Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Заявник звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він певний період часу працював на підземних роботах та має право на пільгову пенсію за віком. Згідно записів у трудовій книжці заявника, він працював на підземних роботах в період з 1984 р. по 1994 р. на шахті «Пролетарська», яка в подальшому була ліквідована, а архів цієї шахти був переданий на зберігання Державному підприємству «Шахта імені С. М. Кірова». Стаж роботи заявника на посадах, що дають право на пільгову пенсію, становить 5 років 9 місяців. Після досягнення 55 років, заявник звернувся до УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області з заявою про призначення пенсії. Для підтвердження перейменування, реорганізації та ліквідації шахти «Пролетарська» заявник надав до УПФУ довідку з підприємства «Центруголь» в м. Луганськ, де на даний час зберігається архів. В УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області, заявнику повідомлено, що вказана довідка не є дійсною та не створює правових наслідків, оскільки видана на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі, на підставі чого заявнику відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. На підставі вищенаведеного, заявник просив суд встановити факти, що мають юридичне значення, а саме, що шахта «Пролетарська» виробничого об`єднання «Стаханвугілля» об`єднана з шахтою імені С. М. Кірова виробничого об'єднання «Стахановвугілля» в шахтоуправління імені С. М. Кірова на підставі наказу виробничого об'єднання «Стахановвугілля» № 175 від 22.09.1993 року; шахта «Пролетарська» виробничого об'єднання «Стахановвугілля» реорганізована в окрему структурну одиницю на підставі наказу виробничого об'єднання «Стахановвугілля» № 43 від 05.02.1996 року; шахта «Пролетарська» виробничого об'єднання «Стахановвугілля» перейменована в Державне відкрите акціонерне товариство шахта «Пролетарська» - дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Луганськвугілля» на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 509 від 24.11.1997 р.; шахта «Пролетарська» ДХК «Луганськвугілля» ліквідована на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 469 від 16.10.2000 року; архівні документи ліквідованої шахти «Пролетарська» передані на зберігання до архіву ДП «Шахта ім. С. М. Кірова» на підставі наказу Міністерства палива і енергетики України № 223 від 05.04.2002 року. Заявник - [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Новоайдарському районі Луганської області, у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що заявник певний період часу працював на підземних роботах та має право на пільгову пенсію за віком. Згідно записів у трудовій книжці заявника, він працював на підземних роботах в період з 1984 р. по 1994 р. на шахті «Пролетарська» (а.с.4-6), яка в подальшому була ліквідована, а архів цієї шахти був переданий на зберігання Державному підприємству «Шахта імені С. М. Кірова». Стаж роботи заявника на посадах, що дають право на пільгову пенсію, становить 5 років 9 місяців. Після досягнення 55 років заявник звернувся до УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області з заявою про призначення пенсії. Для підтвердження перейменування, реорганізації та ліквідації шахти «Пролетарська», заявник надав до УПФУ довідку з підприємства «Центруголь» в м. Луганськ, де на даний час зберігається архів. В УПФУ в Новоайдарському районі Луганської області, заявнику повідомлено, що вказана довідка не є дійсною та не створює правових наслідків, оскільки видана на території, яка тимчасово не підконтрольна українській владі, на підставі чого заявнику відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах (а.с.17,18). Листом від 06.10.2016 року № 04/19-10459 заступник Міністра енергетики та паливної промисловості повідомив заявнику, що накази відносно реорганізації та ліквідації шахти «Пролетарська» від 05.08.1972 р. № 175, від 31.03.1978 р. № 78, від 24.11.1997 р. № 509, від 16.10.2000 р. № 469, від 15.04.2002 р. № 223 в архівному фонді міністерства не значаться. Також заявнику надіслано копії наказу Мінвуглепрому України від 03.08.2006 року № 442 «Про передачу архівів шахт», згідно якого архів ДП «Шахта ім. С. М. Кірова» передано до ДП «Луганськвугілля», та наказу від 11.12.2007 року № 548 «Про ліквідацію ДП «Шахта ім. С. М. Кірова» (а.с.19,20). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Факт того, що шахта «Пролетарська» виробничого об`єднання «Стаханвугілля» об`єднана з шахтою імені С. М. Кірова виробничого об'єднання «Стахановвугілля» в шахтоуправління імені С. М. Кірова на підставі наказу виробничого об'єднання «Стахановвугілля» № 175 від 22.09.1993 року; шахта «Пролетарська» виробничого об'єднання «Стахановвугілля» реорганізована в окрему структурну одиницю на підставі наказу виробничого об'єднання «Стахановвугілля» № 43 від 05.02.1996 року; шахта «Пролетарська» виробничого об'єднання «Стахановвугілля» перейменована в Державне відкрите акціонерне товариство шахта «Пролетарська» - дочірнє підприємство Державної холдингової компанії «Луганськвугілля» на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 509 від 24.11.1997 р.; шахта «Пролетарська» ДХК «Луганськвугілля» ліквідована на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 469 від 16.10.2000 року; архівні документи ліквідованої шахти «Пролетарська» передані на зберігання до архіву ДП «Шахта ім. С. М. Кірова» на підставі наказу Міністерства палива і енергетики України № 223 від 05.04.2002 року, підтверджується копією довідки "Центруголь" м. Луганська (а.с.10). Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не повязано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З поданої заяви та доданих до неї документів вбачається, що звернення [PERSON] до суду викликане з мотивів встановлення юридичних фактів, що в подальшому тягне юридичні наслідки, тобто судом встановлено, що факти, який просить встановити заявник, породжує юридичні наслідки для нього, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а відтак підлягає встановленню у порядку встановленому ст. ст. 256, 258 ЦПК України. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Outcome: approved