Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Відомості про батьків дітй в актову запис про народження, внесені на підставі ст.135 Сімейного кодексу України. 22.01.2016 року до служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради надійшла інформація від Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Маріуполя про те, що за адресою: [ADDRESS] , проживає родина [PERSON] , яка має на вихованні двох малолітніх дітей. 20.01.2016 року службою у справах дітей Жовтневої районної адміністрації ММР було здійснено комісійний вихід в родину [PERSON] , діти були оглянуті медпрацівниками та напавлені на госпіталізацію в педіатричне відділення КЗ «МТМО», яке мати самовільно покинула. 21.01.2016 року за заявою [PERSON] її мололітні діти були влаштовані до комунального закладу « Маріупольськиц міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької облаті. 20.05.2016 року малолітні діти були повернуті матері на підставі її аяви і рішення комісії з питань захисту прав дитини Центральної районної адміністрації від 11.05.2016 року у звязку з подоланням складних життєвих обставин. 18.09.2017 року до служби у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради надійшло повідомлення від Центрального районногоцентру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради, що їм у телефонному режимі надійшла інформацію від сусідів родини [PERSON] про те, що малолітні діти заперті у будинку голодні, кричать, у хлопчика сліди опіку. Сусіди бачили мати 17.09.2017 року у нетверезому стані. Службою у справах дітей Центральної районної адміністрації ММР 18.09.2017 року спільно з представниками ЦрЦСССДМ ММР і ювінальної превенції ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області було здійснено комісійний вихід в родину [PERSON] , обстежені умови проживання дітей. 18.09.2017 року малолітні діти за заявою матері були влаштовані до комунального закладу «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу « Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької области.Фактично малолітнізалишився без батьківського піклування. Враховуючи те, що статусу дитини, позбавленої батьківського піклування ввони не мають, так як у них є мати, діти не може користуватися пільгами, передбаченими чинним законодавством України. Питання щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] щодо малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] було розглянуто на засіданні Центральноїх районної у м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ММР від 13.08.2019 року, де було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі чого просять суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення дитиною повноліття. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, на задоволені позову у повному обсязі наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви чи клопотання про перенос справи суду не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.10.2014 року Жовтневимвідділом державної режєстрації актів цивільго стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , батьком [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження за №00023965521 вбачається, що батька малолітнього [PERSON] , зазначено за заявою матері на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України як [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.10.2013 року Жовтневим відділом державної режєстрації актів цивільго стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народилась [PERSON] , матір`ю якої є [PERSON] , батьком [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження за №00023965430 вбачається, що батька малолітньої [PERSON] , зазначено за заявою матері на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України як [PERSON] 22.01.2016 року за №01-11/86-1 КЗ Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м.Маріуполя» надіслано службі у справах дітей Центральної районної адміністрації лист в якому, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає родина [PERSON] , яка складається з матері [PERSON] , тимчасово безробітної та дітей: [PERSON] та [PERSON] діти знаходяться під наглядом дільничого педіарта амбулаторії №3 з народження. Згідно доповідного листа лікаря до амбулаторії мати з дітьми у віці до 1 року приходили не регулярно, діти не вакциновані за вікком, тому щр мати не зважаючи на неоднаразові запрошення лікаря та медичної сестри на прийом не зявлялась, неоднаразово надходили скарги від сусідів, що мати зловживає алкогольними напоями та кидає малолітніх дітей вдама без нагляду. 20.01.2016 року службою у справах дітей Жовтневої районної адміністрації ММР здійснено комісійний вихід в родину [PERSON] та складено акт, віповідно до якого діти були оглянуті медпрацівниками, при медичному огляді було виявлено, що діти переносять ГРВІ та бронхіт. Діти були вдягнуті лише в сорочки, сиділи на холодних загорнутих в целофан матрацах, житлое приміщення знаходилось в атисанітарному стан, в кімнатах стояв сморід, дитячі ліжка-манежі були брудні, без постільної білизни, дитячий посуд стояв поряд з їдою для котів. Мати дітей створила неприятливі умови для проживання дітей, які могли загрожувати здоровю дітей. Крім того, відповідно до акту-розяснення позивачці було розяснено діюче законодавство України про відпоідальність батьків за виховання, утримання та розвиток дітей, а також про наслідки їх не виконання.. 