Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та коштів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Посилається на те, що від шлюбу з відповідачем у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], який знаходиться на повному утриманні та вихованні позивача. Після припинення спільного проживання відповідач не піклується про дитину, кошти на утримання сина не надає, матеріально не допомагає. Відповідач фізично здоровий, має регулярний дохід, інших утриманців не має, а тому в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, вона знаходитися у декретній відпустці по догляду за дитиною, не працює, а тому має право на утримання від відповідача. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки всіх видів доходу до досягнення дитиною повнолітня та кошти на її утримання у розмірі ? частки всіх видів доходу до досягнення дитиною трирічного віку. 06.02.2018 року позивач [PERSON] подала суду заяву про уточнення позивних вимог, в якій зазначає, що оскільки їй в судовому засіданні стало відомо, що відповідач звільнився з основного місця роботи, оскільки подав відповідну довідку, то у відповідності до ст. 184 СК України просить суд визначити розмір аліментів та коштів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Подала заяву, в якій просить суд справу слухати у її відсутності. Уточнений позов підтримує повністю та просить задоволити. Відповідач [PERSON] 12.03.2018 подав відзив, з якого вбачається, що він позов визнає частково і зазначає, що не має постійного заробітку, офіційно не працевлаштований, веде догляд за батьками, один з яких є інвалідом ІІ-ї групи, а тому готовий сплачувати аліменти на утримання дитини у мінімальному розмірі. Щодо коштів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, то у даній частині просить відмовити у позові, оскільки позивач перебуває у шлюбних стосунках з іншим чоловіком. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, хоч належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе справу розглядати у його відсутності на підставі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05.11.2011 року виконкомі Золотарівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом № 24. Від спільного проживання у них народилася одна дитина син [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача, яка ні ніде не працює так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною /а.с. 6, 7/. Відповідач зобовязання по утриманню неповнолітнього сина належно не виконує. З матеріалів справи встановлено, що відповідач офіційно не працює, виїздить на сезонні заробітки та отримує мінливий дохід, згідний сплачувати аліменти на утримання дитини у мінімальному розмірі, визначеному законодавцем, а тому на думку суду питання про розмір аліментів, що повинні стягуватися з відповідача слід вирішувати на підстав ст. 184 СК України, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обовязків. Такий обовязок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.ст. 75, 80, 84 Сімейного кодексу України, дружина (чоловік) повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатний, або потребує матеріальної допомоги. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого подружжя, або у твердій грошовій сумі. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу - дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": п. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надає матеріальне утримання своїй дитині, враховуючи матеріальне становище дитини, яка потребує значних коштів на забезпечення її всім необхідним та для належного розвитку дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який є працездатний, виїздить на сезонні заробітки та отримує мінливий дохід, інших утриманців не має, згідний сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, визначеному законодавцем на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] в сумі 1500 /одна тисяча пятсот/ гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття та на утримання дружини у розмірі 1000 /однієї тисячі/ гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. У зв'язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704, 80 гривень. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved