Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач в січні 2016 року звернувся в суд з даним позовом, в заяві вказав, що 03.12.2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія Еталон» було підписано договір № 003297 фінансового лізингу з додатками. При укладенні договору позивач мав намір придбати трактор моделі КІОТІ 551 С. Вартість предмета договору обумовлювалась у розмірі 107\~000 грн. менеджер компанії при підписанні договору запевнила його, що через два дні трактор буде доставлено безкоштовно за його адресою. В цей же день, він здійснив 50 % передоплату вартості трактора в розмірі 50 000 грн. так як йому було вказано це зробити менеджером. Коли він повернувся до офісу з квитанцією про оплату, йому показали де підписати договір, надали всі документи та сказали їхати додому очікувати доставку трактора. Коли він ознайомився з умовами договору, дізнався про те, що договір було підписано з компанією «Еталон», і трактор був вписаний не той, який було попередньо обумовлено, а «КІОТІ СК 35 Н» за ціною 500\~000 грн. Коли він одразу повернувся в офіс за поясненнями, то менеджер його запевнила, що це договір не основний, а для «чорної бухгалтерії», а основний договір привезуть разом з трактором. До сьогоднішнього дня трактор йому не доставлено, контактні телефони компанії не відповідають, крім того 15.12.2015 року він направив на адресу відповідача заяву про розірвання договору, однак жодної відповіді станом на день подання позову, він не отримав. Вважає дії відповідача протиправними, так як вони обмежують його права споживача. Уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти за договором фінансового лізингу, неустойку у звязку з розірванням договору, укладеного поза торгівельним або офісним приміщенням відповідача. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, крім вимог про стягнення неустойки. Представник відповідача в судове засідання не зявився, відповідач подав заперечення на позовну заяву в якій просить справу розглянути без участі його представника, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, з наступних підстав. Між ним та позивачем було 03.12.2015 року укладено Договір фінансового лізингу, відповідно до якого останній сплатив 50\~000 грн. комісії за організацію. Договір вчинений у письмовій формі, підписаний [PERSON] добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови. Вважає твердження позивача про «чорну бухгалтерію» та «надання трактору через 2 дні», «ціни 107\~000 грн.» неправдивими та спробою позивача ввести суд в оману та звільнити себе від обовязку виконувати умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення немає потреби, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Судом встановлено, що 03.12.2015 між ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» та [PERSON], було укладено договір фінансового лізингу № 003297 за умовами якого лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу), а лізингоодержувач ([PERSON]І.) зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до п.1.1 Договору - Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі Предмет Лізингу визначений у п.3.1 цього Договору), а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізингу та сплачувати Лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Як вбачається з п.1.3 Договору - замовлення Предмету Лізингу відбувається з моменту підписання Лізингоодержувачем Специфікації (Додаток №3 до цього Договору) та сплати Лізингодержувачем на рахунок Лізингодавця Авансового платежу. У відповідності до п.3.1 Договору - Предметом Лізингу є міні трактор «КІОТІ СК 35 Н». Відповідно до п. 5.1 договору, предмет лізингу передається лізингоодержувачу у строк не більше 50 календарних днів з моменту сплати ним на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії за організацію у розмірі 10% від вартості предмета лізингу та комісії за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмета лізингу. На виконання умов цього договору [PERSON] сплатив комісію у розмірі 50 000 грн., що підтверджено Додатком № 1 до договору та квитанцією банку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються цим законом, положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Крім того, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг. Отже правовідносини між сторонами договору регулюються також і цим законом. Водночас, відповідно до п.п. З, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» діяльність відповідача з надання послуг фінансового лізингу в частині надання цих послуг фізичним особам, які є споживачами, підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживачів». В силу п.1 ст.11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Так, відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). 15 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання договору фінансового лізингу № 003297, та з вимогою про повернення сплачених коштів як авансовий платіж в розмірі 50 000 грн., у звязку з розірванням договору. Станом на дату розгляду справи відповідачем відповіді на дану вимогу позивачу не надіслано. Відповідно до ч.1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідності до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю. Пункт 12.12 Договору фінансового лізингу є нікчемний, так як суперечить ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів». Частинами 3 і 4 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. Право виходу з контракту передбачено ст. 6 Директиви 97/7/ЄС Європейського парламенту та Ради «Про захист прав споживачів в дистанційних контрактах» від 20 травня 1997 року. Відповідно до цієї норми - споживач має у своєму розпорядженні період обсягом щонайменш сім робочих днів, протягом якого він може оголосити про свій вихід з будь-якого дистанційного контракту без повідомлення причини та без понесення стягнень. Єдиною відповідальністю, яку може понести споживач внаслідок реалізації свого права на вихід з контракту, є компенсація безпосередніх витрат на повернення товарів. Термін для реалізації цього права починається: - у випадку товарів з дня їх отримання споживачем, якщо зобов'язання, передбачені статтею 5, були виконані; - у випадку послуг з дня укладення контракту чи з дня виконання зобов'язань, передбачених в статті 5, якщо вони виконані після укладення контракту, який передбачає, що цей термін не перевищує трьох місяців, про які йтиметься в наступному підпункті. У випадку, якщо постачальник не виконав зобов'язання, передбачені в статті 5, термін дорівнює трьом місяцям. Із врахуванням наведеного , суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу № 003297 від 03 грудня 2015 року з Додатками № 1, 2, 3 підлягає визнанню недійсним на підставі ст.18 ЗУ « Про захист прав споживачів» із стягненням із відповідача на користь позивача коштів у сумі 50 000 гривень, а також підлягають до стягнення кошти в сумі 300 гривень, які були сплачені позивачем в якості комісійного збору банку.

Outcome: approved