Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що 30 листопада 2013 року, близько 14 годин 30 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 111940», державний номер [NUMBER], проїжджаючи регульоване перехрест вул. Магістральна і вул. Маяковського у м. Боярка, у порушення вимог п.п. 2.3. п. «б» та 10.1. ПДР України, при зміні напрямку руху, не переконалась що це буде безпечно. Внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем марки «HONDA CIVIC», державний номер [NUMBER], який належить позивачу, отримав механічні пошкодження, пасажир автомобіля [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, отримала легкі тілесні ушкодження. Постановою судді Лисенко В.В. Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2013 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України - зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, та притягнути до адміністративної відповідальності. При зіткненні автомобіль позивача отримав значні технічні пошкодження. Згідно зі звітом № 2245/2211 про оцінку транспортного засобу від 15.12.2013 року, ринкова ціна автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди становила 131 800,37 гривень, вартість відновлювального ремонту автомобіля становила 145 982,64 гривні. У зв'язку з тим що вартість відновлювального ремонту виявилась більшою ніж ринкова вартість автомобіля до моменту дорожньо-транспортної пригоди, відновлювальний ремонт, був визнаний економічно недоцільним, а матеріальний збиток нанесений автомобілю, визначений рівним ринкової вартості автомобіля в розмірі 131 800,37 гривень. Згідно з висновком № 4/11-ТЗ, про оцінку транспортного засобу від 04.11.2014 року, ринкова вартість після аварійного транспортування транспортного засобу станом на 15.12.2013 року становила 48 468,93 гривень. Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № АЗ 176/00/13 0000008 між позивачем і ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а саме пункту 19.10. цього договору, даний страховий випадок віднесений до випадку повної конструктивної загибелі транспортного засобу, так званий випадок «тотал». Відповідно до пункту 21.8 Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу (Автокаско) № АЗ 176/000/13 0000008 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 44 894,00 гривень, що підтверджує платіжне доручення № 3619 від 17.01.2014 року. Різниця між ринковою вартістю автомобіля «До» та «Після» дорожньо-транспортної пригоди становить 83 331,44 гривень. Витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди становлять, згідно квитанції № 3177478 від 30.11.2013 року і № 3177544 від 03.12.2013 року 960,00 гривень. Разом сума майнової шкоди становить 84 291,44 гривень. Таким чином, сума майнової шкоди, завданої позивачу відповідачем, в результаті ДТП, значно перевищує суму страхового відшкодування одержаного позивачем. Різниця між сумою майнової шкоди та сумою страхового відшкодування становить 39 397,44 гривень. Відповідно до договору № 4/11-ТЗ від 04.11.2014 року та згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 04.11.2014 року, за виконання висновку № 4/11-ТЗ про оцінку транспортного засобу від 04.11.2014 року позивачем сплачено 800 гривень. Також позивач вказував що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, йому також заподіяно і моральну шкоду яку він оцінив в 10 500 грн., і яка полягає у душевних стражданнях, яки позивач зазнав в зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, щодо нього та його рідно сестри [PERSON], а також у душевних стражданнях у зв'язку з пошкодженням автомобіля. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 50 697,98 грн., та судовий збір в розмірі 506,44 грн. Позивач направив до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутності позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином через офіційний друкований засіб масової інформації. За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Стаття 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено в судовому засіданні, 30 листопада 2013 року, близько 14 годин 30 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ 111940», державний номер [NUMBER], проїжджаючи регульоване перехрест вул. Магістральна і вул. Маяковського у м. Боярка, у порушення вимог п.п. 2.3. п. «б» та 10.1. ПДР України, при зміні напрямку руху, не переконалась що це буде безпечно, наслідок чого допустила зіткнення із автомобілем марки «HONDA CIVIC», державний номер [NUMBER], який належить позивачу, і який отримав механічні пошкодження, а пасажир автомобіля [PERSON], отримала легкі тілесні ушкодження. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.12.2013 року [PERSON] визнаного винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована відповідно до договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № АЗ 176/00/13 0000008 укладеного між [PERSON] і ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Згідно зі звітом № 2245/2211 про оцінку транспортного засобу від 15.12.2013 року, ринкова ціна автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди становила 131 800,37 гривень, вартість відновлювального ремонту автомобіля становила 145 982,64 гривні. У зв'язку з тим що вартість відновлювального ремонту виявилась більшою ніж ринкова вартість автомобіля до моменту дорожньо-транспортної пригоди, відновлювальний ремонт, був визнаний економічно недоцільним, а матеріальний збиток нанесений автомобілю, визначений рівним ринкової вартості автомобіля в розмірі 131 800,37 гривень. Згідно з висновком № 4/11-ТЗ, про оцінку транспортного засобу від 04.11.2014 року, ринкова вартість після аварійного транспортування транспортного засобу станом на 15.12.2013 року становила 48 468,93 гривень. Різниця між ринковою вартістю автомобіля «До» та «Після» дорожньо-транспортної пригоди становить 83 331,44 гривень. Відповідно до пункту 21.8 Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № АЗ 176/000/13 0000008 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 44 894,00 гривень, що підтверджує платіжне доручення № 3619 від 17.01.2014 року. Отже різниця між сумою майнової шкоди та сумою страхового відшкодування становить 38 437,44 грн., яка підлягає стягненню із відповідача як особи що заподіяла майнову шкоду на користь позтвача. Крім того позивачем понесені витрати стосовно евакуації транспортного засобу з місця пригоди, що підтверджується квитанціями № 3177478 від 30.11.2013 року і № 3177544 від 03.12.2013 року 960,00 гривень, а також витрати згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 3 від 04.11.2014 року, за виконання висновку № 4/11-ТЗ про оцінку транспортного засобу від 04.11.2014 року позивачем сплачено 800 гривень. У відповідності до положень законодавства України дані витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань позивача, пов'язаних із пошкодженням його транспортного засобу, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача з 10 500 грн. до 1500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідача пропорційно відповідно до задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 23, 625, 979, 992, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: approved