Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в грудні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування майнової шкоди. Позов мотивований тим, що [PERSON] стоїть на обліку в органах Пенсійного фонду України з 01.04.2002 року по даний час та одержує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до вимог ЗУ «Про прокуратуру». [PERSON] Пенсійного фонду України у м. Вінниці як податковий агент утримувало із його пенсії по інвалідності податок на доходи фізичних осіб та військовий збір і перерахувало їх до Державного бюджету України. Всього за період із 01.02.2015 року по 01.07.2016 року було утримано і перераховано у бюджет 11580,24 грн. податку на доходи фізичних осіб та 1158,06 військового збору, а разом 12738,30 грн. Ці утримання проводились на підставі чинного у свій час абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2. ст. 164 Податкового кодексу України. Однак Конституційний Суд України рішенням від 27.02.2018 року № 1-р/2018 (справа № 1-6-2018) визнав неконституційним положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України і вони втратили чинність 27.02.2018 року. У згаданому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «встановлення Верховною Радою України у законодавстві України» оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість, тому положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України не відповідає частині першій статті 8 Конституції України.» Позивач вважає, що держава Україна в особі територіальних підрозділів Державної казначейської служби та Пенсійного фонду України спричинило йому матеріальну шкоду на загальну суму 12738,30 грн., незаконно утримавши із її пенсії та зарахувавши їх до бюджету. У звязку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 12738,30 грн. майнової шкоди у вигляді недоотриманої пенсії, завданої законом, що визнаний неконституційним. Ухвалою суду від 29.12.2018 року позовну заяву прийняти до розгляду. Відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Ухвалою суду від 25.01.2019 року в задоволенні клопотання представника [PERSON] Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області [PERSON] про зупинення провадження відмовлено. Ухвалою суду від 25.01.2019 року в задоволенні клопотання представника управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області [PERSON] про заміну неналежного відповідача відмовлено. В задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про заміну сторони відмовлено. Залучено в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] Україна в особі управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON] управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування майнової шкоди в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Вінниці. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, надавши суду відзив на позов. Відзив мотивований тим, що жодним нормативно правовим актом України не передбачено, що управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області несе відповідальність за дії інших органів державної влади. Також представник вважає, що належними відповідачами у даній справі повинні бути [PERSON] управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та [PERSON] казначейська служба України. Що стосується правовідносин, які склалися у позивача та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у період з лютого 2015 року по червень 2016 року, то дані правовідносини і на момент подання позову регулюються ст. 164 пунктом 164.2 абзацом першим підпункту 164.2.19 Податкового кодексу України, оскільки Конституційний Суд України, визначаючи вказані положення Податкового кодексу України неконституційними, не вказав на преюдиціальність свого рішення. Крім того, дані норми не змінені жодним іншим законодавчим актом. А відтак, не можна вважати збитками грошові кошти, що не отримані громадянином, у звязку із їх утриманням у вигляді обовязкових податків та зборів відповідно до положень чинного законодавства. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надала суду клопотання про розгляд справи без участі представника. Заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Вінниці просила відмовити в задоволенні позову, надавши суду письмові пояснення. Пояснення мотивовані тим, що відповідно до ст. 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, його територіальні органи. А отже оскільки позивач вважає, що суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору сплачені незаконно, [PERSON] повинен був у визначеному Податковим кодексом порядку звернутися до органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику із заявою про повернення незаконно сплачених сум. З приводу нарахування та сплати податків і зборів з сум пенсії [PERSON] Пенсійного фонду України виконує лише роль податкового агента, який у своїх правах та обовязках прирівняний до платника податку та у нього відсутні підстави для порушення своїх податкових зобовязань. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] стоїть на обліку в органах Пенсійного фонду України з 01.04.2002 року по даний час та одержує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до вимог ЗУ «Про прокуратуру». 25.10.2018 року позивач звернувся до [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Вінниці із заявою, в якій просив надати довідку про те, за який час (з якого місяця і по який місяць) упродовж 2014-2016 років, які види податків і зборів і на яку загальну суму були утримані із його пенсії та перераховані до Державного бюджету України. На вказану заяву [PERSON] Пенсійного фонду України в м. Вінниці повідомило позивача, що всього за період із 01.02.2015 року по 01.07.2016 року було утримано і перераховано у бюджет 11580,24 грн. податку на доходи фізичних осіб та 1158,06 військового збору, а разом 12738,30 грн. Підставою для утримання зазначених сум податку з доходів фізичних осіб та військового збору з призначеної пенсії за віком позивача був абзац перший п.п.\~164.2.19\~п.\~164.2\~ст.\~164 Податкового кодексу України\~зі змінами, внесеними\~Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII. Відповідно до першого абзацу\~підпункту\~164.2.19\~пункту\~164.2\~статті\~164 ПК України\~до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються\~суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018\~визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), положення абзацу першого п.п.\~164.2.19\~п.\~164.2\~ст.\~164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого п.п.\~164.2.19\~п.\~164.2\~ст.\~164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня\~ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Відповідно до\~ст. 152 Конституції України\~закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають\~Конституції України\~або якщо була порушена встановлена\~Конституцією України\~процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~ст. 1175 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Суд не погоджується з доводами представника управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області [PERSON] про те, що суми утриманих податків з належної до виплати позивачеві пенсії не є збитками в розумінні\~статті 22 ЦК України. Так, відповідно до п. 2 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~збитками можуть бути також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16 висловив правову позицію, відповідно до якої згідно з п. 2 ч. 2\~ст. 22 ЦК України\~збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Отже, поняття "збитки" передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права. Відповідно до ч. 3\~ст. 152 Конституції України\~матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. На сьогодні в Україні відсутній спеціальний матеріальний закон, який би регулював порядок відшкодування шкоди на підставі вказаної норми\~Конституції України. Незважаючи на те, що закон, який визначає порядок відшкодування державою шкоди, що завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відсутній, це не може бути підставою для відмови в позові про відшкодування такої шкоди, а слугує приводом застосувати аналогію закону, а в разі відсутності подібної правової норми - аналогію права, враховуючи те, що ч. 3\~ст. 8 Конституції України\~встановлено, що норми\~Конституції\~є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі\~Конституції України гарантується. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2\~Постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»\~суд безпосередньо застосовує\~Конституцію, зокрема, у разі, коли правовідносини, що розглядаються судом, законом України не врегульовано, а нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України, суперечить\~Конституції України. Таким чином, давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю. В даному випадку прийняттям положення абзацу першого п.п.\~164.2.19 п.\~164.2\~ст.\~164 Податкового кодексу України, який згодом визнано неконституційним було заподіяно майнову шкоду позивачу, який недоотримав 12738,30 грн. належних йому пенсійних виплат. Однією із складових верховенства права є законність, яка, відповідно до практики ЄСПЛ,\~насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавства. Цей принцип також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).\~ Тому на підставі положень\~ст. 152 Конституції України, норми якої мають пряму дію, матеріальна шкода, яка була завдана позивачу актами, що визнані неконституційними, відшкодовується державою. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved