Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування вимог позивач вказує, що між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син проживає разом із нею та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач проживає окремо та у добровільному порядку не виконує батьківський обов'язок по утриманню сина. Крім цього, [PERSON] має у власності квартиру у м. Тернополі, відтак не позбавлений можливості надавати матеріальну допомогу синові. Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття. Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. У судове засідання позивачка не зявилась, хоча про час та місце була повідомлена належним чином. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Позивач була присутня у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та дату був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не подавав. На підставі вимог ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони з 18 вересня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2018 року. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №020658 від 16 березня 2006 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції тернопільської області України, про що зроблено актовий запис за №549. Син [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON], що не спростовано відповідачем. Відповідач проживає окремо та у добровільному порядку не приймає участі в утриманні сина [PERSON]. Будь-які інші особи на утриманні у відповідача не перебувають. Як вбачається з довідки від 01 жовтня 2018 року, виданої підприємцем [PERSON], [PERSON] з жовтня 2016 року навчається на компютерних курсах, навчальна програма складає 24 навчальних місяців, оплата в місяць становить 450 грн. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта за №140529723 від 08 жовтня 2018 року встановлено, що у приватній власності [PERSON] знаходиться квартира по вул. Гайова, 8А/172 в м. Тернополі, загальною площею 94,8 кв.м., згідно договору дарування від 31 жовтня 2016 року. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу вимог ч. 1 ст. 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~положень ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет на\~2019\~рік» прожитковий\~мінімум на\~одну особу\~в розрахунку\~на місяць\~для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року 2027 гривень. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги те, що відповідач є особою молодого віку, працездатний, стан здоровя задовільний, інших утриманців крім сина не має, у власності має нерухоме майно, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] слід визначити у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 08 жовтня 2018 року і до досягнення сином повноліття. Відповідач в судове засідання не зявився та не представив будь-яких доказів на спростування доводів позивача та неможливості сплати аліментів у розмірі визначеному судом. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved