Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з батька не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що вона [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько [PERSON] , як свідчить запис у свідоцтві про народження. Як зазначає позивачка в позовній заяві, що з батьком свого сина [PERSON] , [INFO] , вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі. За їхньою спільною заявою, наданою до органу реєстрації, на підставі п.1 ч.2 ст.125 Сімейного Кодексу України [PERSON] визнав себе батьком [PERSON] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження. Позивачка зазначає, що син проживає разом з нею, про що на думку позивача свідчить довідка видана Ананьївською міською радою 02 лютого 2021 року №839. Син знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини їй не надає та не приймає участі в утриманні дитини. Тому, вона самостійно власними силами, матеріально забезпечує, доглядає та виховує неповнолітнього сина, а також виконує всі інші обов`язки, покладені на неї законом для належного утримання їхньої дитини. Позивачка вважає, що всупереч вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від їхнього неповнолітнього сина, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо його утримання, оскільки матеріально не утримує сина, не приймає участі у його вихованні та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька дитини. За таких умов, вона не має можливості належним чином самостійно без участі батька утримувати їхню спільну дитину. З позовної заяви вбачається, що на момент звернення до суду з цим позовом, між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обов`язку утримувати неповнолітнього сина. Тому, з урахуванням наведених обставин в позовній заяві позивачка [PERSON] звернулася до суду із відповідною позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. 16 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання на 30 березня 2021 року, про що головуючим суддею було постановлено відповідну ухвалу (а.с.15-16). При цьому, в ухвалі про відкриття провадження було вирішено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, що передбачено приписам пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження роз`яснено відповідачеві про його процесуальні права, в саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Відповідно до наявного в матеріалах справи супровідного листа 16 лютого 2021 року на зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/136/21/999/2021 копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.18). Проте, як вбачається з «Рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу», що відповідач отримавши 13 березня 2021 року копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами, не скористався своїми процесуальними правами, а саме не подав до суду відзив на позовну заяву та не пред`явив зустрічний позов (а.с.21). У судове засідання 30 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином (а.с.20). При цьому, 30 березня 2021 року позивачка надала через канцелярію суду письмову заяву в якій просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с.22). Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце проведення якого сповіщений належним чином (а.с.21). Однак, 30 березня 2021 року відповідач надав через канцелярію суду письмову заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі (а.с.23). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяв в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка Республіки Молдова, що підтверджується копією посвідки на постійне місце проживання № [NUMBER] , виданого 09 грудня 2020 року органом №5103 (а.с.3). Відповідно до копії довідки виданої 18 січня 2021 року Ананьївською міською радою позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3 - зворотній бік). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований в с.Байтали, Ананьївського району Одеської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 19 вересня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.4), та довідкою Ананьївської міської ради про реєстрацію місця проживання від 12 лютого 2021 року №167 (а.с.14). З позовної заяви вбачається, що позивачка та відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбу, однак мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За їхньою спільною заявою поданою до органу реєстрації [PERSON] визнав себе батьком, про що свідчить запис у свідоцтві про народження. Пунктом 1 частини 125 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини. Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 серпня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, де в відомостях про батьків зазначений батьком відповідач - [PERSON] , а матір`ю зазначена позивачка - [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки №853 виданої 02 лютого 2021 року Ананьївською міською радою позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та на її утриманні знаходиться син - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до частини 1 та 2 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З позовної заяви вбачаться, що позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, в свої заяві від 30 березня 2021 року відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнав повністю (а.с.23). З наведеного вбачається, що відповідач [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] в розмірі 2000 гривень, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та вважає за доцільне призначити до стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 10 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 10 лютого 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в прибуток держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved