Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання наймачем та зобов`язання вчинити дії в якому просила визнати її наймачем кімнати площею 18,5 кв.м у квартирі [ADDRESS] ; зобов`язати Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму кімнати площею 18,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , змінивши померлого наймача [PERSON] , яка померла [INFO] , на нового наймача - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2020 року позовну заяву, залишено без руху і після усунення позивачем вказаних в ній недоліків відповідною ухвалою суду від 28.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Вказаний позов мотивований тим, що позивач та її сестра [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON] , який в свій час отримав ордер на жиле приміщення: квартиру [ADDRESS] . Вподальшому, після смерті батька, відповідно до рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 22.01.1979 №48 закрито особовий рахунок на вказану двокімнатну квартиру та відкрито два особових рахунки на вказану квартиру: на кімнату площею 18,5 кв.м на ім`я [PERSON] (сестри позивача, що померла [INFO] ) та на кімнату площею 24,1 кв.м. на ім`я позивача [PERSON] . При цьому зазначає, що як члени сім`ї свого батька - наймача квартири, обидві сестри постійно проживали та були зареєстровані у вказаній квартирі як члени сім`ї наймача. При цьому, позивач зазначає, що із сестрою постійно разом проживали, вели спільне господарство. Вподальшому позивач [PERSON] приватизувала 57/100 частин квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. [INFO] померла сестра позивача - [PERSON] , після смерті якої позивач вказує, що продовжує проживати у вказаній квартирі та сплачувати комунальні послуги на її утримання. На відповідне звернення позивача Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією було відмовлено в укладенні договору найму кімнати 18,5 кв.м у вказаній квартирі з тих підстав, що позивач вже використала своє право на приватизацію державного житла у приміщенні вищевказаної квартири, а наймач [PERSON] померла, на даний момент в кімнаті ніхто не зареєстрований. При цьому, у видачі свідоцтва на спадщину після померлої сестри, позивачу нотаріусом було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Тому, внаслідок дій відповідача позивач вважає, що були порушені її права, визначені ст.47 Конституції України та відповідних норм ЖК УРСР, що і змусило її звернутись із вказаним позовом. 05.013.2021 до суду надійшов відзив Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що з врахуванням ст.ст. 61, 64, 65, 106 ЖК України, а також ч.2 ст. 284 ЦК України та враховуючи, що були відкриті два особових рахунки на спірну квартиру, позивачем не надано доказів що підтверджують факти ведення спільного господарства з померлим наймачем квартири, а тому просить в позові відмовити. У відповіді на відзив позивач зазначив по наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки там зареєстроване її місце проживання, вони з сестрою постійно проживали та були прописані за вказаною адресою, не встановлювався окремий порядок користування жилим приміщенням, спірне житлове приміщення не було поділене, частки не виділялись в натурі, а після смерті сестри позивач продовжує проживати по своєму зареєстрованому місцю проживання та сплачувати комунальні витрати за всю квартиру. 11.03.2021 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Представник третьої особи - Київської міської ради заперечував в своїх письмових поясненнях проти позовних вимог, однак при вирішенні справи поклався на розсуд суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі із викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, вислухавши показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 22.01.1979 №48 особовий рахунок на двокімнатну квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] закрито у зв`язку зі смертю, та відкрито два особових рахунки: на кімнату площею 18,5 кв.м на ім`я [PERSON] та на кімнату площею 24,1 кв.м. на ім`я позивача [PERSON] . При цьому зазначає, наймача квартири (а.с.13). Відповідно до копій свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] - рідні сестри, батьком яких був [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с.15-16). Із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.14). Відповідно до матеріалів спадкової справи, копії яких містяться в матеріалах вказаної цивільної справи, вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем щодо майна померлої рідної сестри [PERSON] і постановою [PERSON] - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні зареєстрованого у встановленому порядку правовстановчого документу на нерухоме майно, необхідного для оформлення права на спадщину (а.с.177, 178). Судом також встановлено, що відповідно до Розпорядження органу приватизації та наданому на його підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.01.2001, [PERSON] належить 57/100 квартири [ADDRESS] (а.