Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 24 січня 2019 року їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Однак, у вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є власником житлового будинку, не є членом сім`ї позивача та фактично не проживає будинку, в тому, на думку позивача, він втратив право користування житловим приміщенням. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача - адвокат Сурков В.М. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі та пояснив, що перед придбанням спірного будинку позивач неодноразово оглядала його, в будинку були відсутні будь-які речі, в тому числі відповідача, останній як на момент придбання будинку, так і по теперішній час не проживає в будинку. Більш того, будинок на даний час не є придатним для проживання, знаходиться в незадовільному стані, не опалюється, деякі стіни взагалі зруйновані, що фактично унеможливлює проживання відповідача за вказаною адресою. Аргументи учасників справи. 02 червня 2020 року відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних обставин. Так, відповідач посилався на те, що протягом останніх двох років він постійно проживав у будинку [ADDRESS] , де значиться зареєстрованим по теперішній час. У вказаному будинку наявні всі речі для проживання, житлові умови в будинку в задовільному стані, в будинку зберігаються всі особисті речі відповідача, він здійснює всі заходи щодо утримання будинку в належному стані, несе матеріальні витрати, пов`язані з утриманням будинку. Іншого житла у [PERSON] немає. Крім того, 02 червня 2020 року відповідач звернувся до суду із заявою про виклик свідків, в якій просив допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2020 року клопотання відповідача про виклик свідків задоволено, судом ухвалено рішення про допит вказаних свідків. Вказані свідки неодноразово викликались в судове засідання для допиту за вказаною відповідачем адресою, але жодного разу не з`явились, відповідачем участь вказаних свідків у судовому засіданні також не забезпечена. Отже, судом вичерпані всі процесуальні можливості щодо виклику свідків [PERSON] та [PERSON] для допиту в судовому засіданні. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 травня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду, ухвалено викликати та допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не з`являвся. Так, у судові засідання, призначені на 18 листопада 2020 року на 09 годину 30 хвилин, на 21 грудня 2021 року на 11 годину 30 хвилин, на 28 січня 2021 року на 11 годину 15 хвилин та на 01 березня 2021 року на 11 годину 30 хвилин відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи, не з`явився, надавав суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням в Україні карантинних заходів та його хвороби. Разом з тим, жодних документів на підтвердження поважності причин його неявки, зокрема медичних документів, суду не надав. Зазначені дії відповідача свідчать про зловживання ним своїми процесуальними правами як учасника справи, що є неприпустимим відповідно до вимог п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 24 січня 2019 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В. за реєстровим № 59, відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність [PERSON] житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстроване за [PERSON] 24 січня 2019 року, номер запису про право власності 29987980 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №153778568 від 24 січня 2019 року). Пунктом 10 зазначеного договору передбачено, що продавець зобов`язується зняти всіх зареєстрованих осіб з місця реєстрації до 01 лютого 2020 року. Як вбачається зі змісту довідки №260 від 13 квітня 2020 року та домової книги на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , в будинку за вказаною адресою з 14 березня 1997 року зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] . Згідно довідки В.о директора Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» [PERSON] №289 від 24 вересня 2020 року, житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: [ADDRESS] , знаходиться в незадовільному стані, частина конструкцій житлового будинку зруйнована, відсоток зносу житлового будинку - 85 процентів. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved