Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS], спільним сумісним майном подружжя, визнати за кожною із сторін право власності на ? частину спірної квартири, стягнути з відповідача судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2007 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, від якого [INFO] року народилась донька - [PERSON] та [INFO] року син - [PERSON], на даний час в провадження Богунського районного суду м. Житомира розглядається справа про розірвання шлюбу. За час проживання у шлюбі ними як подружжям була придбана 3-х кімнатна квартира [ADDRESS]. Вказала, що спірна квартира купувалася подружжям на спільні кошти подружжя, отримані від продажу попередньої однокімнатної квартири, що їм купили батьки після одруження та їхніх сімейних заощаджень, а тому вважає, що майно придбане в шлюбі є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить розділити його виходячи з рівної частки майна між подружжям. Позивачка [PERSON] та її уповноважений представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали заяву про розгляд справи у їх відсутність в заочному провадженні, просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належними чином, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача та її представника, які подали заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, від якого [INFO] року народилась донька - [PERSON] та [INFO] року син - [PERSON]. (а.с. 10,11,12) Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положенням ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ст.57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно положення частини 1 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто законодавець об'єктами права спільної сумісної власності подружжя визначає будь-які речі, що належать фізичній особі на праві приватної власності, не конкретизуючи їх. Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Судом встановлено, що за час шлюбу, 12.02.2010 року [PERSON] та [PERSON] було придбано спірне майно, а саме: трьохкімнатна квартира [ADDRESS]. (а.с. 15-16) Позивачка вказала, що спірну квартиру подружжя придбало від продажу 12.02.2010 року їхньої попередньої спільної однокімнатної квартири [ADDRESS], яка також була придбана під час шлюбу - а саме 19.03.2009 року за кошти заощаджень їх батьків та власних заощаджень подружжя. (а.с. 51, 54) Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Купівля-продажу спірної квартири [ADDRESS] оформлена договором купівлі-продажу від 12.02.2010 року, вартість відповідно до п. 2.1 вказаного договору становила 41200,00 грн.. (а.с. 15) Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач неодноразово викликався в судове засідання, однак доказів, які заперечували твердження позивача, що спірна квартира придбана в шлюбі за спільні кошти подружжя не надав. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи докази надані сторонами по справі, зокрема договори купівлі продажу квартир, враховуючи, що судом не встановлено про визначеність між сторонами будь-яких домовленостей з приводу майна та наявність підстав які б виключали можливість поділу майна визначені ст.57 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що спірна квартира [ADDRESS], є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому виходячи з рівності часток майна дружини та чоловіка, суд визнає за кожною стороною по ? частки спірної квартири. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 839,20 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved