Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивачем органом опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. На обліку органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , дитині надано статут позбавленої батьківського піклування. Батько дитини - [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обовязків, матір - [PERSON] померла. Над малолітнім [PERSON] , 2007 року народження рішенням виконкому Покровської міської ради Донецької області встановлено опіку, призначено опікуна [PERSON] З часу призначення опіки, тобто з травня 2017 року батько дитини [PERSON] жодного разу не відвідував сина, не проявив бажання зустрічі або спілкування в телефонному режимі дитиною. Зазначені обставини стали чинниками для звернення органу опіки та піклування, в порядку ст. 165 СК України, за судовим захистом прав неповнолітньої дитини. Представник позивача Органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області Коваленко М.В. (уповноважена довіреністю) у судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання для відповідача проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія (Донецька область, м. Донецьк), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв`язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливий). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Покровської міської ради Браташ І.О. (уповноважена довіреністю) у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність з висловленням позиції щодо підставності позовної заяви, письмові пояснення щодо позову відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦПК України не надано. Третя особа [PERSON] надав суду заяву з визнанням обставин позовної заяви та клопотанням розгляду справи в його відсутність. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серійний номер [NUMBER] - [INFO] народжений [PERSON] , батьками якого є [PERSON] , відповідач по даній справі та [PERSON] (а.с. 3). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Донецьк, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 2). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 04.05.2017 року по справі ЄУН 235/1898/17, в порядку ст. 317 ЦПК України, встановлено факт смерті [PERSON] , [INFO] - [INFO] на тимчасово окупованій території України (а.с. 17-19). 3 червня 2015 року Службою у справах дітей Покровської міської ради Донецької області. Покровським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Державною міграційною службою України складено Акт про виявлення дитини [PERSON] , 2007 року народження, переміщеної із тимчасово окупованоїт території або району проведення антитерористичної операції, яка залишилася без батьківського піклування (а.с. 5а). Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області № 75 від 16.03.2017 року малолітній дитині [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування з забезпеченням користування пільг для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, передбаченими діючим законодавством (а.с. 4). Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради Донецької області № 186 від 17.05.2017 року над малолітнім [PERSON] , 2007 року народження встановлено опіку, опікуном призначено [PERSON] , який пройшов курс підготовки кандидатів в опікуни у Донецькому обласному центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді і отримав рекомендацію про включення до Єдиного електронного банку даних потенціальних піклувальників (а.с. 5). За відомостями, наданими Органом опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області за час перебування малолітнього [PERSON] , 2007 року народження під опікою [PERSON] батько дитини [PERSON] жодного разу сина не відвідував, будь-якої допомоги не надавав, в телефонному режимі не спілкувався. До служби у справах дітей Покровської міської ради не надходило заяв від [PERSON] про повернення дитини. Згідно листа Покровського ВП ГУ НП в Донецькій області № 36458/401 від 30.10.2018 року - в ході проведених заходів встановити факт реєстрації [PERSON] на території обслуговування Покровського ВП не надалося можливим, перевірку здійснено за всіма наявними обліками, під час перевірки інформації, яка може мати значення отримано не було (а.с. 14). Сукупністю вказаних обставин зумовлено подачу позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до положення ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позовну заяву подано органом опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області. Задовольняючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] - суд керується наступним. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. В судовому засіданні з належно допустимих письмових доказів встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач належної участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] не приймає, здоров`ям дитини не цікавиться, належних умов для розвитку, виховання не створює, матеріально не утримує. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, відповідач маючи реальну можливість виконувати покладені на нього законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини, зайняття підготовкою до самостійного життя, - тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Будь-які об`єктивні причини ухилення відповідача від виконання обов`язків відсутні. Крім вказаного, суд зазначає, що правові норми п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України пов`язані з нормами статті 152 СК України - обов`язкам батьків щодо виховання дитини кореспондує право дитини на належне батьківське виховання. Так, право на належне виховання батьками малолітній [PERSON] , [INFO] отримав з моменту народження, при цьому захист прав та інтересів дитини на себе бере держава, від імені якої виступають різні державні органи (ч. 1 ст. 152 СК України). Стаття 51 Конституції України, положення Закону України «Про охорону дитинства» проголошує, що дитинство охороняється державою. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 08/26-464 від 13.02.2019 року органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області вбачається прийняття рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні його дитини [PERSON] , 2007 року народження (а.с. 30). Сумуючи вищенаведене, суд, виходячи з інтересів малолітньої дитини, зауважуючи, що позбавлення батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їхнього життя, здоров`я, створення передумов для належного виховання дітей, - приходить до висновку про необхідність задоволення вимог органу опіки та піклування виконкому Покровської міської ради Донецької області, оскільки встановлені в судовому засідання обставини свідчать про те, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, і причини, які б не давали змоги виховувати та утримувати малолітнього сина [PERSON] , 2007 року народження, відсутні. При прийняті такого рішення, суд, вважає за необхідне роз`яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставною, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів - суд виходить з наступного. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 ч. 2 СК України особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, з позбавленням відповідача батьківських прав припиняються права й обов`язки щодо виховання дітей, проте зберігається обов`язок [PERSON] щодо утримання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 183 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі задоволення позову - на відповідача. Так, позивача орган опіки та піклування виконкому Покровської міської ради в силу Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню пропорційно з відповідачів в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved