Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 19.11.1977 року зареєстрував із нею шлюб від якого народилось двоє дітей, що є повнолітніми. Їхні відносини підчас сімейного життя складались по різному, однак в останній час вони спільно не проживають, фактично не спілкуються. Він мав намір у позасудовому порядку розірвати шлюб, однак відповідач в орган РАЦС не з"явилась. Вважає, що їхній шлюб носить формальний характер і просив його розірвати. У судовому засіданні по закінченні строку, наданого судом на примирення, позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Заслухавши позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ №378347, яке видано відділом РАЦС виконавчого комітету Жидачівської районної ради Львівської області 9.11.1977 року, актовий запис №105, цього дня уклали шлюб [PERSON] та [PERSON], якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. (а.с.4). Відповідно ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч.3 та ч.4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не спілкуються, не підтримують ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Відповідачка не заперечила проти задоволення позовних вимог, поскільки сім"я існує формально, а майнові питання сторони вирішили добровільно. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини, подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved