Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Заявник - генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі КНП ТОКПЛ ТОР) Шкробот В.В. звернувся до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації [PERSON] , 1996 р.н., обгрунтовуючи вимоги достатніми підставами для госпіталізації, передбаченими законом. В судовому засіданні представник КНП ТОКПЛ ТОР Старущак О.В. заяву підтримала і пояснила, що [PERSON] , страждає на важкий психічний розлад, що обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих і чинить суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Хворіє з березня 2018 року, відколи вперше змінився в поведінці, тоді ж вперше лікувався стаціонарно в 7-му відділенні КНП «ТОКПЛ» ТОР. Вказала, що під час госпіталізації поводив себе агресивно, зважаючи на його стан, [PERSON] не може надати усвідомленої згоди на лікування в умовах стаціонару. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в КНП ТОКПЛ ТОР підтримала, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. [PERSON] як законний представник пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , який хворіє на психічну хворобу з 2018 року, у 2018 році проходив лікування у стаціонарі добровільно, останнім часом його стан погіршився, став агресивним, а тому вважає, що на даний час необхідне стаціонарне лікування, а тому просить помістити його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди. [PERSON] як законний представник пояснив, що він є батьком [PERSON] , який хворіє на психічну хворобу з березня 2018 року, останнім часом його стан погіршився, став агресивним, а тому вважає, що на даний час необхідне стаціонарне лікування, а тому просить помістити його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди. [PERSON] у судовому засіданні не заперечив щодо його госпіталізації у психіатричний заклад. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Громадянин [PERSON] , 1996 р.н. поступив на стаціонарне обстеження та лікування в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР 25.11.2019 року о 21 год. 45 хв. по направленню швидкої допомоги, направлений черговим лікарем, доставлений у супроводі батьків з діагнозом гострий поліморфний психотичний розлад. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів та за наслідками огляду Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] перебуває у стані психомоторного збудження. Інструкцій не виконує, починає голосно реготати, грубити батькам, висловлюватись нецензурно, раптово декламує вірші на російській мові, які теж насичені нецензурними висловлюваннями. На зауваження та звернення до нього не зважає. Перебуває під впливом хворобливих відчуттів та переживань. До свого стану не критичний. Комісія прийшла до висновку, що згідно ст.14 «Закону України про психіатричну допомогу», [PERSON] потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок якого пацієнт вчиняє дії, що становлять небезпеку для оточуючих. Стаття 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Даною статтею встановлено, що при затриманні особи, як душевнохворої повинні бути дотримані вимоги, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Аналізуючи в сукупності вищенаведені пояснення лікаря-психіатра, законних представників - матері та батька, письмові докази, суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що [PERSON] , хворіє важким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих і чинить суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога, лікування можливе лише в умовах стаціонару, особа вже проходила таке лікування в умовах стаціонару, а тому суд вважає, що заяву слід задовольнити та госпіталізувати [PERSON] без його згоди у примусовому порядку на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні. На підставі наведеного,

Outcome: approved