21.01.2016 року малолітніх дітей за заявою матері було влаштовано до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області», , що підтверджується заявою матері [PERSON] 20.05.2016 року відповідно до акту про факт передачі дитини малолітні [PERSON] та [PERSON] були повернути матері [PERSON] на підставі її заяви та рішення комісії з питань захисту прав дитини Центральної районної адміністрації від 11.05.2016 року у звязку з подоланням складних життєвих обставин. Відповідно до повідомлення від Центрального районного центу соціальних служб для сімї, дітей та молоді ММр від 18.09.2017 року вх.43.2/1945 ім у телефонному режимі надійшла інформація від суідів родини [PERSON] про те, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] заперті у будинку голодні, кричат, у хлопчика сліди опіку. Сусіди бачили матір17.09.2017 року у стані алкогольного опяніння. Службою у справах дітей Центральної районної адміністрації ММР 18.09.2017 року спільно з представниками ЦрЦСССДМ ММР і ювінальної превенції ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області було здійснено комісійний вихід в родину [PERSON] , обстежені умови проживання дітей. На момент обстеження житлове приміщення, в якому проживали діти, знаходилось у незадовільному санітарному стані ( в кімнатах антисанірарні умови, брудно, затхле повітря), діти були роздягнені, брудні, відсутні необхідні умови для проживання та виховання дітей. Мати дітей - [PERSON] не працювала, їй було розяснено діюче законодавство України про відповідальність батьків за виховання, утримання та розвиток дітей, а також про необхідність належного виконання батьківських обовязків і про наслідки їх не виконання. 18.09.2017 роу малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] за заявою матері [PERSON] , були влаштовані до комунального закладу «Маріупольський міський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного та шкільного віку ММР Донецької області у звязку із складними життєвими обставинами, діти у даному закладі можуть перебувати не більше ніж 9 місяців. Згідно з інформацією Центрального ВП ГУНП Донецької області №11782/101/07-2017 від 25.09.2019 року та № 17404/су від 10.10.2017 року, 18.09.2017 року приблизно об 11-30 год. [PERSON] пішла до магазину за продуктами харчування, а дітей закрила за місцем свого мешкання, після магазину вона пішла до своїх знайомих, де вживала спитрні напої, т загубилась у часі. В ході перевірки було встановлено, що діти тривалий час знаходились за місцем мешкання без долгяду дорослих. Відносно[PERSON] було складено адміністративний протокол за ч.2 ст. 184 КУпАП. Відповідно до інформації КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Маріуполя» №05/71-6 від 21.09.2019 року, в квітні 2017 діти були направлені до санаторію`Айболіт», як реконвалесценти гострого бронхіту, але в санаторій не надходили. За інформаціями ЦрЦСССДМ ММР №№ 43.2/23014,43.2/22253 від 11.10.2017, №43.2/22851 від 18.10.2017, № 43.2/24742від 07.11.2017, № 43.2/41144 від 25.09.2019, родина [PERSON] перебувала під соціальним супроодом Центрального районого центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді ММР з 9.09.2017 по 29.12.2017 року, справу закрито з негативним результатом, тому що [PERSON] не виконувала пунктів плану соціального супроводу, не дотримувалась порад фахівців. За інформацією «Центру опіки» від 15.03.2018 №393, від 26.04.2018 №653, від 25.07.2018 №1171, від 01.10.2018 №1486, від 15.02.2019 № 145, від 22.04.2019 № 570, термін перебування дітей у данному закладі закінчився у червні 2018 року. Мати дітей за час перебування дітей у данному закладі відвідувала їх тричі: 29.09.2017, 04.10.2017 та 10.10.2017., більше за період перебування дітей у дитячому будинку не відвідувала, станом зроровя не цікавилась, участі у вихованні не приймала. Рішенням Центральної районної комісії з питань захисту прав дитини ММР від 06.06.2018 ( протокол№6) було вирішено термін перебування малолітніх [PERSON] та [PERSON] у дитячому будинку продовжити до 3 місяців. За інформацією «Центру опіки» №2215 від 31.10.2017 року [PERSON] має діагноз: змішані специфічні розлади психологічного розбитку, [PERSON] має діагноз: затримка мовного розвитку (інші уточнені ураження головного мозку). Протягом 2019 року при неоднаразовому відвідуванні родини [PERSON] за місцем проживання двері ніхто не відчиняв, провести беседу з останньою щодо виконання батьківських обовязків та обстежити її умови проживання з метою повернення дітей до родини не було можливим. З моменту влаштування дітей до Центру опіки» відповідачка не зверталась з заявою щодо повернення своїх малолітніх дітейдо своєї родини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України". [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є малолітніми дітьми. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З листа № 1063 від 24.07.2019 року, наданого Комунальним «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , , перебувають в дитячому будинку змішаного типу «Центр опіки» з 18.09.2017 рокуна повному державному забезпеченні. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідач не виявляє щодо дитини батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.2 ст. 143 Сімейного кодексу України, мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов`язана забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Так, п.1, п.2 ч.1 ст. ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК України, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття. Позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька, матері можливе лише у випадках, визначених п.1, 3 ч.1 ст. 164 СК, а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування або якщо вони жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків, позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєх дітей , а саме суду надані належні та достовірні докази щодо того, що відповідач не піклується про свою дитину, не здійснила дій щодо покращення санітарного стану житла, та не цікавиться її долею, хоча мала таку можливість. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками та її небажання змінити своє ставлення до дитини. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків має триваючий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дітей, які не отримує від матері необхідної уваги та догляду. З огляду на ці обставини суд вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніхдітей , оскільки це сприятиме інтересам дитини, тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківськх прав підлягають задоволенню. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до частин 2,3 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 2,3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 07.10.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Органу опіки і піклування Маріупольської міської ради про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК Укpаїни суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved