Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивачем [PERSON] заявлені вимоги до відповідача [PERSON] про визнання права власності на 1 / 2 частку [ADDRESS] Б. м.Ніжина Чернігівської області в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер 27 березня 2009 року. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що до спадщини [PERSON], яка прийнята позивачем, відноситься, зокрема, 1 / 2 частка вищезазначеної квартири, інша 1 / 2 частка якої належить відповідачу. Правовстановлюючі документи на вказану квартиру перебувають у відповідача, який не визнає права позивача на спадкування, що унеможливлює позивачу оформлення прийнятої спадщини в нотаріальному порядку. В судовому засіданні 04 грудня 2017 року представник позивача [PERSON] підтримала позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що позивач частково оформила спадщину після [PERSON], правовстановлюючі документи на квартиру перебувають у відповідача, який їх не надає. Відповідно до заяви від 02 липня 2018 року представник позивача [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності, судові витрати із відповідача просить не стягувати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що квартира приватизована, на момент смерті його батько [PERSON] мав тілесні ушкодження-гематоми на обличчі, позивач не брала участі у похованні батька, всі документи він віддав позивачу, у заповіті відомості щодо батька, підпису не відповідають дійсності, дії позивача щодо оформлення спадщини не оскаржував, має оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, не погоджується з тим, як складений заповіт, записи у заповіті складені невірно. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 18 лютого 1993 року, виданого органом приватизації при механічному заводі, [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON], про що заперечення сторін в судовому засіданні відсутні. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1 ст.357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Зі змісту даної статті під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідач [PERSON] є власником 1 / 2 частки [ADDRESS] Б. м.Ніжина Чернігівської області, державна реєстрація права власності проведена 24 лютого 2010 року, підстава-свідоцтво про право власності, б/н, 18.02.1993, орган приватизації при механічному заводі, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно .... від 12 вересня 2017 року. Із врахуванням викладено вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], їх частки у праві власності відповідно до ст.357 ЦК України є рівними-по 1 / 2. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. [PERSON], [INFO], помер 27 березня 2009 року в м.Ніжині Чернігівської області, спадщина останнього прийнята позивачем [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом останнього від 23 січня 2007 року, шляхом подання нотаріусу заяви про її прийняття, та відповідачем [PERSON] шляхом подання нотаріусу заяви про її прийняття, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи після [PERSON], наданої на запит суду Бахмацькою районною державною нотаріальною конторою. Згідно довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 11 січня 2010 року №21 [PERSON] на час своєї смерті зареєстрований і проживав самостійно в буд.20 по вул.Бобрицька м.Ніжина Чернігівської області. Докази на підтвердження інших осіб, які здійснили дії по прийняттю спадщини [PERSON], зміни, скасування чи визнання недійсним вищезазначеного заповіту від 23 січня 2007 року,- станом на час розгляду справи відсутні. Відповідно до ст.ст.1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За таких обставин сторони по справі є такими, що прийняли спадщину [PERSON]: позивач згідно заповіту, відповідач-по закону. Відповідно до повідомлення Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 30 серпня 2017 року нотаріус позбавлений можливості видачі позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру у зв»язку з ненаданням документа, що посвідчує право власності на неї. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин позивач [PERSON] позбавлена можливості оформити прийняту спадщину [PERSON] в частині даної квартири, яка належить їй з часу її відкриття, в нотаріальному порядку, що є підставою для захисту її права шляхом визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування в судовому порядку, при цьому спадкодавець [PERSON] не втратив права на належну йому частку вищезазначеної квартири в 1 / 2 частці, яка входять до складу його спадщини, цивільна правоздатність спадкодавця, як фізичної особи, відповідно до ст.25 ЦК України припинилась у момент його смерті. Також судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом в порядку ст.12 ЦПК України неодноразово розяснено відповідачу його процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема, право на правничу допомогу у встановленому порядку. Судом виконаний обов»язок щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Outcome: approved