на пятій сесії районної ради. Цього ж числа президія районної ради вирішила внести в порядок денний чергової сесії питання про звільнення редактора комунального закладу [PERSON] районної ради та райдержадміністрації газети «Подільське слово», що підтверджується копією протоколу засідання президії районної ради від 28.07.2016р. Також 28.07.2017р. листом №01-1211/01-12 [PERSON] районна державна адміністрація погодила звільнення [PERSON] з посади керівника головного редактора [PERSON] підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово». Рішенням [PERSON] районної ради Тернопільської області від 29.07.2016р. №135, на підставі статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 36 Кодексу законів про працю України, звільнено головного редактора редакції газети «Подільське слово» [PERSON]. Згідно Розпорядження голови [PERSON] районної ради від 01.08.2016р. №18-од, звільнено з 29.07.2016 року [PERSON] з посади керівника головного редактора комунального підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово» у звязку з припиненням повноважень посадової особи. 23.08.2016р. позивач звернулась до редакції газети «Подільське слово» із письмовою заявою про внесення запису в її трудову книжку про звільнення. Листом від 08.09.2016р. головний редактор газети «Подільське слово» [PERSON] повідомив, що для здійснення запису в трудову книжку про звільнення, позивачу слід звернутись у відділ кадрів [PERSON] районної ради. Рішенням [PERSON] районної ради Тернопільської області від 24.02.2017р. №232 внесено зміни до рішення [PERSON] районної ради від 29.07.2016р. №135, у мотивувальній частині рішення замість слів та цифр «ст. 36 Кодексу законів про працю України» читати «п.9 ст.36 Кодексу законів про працю України». 26.01.2017р. позивачу видано трудову книжку із записом про звільнення з посади керівника - головного редактора комунального підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово» на підставі п. 9 статті 36 КЗпП України, що підтверджується розпискою [PERSON], наявною в матеріалах справи. Датою звільнення зазначено 29.07.2016р., запис внесено на підставі розпорядження голови районної ради від 01.08.2016р. №18-од. Згідно довідки виданої редакцією газети «Подільське слово», [PERSON] отримувала доходи у 2016 році: за травень 4777,81 грн., червень 15606,02 грн., липень 7914,01 грн. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ч. 1 статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивачем дотримано вимоги закону щодо строку звернення до суду, так як позивач звернулась до суду 05.09.2016р., отримавши копію рішення районної ради про звільнення 05.08.2016р. Дана обставина сторонами не заперечується. Перед цим помилково зверталась до суду із аналогічним позовом в порядку передбаченому КАС України, однак ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 01.09.2016р. у відкритті провадження в адміністративній справі відмовлено, із розясненням звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді прав про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Судом встановлено, що згідно рішення [PERSON] районної ради від 29.07.2016р. (із врахуванням рішення [PERSON] районної ради від 24.02.2017р.) позивача звільнено з роботи із посиланням на п. 9 статті 36 КЗпП України. Згідно п. 9 статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами. Отже цей пункт статті 36 КЗпП України відсилає до інших законів, якими можуть бути передбачені підстави припинення трудового договору. Як вбачається із оскаржуваного рішення від 29.07.2016р., [PERSON] районна рада, окрім статті 36 КЗпП України, керувалась статтею 43 Закону України «Про місцеве самоврядування». Відповідно до п. 7 ч. 1 статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання заснування аудіовізуальних (електронних) засобів масової інформації відповідної ради, призначення і звільнення їх керівників. Тобто дана норма лише вказує на те, що питання призначення і звільнення позивача мало відбутись на пленарному засіданні районної ради, однак не встановлює підстав для припинення трудового договору. В усних поясненнях представник відповідача також посилався на статтю 23 Закону України «Про друковані засоби масової інформації», як закон, до якого відсилає п. 9 статті 36 КЗпП України. А також повідомив, що звільнення позивача відбулось не у звязку із тим, що до неї у роботодавця були претензії щодо виконання нею посадових обовязків, а тому, що на це була воля депутатів районної ради, які висловили побажання змінити керівника газети, що вони й зробили прийнявши оскаржуване рішення. Згідно ч. 2 статті 23 Закону України «Про друковані засоби масової інформації», редактор (головний редактор) призначається (обирається) на посаду і звільняється з посади в порядку, встановленому засновником (співзасновниками) у статуті редакції відповідно до чинного законодавства України про працю. Згідно п. 1.2. Статуту [PERSON] підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово», затвердженого рішенням [PERSON] районної ради 15.06.2012 року №228 (далі Статут), засновниками є [PERSON] районна рада і [PERSON] районна державна адміністрація. Керівництво редакцією здійснює головний редактор, який призначається і звільняється з посади [PERSON] районною радою за погодженням з райдержадміністрацією (пункти 4.1., 4.2. Статуту). Тобто дана норма закону також не містить підстав припинення трудового договору, а лише відсилає до порядку встановленого Статутом, який в свою чергу, встановлює повноваженого субєкта, який вправі приймати рішення про звільнення головного редактора газети ([PERSON] районна рада) за погодженням із іншим субєктом ([PERSON] РДА). При цьому, ч. 2 статті 23 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» вказує на те, що звільнення повинно відбутись відповідно до чинного законодавства України про працю. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] районна рада звільнила позивача (припинила трудовий договір) без наявності законних на те підстав. А відтак, рішення [PERSON] районної ради Тернопільської області №135 від 29.07.2016р. «Про звільнення головного редактора редакції газети «Подільське слово», як і похідне від нього розпорядження голови [PERSON] районної ради Тернопільської області №18-од від 01.08.2016р. про звільнення керівника комунального підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області», є незаконні та підлягають скасуванню. Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі даної норми закону позивача слід поновити на посаді головного редактора комунального підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово» Тернопільської області». А також, відповідно до ч. 2 статті 235 КЗпП України із відповідача [PERSON] підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово» на користь позивача слід стягнути 11473,20 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому суд зазначає наступне. Вказану суму 11473,20 грн. позивач просить стягнути за період з 29.07.2016р. по 29.08.2016р. Дана сума розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, на підставі довідки виданої редакцією газети «Подільське слово», [PERSON] про отримані доходи у 2016 році. Оскільки відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, суд не може вийти за межі цих вимог та стягує лише цю суму 11473,20 грн. та одночасно розяснює позивачу її право звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за період до ухвалення рішення суду. Згідно ч. 5 статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Отже, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць слід допустити до негайного виконання. Так як позивач, на користь якої прийнято рішення, при подачі позову судовий збір не сплачувала, тому що звільнена від його сплати на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», слід стягнути з [PERSON] районної ради Тернопільської області та [PERSON] підприємства «Редакція газети [PERSON] районної ради і [PERSON] районної державної адміністрації «Подільське слово» на користь держави по 551,20 грн. судового збору з кожного. (551,20 грн. за вимогу немайнового характеру скасування рішень і поновлення на роботі, і 551,20 грн. за вимогу майнового характеру стягнення середнього заробітку).

Outcome: approved