с.21 ). При цьому, доказів належності у власності іншої частини (43/100) вказаної квартири - матеріали справи не містять. Сторонами не заперечується та обставина, що відповідно до ст.ст. 58, 549 ЦК УРСР [PERSON] та [PERSON] є такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON] , оскільки вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, будучи зареєстрованими та продовжуючи жити у квартирі [ADDRESS] . На відповідне звернення позивача Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією було відмовлено в укладенні договору найму кімнати 18,5 кв.м у вказаній квартирі з тих підстав, що позивач вже використала своє право на приватизацію державного житла у приміщенні вищевказаної квартири, а наймач [PERSON] померла, на даний момент в кімнаті ніхто не зареєстрований, члени родини відсутні. Кімната 18,5 кв.м у приміщенні квартири відноситься до державного житлового фонду (а.с.29). Натомість, як встановлено в судовому засіданні, згідно відповіді на відповідний запит адвоката, а також інформаційної довідки БТІ, що станом на 28.07.2019 за вищевказаною адресою були зареєстровані [PERSON] з 12.01.1956 по 07.08.209; [PERSON] з 01.04.1961 по теперішній час (а.с.20, 24). Згідно інформації про зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] , Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація повідомляє, що у вказаній квартирі станом на 18.06.2020 зареєстровані [PERSON] з 01.04.1961 та [PERSON] і [PERSON] - з 10.08.2019 (а.с.30). Відповідно до роз`яснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1085 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Судом встановлено, що у вказаній квартирі [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, будучі рідними сестрами проживали як члени однієї родини, спільно користувалися вказаним житлом і несли тагар по його утриманню. Окрім вищенаведеного, вказані обставини підтверджуються показаннями свідків. Зокрема, свідок [PERSON] яка є сусідкою, засвідчила, що сестри [PERSON] проживали все життя разом, у них було спільне господарство, [PERSON] доглядала за сестрою [PERSON] , взагалі кормила її, спали вони в різних кімнатах, але господарство було спільне і жили однією сім`єю. Свідок [PERSON] зазначив, що сестри [PERSON] жили однією сім`єю, користувались всім разом, харчувались і вели господарство також разом. А останні 7 років він, як друг сім`ї, допомагав обом сестрам, зокрема за кошти позивача фактично проводив оплату комунальних послуг на два особових рахунки по квартирі. Також матеріалами справи підтверджено, що поховання сестри здійснювалось за рахунок позивача, а наявними копіями квитанцій підтверджені факти оплати комунальних послуг за вказану квартиру саме позивачем (а.с. 31-35; 37-41; 112-140). Статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами ст. 47 Конституції України встановлено, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В свою чергу, вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В силу вимог ч.1 ст. 61 ЦК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Нормами ч.ч. 1-2 ст. 106 ЖК УРСР визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 284 ЦК України врегульовано, що у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Як було встановлено судом, [PERSON] була з 1956 року постійно зареєстрована та проживала у вказаній квартирі як член сім`ї наймача - свого батька [PERSON] , аж до моменту своєї смерті - [INFO] у зв`язку із чим набула право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло і право користування житловим приміщенням : 43/100 частин у квартирі [ADDRESS] . А враховуючи той факт, що квартира [ADDRESS] фактично не була поділена, після розподілу особових рахунків частки квартири не були виділені в натурі, їм не було присвоєно окремих поштових адрес, місце реєстрації у позивача і у її сестри за життя і по день смерті є спірна квартира, і судом встановлено, що зі спадкодавцем позивач постійно проживали однією сім`єю і вели спільне господарство, а тому твердження сторони відповідача про те, що в кімнаті ніхто не зареєстрований та члени родини відсутні - не відповідає дійсності і спростоване фактичними обставинами, встановленими під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. В свою чергу, приписами ст. 18 ЖК України передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1085 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, - знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову та наявність правових підстав: визнати [PERSON] наймачем кімнати площею 18,5 кв.м у квартирі [ADDRESS] і зобов`язати Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму кімнати площею 18,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , змінивши померлого наймача [PERSON] , яка померла [INFO] на нового наймача [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved