Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Орган опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації Черкаської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], батько якого записаний відповідно до ч.135 СК України. 09.10.2013 року [PERSON] був знайдений працівником кримінальної поліції у справах дітей Звенигородського відділу (з обслуговування Звенигородського району та м.Ватутіне) УМВС України в Черкаській області Кирнос О.Г. в присутності лікаря-педітра Звенигородської ЦРЛ [PERSON], про що складено відповідний «Акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров»я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину». Зі слів дитини було з»ясовано, що його залишила мати в стані алкогольного сп»яніння, яка разом з співмешканцем ромської національності часто змінює місце проживання, постійного місця проживання не мала. Згодом дитина була влаштована до Комунального закладу «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м.Умані Черкаської обласної ради» і перебував там до 15.07.2014 року. За час перебування дитини в закладі жодного разу ним ніхто не цікавився і не розшукував. До служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації мати також не зверталась. 15.07.2014 року малолітнього [PERSON] було влаштовано у прийомну сім»ю [PERSON] та [PERSON] (с.Рижанівка, Звенигородського району, Черкаської області, про що був складений Акт про передачу дитини у сім»ю прийомних батьків. За час перебування [PERSON] у прийомній сім»ї його мати здоров»ям, навчанням та розвитком не цікавилась, до виконавчого комітету Рижанівської сільської ради та служби в справах дітей Звенигородської РДА про встановлення місця знаходження дитини не зверталась. Служба у справах дітей з метою підтвердження статусу дитини розшукала [PERSON] та провела з нею роз»яснювальну бесіду щодо її батьківських прав та обов»язків, в результаті якої вона зізналась, що не бажає повертати дитину, погодилась щодо позбавлення її батьківських прав, про що написала відповідну заяву від 08.11.2017 року. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 10.11.2017 року (№25) відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], тому враховуючи інтереси дитини позивач дійшов висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав. В судове засідання представник позивача органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації Жмурко О.С. не з'явилася, подала через канцелярію суду письмову заяву про уточнення позовних вимог та розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи про позбавлення батьківських прав у її відсутності та зазначила, що уточнені позовні вимоги визнає повністю. Представник третьої особи служби у справах дітей Звенигородської РДА Козуля О.О. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов з урахуванням уточнених позовних вимог підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 164, 165 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, негативно впливають на них своєю антигромадською поведінкою. Так з копії свідоцтва про народження малолітнього [PERSON], [INFO], серія [NUMBER] від 18.06.2014 року, актовий запис № 2 вбачається, що його батьками є - [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00014047259 від 19.06.2014 року [PERSON], [INFO], відомості про батька [PERSON] записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.12). 09.10.2013 року [PERSON] був знайдений працівником кримінальної поліції у справах дітей Звенигородського відділу (з обслуговування Звенигородського району та м.Ватутіне) УМВС України в Черкаській області Кирнос О.Г. в присутності лікаря-педітра Звенигородської ЦРЛ [PERSON], про що складено відповідний «Акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров»я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про підкинуту чи знайдену дитину» від 09.10.2013 року (а.с.4). Згодом дитина була влаштована до Комунального закладу «Обласний міжрегіональний центр соціально-психологічної реабілітації дітей у м.Умані Черкаської обласної ради» і перебував там до 15.07.2014 року. За час перебування дитини в закладі жодного разу ним ніхто не цікавився і не розшукував. До служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації мати також не зверталась. 15.07.2014 року малолітнього [PERSON] було влаштовано у прийомну сім»ю [PERSON] та [PERSON] в с.Рижанівка, Звенигородського району, Черкаської області, про що був складений Акт про передачу дитини у сім»ю прийомних батьків (а.с.13). За час перебування [PERSON] у прийомній сім»ї його мати здоров»ям, навчанням та розвитком не цікавилась, що підтверджується довідкою головного лікаря КЗ «Звенигородського Центру первинної медико-санітарної допомоги» Радьоги Г.В. від 25.10.2017 року №102 (а.с.6), довідкою Рижанівського навчально-виховного комплексу «Дошкільного навчального закладу-загальноосвітнього навчального закладу І-ІІІ ступенів» від 18.10.2017 року №74 (а.с.8) та письмовими свідченнями прийомних батьків [PERSON] та [PERSON] від 19.10.2017 року (а.с.5). До виконавчого комітету Рижанівської сільської ради та служби в справах дітей Звенигородської РДА про встановлення місця знаходження дитини не зверталась, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Рижанівської сільської ради від 18.10.2017 року №302 (а.с.7). Служба у справах дітей з метою підтвердження статусу дитини розшукала [PERSON] та провела з нею роз»яснювальну бесіду щодо її батьківських прав та обов»язків, в результаті якої вона зізналась, що не бажає повертати дитину, погодилась щодо позбавлення її батьківських прав, про що написала відповідну заяву від 08.11.2017 року (а.с.9). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 10.11.2017 року (№25) відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] Відповідно до висновку органу опіки та піклування Звенигородської райдержадміністрації враховуючи інтереси дитини позивач дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с.10). У відповідності до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно ст. 164 СК України, батьки або один із них, може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Щодо позову про стягнення аліментів, то він також обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Аліменти на дітей стягуються на користь другого з батьків (опікуна, піклувальника, особи, в сім'ї якої проживає дитина), а також організації, де дитина перебуває на вихованні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] підлягають до повного задоволення, оскільки суд рахує, що аліменти повинні стягуватися в розмірі 1\\4 частини всіх видів її заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із часу звернення з позовом до суду і до його повноліття і такий розмір аліментів відповідає як обставинам даної справи так і не суперечить нормам сімейного законодавства України. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідачки [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 1280 грн. в дохід держави за дві позовні вимоги, що має одночасно майновий і немайновий характер (ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір"). На підставі ст.ст. 150,157,164-166,180-183,192 СК України,

Outcome: approved