Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] (місцезнаходження: вул. Незалежності, 23, смт Чернелиця, Коломийський район, Івано-Франківська область) та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що в житловому будинку по [ADDRESS] , який належав колишньому колгоспному двору станом на 15.04.1991 року (час до якого існували колишні колгоспні двори) членом двору була мама позивача - [PERSON] . Вона була єдиним членом двору, була його головою. Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] є рідним братом позивача.Житловий будинок з господарськими будівлями на праві власності в цілому належав колишньому колгоспному двору, де головою двору була [PERSON] . Майно двору не ділилось і частки в майні не виділялись. Житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться на земельній ділянці розміром 0,60 га. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями на даний час 49200 грн. Самовільно побудованих будівель немає. [PERSON] померла [INFO] , не залишивши заповіту. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на належне їй майно. Спадковим майном залишились земельна ділянка на території Кунисівської сільської ради та житловий будинок з господарськими будівлями. Нотаріусом позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки.Видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинку з господарськими будівлями нотаріус не має можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ про власність [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями. Постановою приватного нотаріуса Яшана Р.Р. Городенківського нотаріального округу від 11.09.2018 про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом так як житловий будинок з господарськими будівлями є власністю колгоспного двору.Відсутність правовстановлюючого документу про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями є перешкодою нотаріусу для оформлення спадкових прав позивача в нотаріальному порядку, а тому нотаріус обгрунтовано відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмова нотаріуса стала підставою для вирішення в судовому порядку про визнання права власності позивача на житловий будинок з господарськими будівлями. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідач Чернелицька селищна рада про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у встановленому законом порядку. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 15 грудня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Городенківської районної Ради народних депутатів Івано-Франківської області на підставі рішення цього ж виконкому № 216 від 13 грудня 1989 року, в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Даний жилий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] в цілому, та записаний в реєстрову книгу за реєстровим № 27 від 15.12.1989. Будинок [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), що стверджується довідкою № 91, виданою 04.06.2021 виконавчим комітетом Чернелицької селищної ради Кунисівським старостинським округом № 4 Коломийського району Івано-Франківської області. Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Вих. № 67565 від 12.03.2021 стверджується, що згідно архівних даних ОКП «Коломийське МБТІ» право власності на житловий будинок, будівлі та споруди по [ADDRESS] станом на 31.12.2012 зареєстровано в реєстровій книзі № 1 під реєстровим номером № 27 за головою колгоспного двору - [PERSON] (форма власності - приватна; частка - 1/1) згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 15.12.1989 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 216 від 13.12.1989 р. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 277291673 від 29.09.2021 слідує, що відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За домогосподарством по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка, площею 0,60 га, що доводиться довідкою № 240, виданою 16.08.2018 виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди споруджено в 1960 році. Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО "Придністров`я" на підставі договору № 280 від 05.07.2021, ринкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] станом на 06.07.2021 становить - 49200 грн. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про власність», з 15 квітня 1991 року колгоспні двори припинили своє існування, а правовідносини щодо майна колгоспного двору змінилися, оскільки належне на праві сумісної власності майно колгоспного двору трансформувалося у спільну часткову власність колишніх членів колгоспного двору. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Отже, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Цими Вказівками передбачено, що визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі, відомостей щодо членів та майна колгоспного двору було покладено на сільські ради. Суспільна група господарства визначалась сільською радою залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Колгоспні двори, виникнення та існування яких пов`язувалося зі спільним вкладом у створення даного майна членами колгоспного двору, належали до спільної сумісної власності членів колгоспного двору. Згідно копій витягів із по господарських книг за 1986-1990 роки (особовий рахунок господарства - [NUMBER] , суспільна група господарства - колг.), за 1991-1995 роки (особовий рахунок господарства - [NUMBER] , суспільна група господарства - колг.), за 1996-2000 роки (особовий рахунок господарства - [NUMBER] ), за 2001-2005 роки (особовий рахунок домогосподарства - 10), за 2006-2010 роки (особовий рахунок домогосподарства - 10), за 2011-2015 роки - головою домогосподарства по [ADDRESS] була [PERSON] , 1929 р.н. Станом на 15.04.1991 в житловому будинку по [ADDRESS] проживала голова колгоспного двору [PERSON] , яка померла [INFO] , що доводиться довідкою №240, виданою 16.08.2018 Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належав житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в с.Кунисівці Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13 від [INFO], що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого [INFO] року виконкомом Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядуваннязаяви про прийняття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. На час смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала одна, що стверджується довідкою № 240, виданою 16.08.2018 Кунисівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Те, щопозивач [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] стверджується копіями: -свідоцтва про народження (повторно) серія [NUMBER] , виданого 20.07.1987, з якого слідує, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 22 від 09.11.1956; -свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 11.09.1976, де зазначено, що [PERSON] , 1956 року народження після укладення шлюбу з [PERSON] , 1949 року народження присвоєно прізвище « [PERSON] », запис за № 6 від 11.09.1976. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом спадкодавця [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв, на спадкове майно не претендує, що доводиться поданою до суду заявою про визнання позовних вимог. Із копії спадкової справи № 4/2018, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла спадкоємець першої черги за законом - її дочка [PERSON] (позивач). Копією Витягу № 50488087 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 05.01.2018 підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 61832858 (номер у нотаріуса 4/2018), спадкодавець - [PERSON] . Позивачу [PERSON] 16.10.2018 приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. видано 2 (два) свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 1875, № 1876 на земельні ділянки, що розташовані на території Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, площею 0,3570 га, 0,0421 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. До складу спадщини [PERSON] входить також житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу Яшан Р.Р. від 11.09.2018позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за [ADDRESS] . Причиною відмови нотаріуса є те, що надані позивачем документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, видані на ім`я [PERSON] , як голові колгоспного двору, що позбавляє можливості нотаріуса визначити часткув житловому будинку та відповідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідно до положень ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON] фактично стала власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , користується ними. Однак, через його реєстрацію як колгоспного двору немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню, при визнанні їх відповідачем [PERSON] . При винесенні рішення судом враховується те, що відповідно до вимог Постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 територія колишнього Городенківського району Івано-Франківської області на даний час відноситься до Коломийського району Івано-Франківської області. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved