Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання та визнання права користування жилим приміщенням на законних підставах, посилаючись на те, що з 19.08.1988 року по теперішній час проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS]. У відповідності до виписки з протоколу № 36 від 12.11.1987 року сумісного засідання профкомітету та адміністрації Полтавської області постановлено, що однокімнатну квартиру [ADDRESS] площею 18 кв.м. надати [PERSON] на склад сім»ї: [PERSON]- заявник; [PERSON] - дружина; [PERSON] - донька; [PERSON] - син. В 2012 році її батько [PERSON] помер, а мати [PERSON] та брат [PERSON] проживають в іншому місці. За даною адресою зареєстрована та проживає постійно лише вона, донька [PERSON] - [PERSON]. У червні 2017 року гуртожиток по [ADDRESS] прийнято у комунальну власність м. Полтави від ДК ЖЕП «Будівельник». За час проживання у вказаній кімнаті позивач сплачуює кошти за житлово-комунальні послуги. На даний час вона має намір використати своє право на приватизацію житла. Однак, для оформлення права власності на кімнату [ADDRESS] необхідно надати копію ордеру на кімнату в гуртожитку, який у неї відсутній. При зверненні до КП «ЖЕО №2», як організації, на балансі якої перебуває будинок, вона отримала відповідь, що в підприємства ордер також відсутній. Просила встановити факт проживання та визнати право користування [PERSON] з 19.08.1988 року кімнатою [ADDRESS] по теперішній час на законних підставах. Ухвалою суду від 04.03.2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 20.03.2019 року за клопотанням позивача залучено в якості співвідповідача Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади міста Полтава в особі Полтавської міської ради Пашко Н.С. в судовому засіданні покладалася на розсуд суду. Представник відповідача Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, надали суду відзив, в якому зазначили, що жодних прав позивачів не порушували, право комунальної власності належить територіальній громаді м. Полтави в особі Полтавської міської ради, справу просить розглядати за їх відсутності. Представник третьої особи КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, але надали суду заяву, в якій просили слухати справу у їх відсутності. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та представника третьої особи, які не з'явилися в судове засідання. Суд, заслухавши позивача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 19.08.1988 року по теперішній час проживає та зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 19.07.2017 року №140 затверджено акт приймання-передачі гуртожитку за адресою [ADDRESS] від 01.06.2017 року у комунальну власність міста. 01 серпня 2017 року КП «ЖЕО №2» прийнято даний гуртожиток на баланс. За час проживання у вказаній кімнаті позивач [PERSON] сплачує послуги з квартирної плати та утримання прибудинкової території. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено право кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, серед інших документів, громадянин повинен подати до органів приватизації копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно п.п. 69. 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року, з наступними змінами та доповненнями, ордер на жиле приміщення дійсний протягом 30 днів і при вселенні громадянин повинен його здати в житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації як документ суворої звітності. Статтею 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] Таким чином, позивачем дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved