Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Районної централізованої бібліотечної системи Жашківського районного відділу культури Жашківської районної державної адміністрації про поновлення на роботі. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона була прийнята на роботу завідуючою сільською бібліотекою с. Сорокотяга Жашківського району Черкаської області в районній централізованій бібліотечній системі Жашківського районного відділу культури з 21.02.1973 року згідно до наказу № 8 від 21.02.1973 року, де працювала до 07.04.2017 року. Наказом № 10к від 07.04.2017 року її звільнено з посади завідуючої сільської бібліотеки с. Сорокотяга Жашківського району Черкаської області з 07.04.2017 року. Позивач вважає, що наказ про її звільнення № 10-к від 07.04.2017р. є незаконним і він підлягає скасуванню з наступних підстав. В резолютивній частині наказу №10 зазначено: «Наказую: [PERSON] завідуючу сільською бібліотекою с.Сорокотяга звільнити з займаної посади з 7 квітня 2017р.». Причину звільнення позивача з роботи в резолютивній частині наказу №10- к від 07.04.2017р. не вказано, також в наказі не зазначено норму Закону, відповідно до якого її звільнено. В обґрунтування підстав необхідності звільнення позивача в мотивувальній частині наказу №10 зазначено наступне:«Відповідно до п.3.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, на підставі рішення Сорокотязької сільської ради Жашківського району Черкаської області «Про роботу сільської бібліотеки» від 15.03.2017р. за №14-5/У11 та згідно рішення протоколу спільного засідання профспілкового та трудового колективу працівників Жашківської РЦБС». Кожна із зазначених відповідачем підстав для звільнення згідно до п.3 і п.4 ст.40 КЗпП є самостійними, однак в наказі не зазначено, в чому полягає допущене відповідачем порушення закону за кожною із цих окремих підстав, чим це підтверджено і яке відношення до цих підстав для звільнення має рішення Сорокотязької сільської ради Жашківського району Черкаської області «Про роботу сільської бібліотеки» від 15.03.201 7р. за №14-5/У11. Відтак позивач вважає, що посилання в мотивувальній частині наказу на п.3 і п.4 ст.40 КЗпП є необґрунтованими і неправомірними. Також позивач не може погодитись і з посиланням в цій частині наказу на спільне засідання профспілкового комітету та трудового колективу працівників Жашківського РЦБС. По-перше, в наказі не зазначено номер протоколу і дату його прийняття. По-друге, відповідно до ст.43 КЗпП рішення про надання згоди на звільнення працівника надає виборний орган первинної профспілкової організації у присутності працівника на якого внесено подання. Із змісту протоколу від 07.04.2017р. вбачається що засідання профкому було спільним з трудовим колективом. Окрім того його провели без участі позивача, що є порушенням ст.43 КЗпП (В ході судового розгляду позивач пояснила, що була присутня на засіданні, але про його проведення її повідомили того ж дня, коли вона перебувала в м.Жашків по робочих питаннях). В змісті резолютивної частини наказу №10-к від 07.04.2017р. не зазначено підстави для звільнення позивача. Ні причину звільнення, ні норму закону в цій частині наказу не вказано. Проте, в трудовій книжці позивача внесено запис, який не відповідає змісту даного наказу: «звільнено відповідно до п.3. 4 ст.40 КЗпП України». Пункти 3 і 4 ст.40 КЗпП законодавцем викладені в частині першій ст.40 КЗпП, вони не є самостійними пунктами даної норми закону, а відтак посилання в трудовій книжці, як на підставу для звільнення - пункти 3.4 ст.40 КЗпП є неправомірне і звільнення з цих підстав є незаконним також. В підставах звільнення позивача, що зазначені в мотивувальній частині наказу №10- к, відповідач не зазначив жодного факту і доказу допущеного нею порушення. Незаконне звільнення позивача з роботи з таким формулюванням принижує її як фахівця та позбавляє можливості працевлаштуватися; воно призвело до переживань і стресового стану, моральних страждань, які викликали погіршення її стану здоровя в період втрати роботи. Це також потягнуло втрату нормальних життєвих зв'язків з близькими, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги зазначені обставини та відповідно до ст.237-1 КЗпП [PERSON] вважає, що відповідач повинен їй відшкодувати моральну шкоду в сумі 3\~000 грн. В звязку з вищевикладеним позивач звернулася до суду з даним позовом та просила визнати незаконним і скасувати наказ про звільнення; поновити її на роботі на попередньо займаній посаді; стягнути на її користь середньомісячний заробіток, моральну шкоду та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що вона працювала на посаді завідуючої сільською бібліотекою с. Сорокотяга з 21 лютого 1973 року по 07.04. 2017 року. 07.04.2017 року її було звільнено згідно наказу № 10-к. На спільному засіданні профспілкового комітету бібліотечних працівників та трудового колективу працівників Жашківської РЦБС від 07.04.2017 року вона була присутня. Проте її ніхто заздалегідь не повідомляв про засідання. Того дня вона була присутня в Жашківській РЦБС з робочими питаннями і їй запропонували зайти на засідання. Причини своєї відсутності на робочому місці вона викладала в пояснювальних записках. Акцентувала увагу на те, що з 20 по 31 березня 2017 року вона перебувала на лікування, про що 17 березня 2017 року завчасно повідомила директора РЦБС [PERSON], однак остання їй сказала, що її на робочому місці не буде, а тому заяву нехай вона (позивач) передасть пізніше. В судовому засідання представник Районної централізованої бібліотечної системи Жашківського районного відділу культури Жашківської РДА [PERSON], яка діє згідно наказу № 117-к від 03.10.2016 року «Про призначення директорів районних закладів культури» (вона ж третя особа, яка не заявляє самостійних вимог) заявлений позов не визнала, просила в його задоволені відмовити, суду пояснила, що [PERSON] звільнена на законних підставах. За неналежне виконання без поважних причин обовязків, покладених на неї, та за порушення трудової дисципліни, на неї було накладено стягнення у вигляді догани. Позивач була відсутня на робочому місці про що складено відповідні акти. При цьому не заперечувала обставин розмови із позивачем, яка мала місце 17 березня 2017 року. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Жашківської районної ради - [PERSON], який діє згідно довіреності від 21.07.2017 року, заперечував проти задоволення позову. В судове засідання 20.10.2017 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Сорокотязької сільської ради Жашківського району Черкаської області - не зявилася, проте в попередніх судових засіданням заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до копії наказу № 8 від 21.02.1973 року, [PERSON] тимчасово призначено завідуючою бібліотекою с. Сорокотяга з 21 лютого 1973 року (а.с.8). Згідно наказу від 07.04.2017 року № 10-к «Про звільнення [PERSON] з посади зав. сільською бібліотекою с. Сорокотяга», [PERSON] завідуючу сільською бібліотекою с. Сорокотяга - звільнено з займаної посади з 7 квітня 2017 року (а.с.7). Згідно копії трудової книжки, [PERSON] 07.04.2017 року звільнено відповідно до п.3,4 ст. 40 КЗпП України (а.с.9). Відповідно до протоколу спільного профспілкового комітету бібліотечних працівників та трудового колективу працівників Жашківської РЦБС від 07 квітня 2017 року, було постановлено: «Надати згоду директору Жашківської РЦБС [PERSON] звільнити [PERSON] з займаної посади згідно п.3,4 ст. 40 Кодексу Законів про працю України» (а.с.12-13). Згідно довідки за результатами перевірки Сорокотязької сільської бібліотеки від 19.09.2016 року, за результатами перевірки зав. бібліотекою [PERSON] було вказано на недоліки в роботі та попереджено про недопустимість порушень в обліку роботи. Про усунення виявлених недоліків інформувати Жашківську ЦРБ до 01.11.2016 року. Відповідно до копії наказу від 23.09.2016 року № 29-к, оголошено догану [PERSON], завідувачці сільською бібліотекою с. Сорокотяга, за порушення трудової дисципліни, за неналежне виконання без поважних причин обовязків покладених на неї. Відповідно до актів № 1 від 27.01.2017 року, № 2 від 24.02.2017 року, № 3 від 27.02.2017 року, № 4 від 01.03.2017 року, № 6 від 20.03.2017 року, № 7 від 22.03.2017 року, № 8 від 24.03.2017 року, № 9 від 27.03.2017 року, №10 від 29.03.2017 року, № 11 від 31.03.2017 року, завідуюча бібліотекою філіалом села Сорокотяга [PERSON] була відсутня на роботі протягом робочого дня. Про наявність поважних причин, що пояснюють відсутність на роботі, ні напередодні, ні протягом робочих днів, [PERSON] усно чи письмово не повідомляла. По всіх датах відсутності на робочому місці позивач надавала відповідні пояснювальні записки. Згідно копії довідки, виданої ТОВ «Санаторій профілакторій «Діброва», [PERSON] перебувала у ТОВ «Санаторій-профілакторій «Діброва» на санаторному лікуванні, згідно путівки № 245-П у період з 20 березня 2017 року по 31 березня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Як встановлено в ході судового засідання, позивач [PERSON] була присутня на спільному засіданні профспілкового комітету бібліотечних працівників та трудового колективу працівників Жашківської РЦБС від 07.04.2017 року. Однак, суд враховує ту обставину, що позивач була повідомлена про дане засідання того ж дня, коли вона перебувала в Жашківській ЦРБ по робочих питання. Саме засідання було розпочате (згідно протоколу спільного засідання від 07 квітня 2017 року о 09 год 00 хв. На думку суду, зазначене вище свідчить про те, що позивач була фактично позбавлена можливості підготуватися до засідання, в тому числі скористатися послугами адвоката, що передбачено ст.43 КЗпП. Крім того, зі змісту наказу №10-к від 07 квітня 2017 року про звільнення позивача з займаної посади є не зрозумілим, з яких саме причин та підстав вона була звільнена. Згідно приписів п.2.3 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затверджено Наказом МЮУ №110 від 17 серпня 1993 року записи в трудовій книжці при звільненні … повинні провадитися у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт статті. Як вбачається із запису про звільнення у трудовій книжці позивача, в ньому взагалі відсутнє формулювання звільнення, а лише зазначено норми трудового законодавства. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що наказ про звільнення позивача із займаної посади виданий з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він є незаконним та підлягає скасуванню, що тягне за собою поновлення позивача на роботі. Згідно ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи, що позивача було звільнено із займаної посади без законних на те підстав, останній повинно бути нараховано та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07 квітня 2017 року (день звільнення) по дату винесення рішення суду. Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї. Суд вважає, що позовна вимога позивача про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 3000 грн підлягає задоволенню на вказану суму 1000 грн, оскільки в звязку з незаконним звільненням вона зазнала моральних страждань, які полягали в тому, що вона була позбавлена працювати та отримувати за це заробітну плату, і на думку суду, така сума є співвмірною із понесеними стражданнями позивачем та реальною для відшкодування відповідачем. Згідно ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved