Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 вересня 2018 року директор ТОВ «СОЛАРЕНЕРГО» [PERSON] отримав в позику від неї [PERSON] 200 000 000 (двісті мільйонів) гривень для ведення погосподарської діяльності Товариства, та зобов`язався повернути зазначені кошти до 15 квітня 2020 року. Факт отримання коштів в борг в сумі 200 000 000 (двісті мільйонів) гривень, підтверджується розпискою від 12 вересня 2018 року написану власноручно директором ТОВ «СОЛАРЕНЕРГО» [PERSON] . Строк повернення коштів відповідно до розписки від 12 вересня 2018 року становить до 15 квітня 2020 року. Також, 12 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки відповідно до якого [PERSON] зобов`язується відповідати перед [PERSON] (Кредитором) за виконання зобов`язань директора ТОВ «СОЛАРЕНЕРГО» [PERSON] (далі Боржник) в частині повернення 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень, що виникли з договору позики від 12 вересня 2018 року (далі Основний Договір), який був укладений між директором ТОВ «СОЛАРЕНЕРГО» [PERSON] та [PERSON] . Директор ТОВ «СОЛАРЕНЕРГО» [PERSON] від дня укладання розписки борг не сплатив та не виконує умови розписки, і всіляко ухиляється від розмови про сплату боргу. Тому позивач уточнив свої вимоги та просила стягнути з ТОВ «СОЛАРЕНЕРГО», Код ЄДРПОУ 37744753, [NUMBER] в ПАТ АБ «Укргазбанк», місцезнаходження: 77001, Івано-Франківська область та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , суму боргу за розпискою від 12 вересня 2018 року у сумі 200 000 000 (двісті мільйонів) гривень. Ухвалою суду від 26.08.2020 відкрито у справі загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження. Позивач подала до суду заяву в якій просила розгляд справи провести її відсутності, вимоги позову підтримала. Відповідач [PERSON] подав до суду клопотання в якому просив розгляд справи проводити його відсутності, в позові відмовити. Директор ТОВ «СОЛАРЕНЕРГО» Шеремета В.Ю. направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти вимог позову заперечував. Ухвалою суду від 26.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 12.09.2018 року ТОВ «Соларенерго» (код 37744753) в особі [PERSON] та [PERSON] взяли в борг грошові кошти в розмірі 200 000 000 (двісті мільйонів) гривень у фізичної особи [PERSON] , паспорт [NUMBER] , виданий Рогатинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 15 листопада 1996 року, ідентифікаційний код [NUMBER] , для ведення господарської діяльності Товариства, які зобов`язались повернути 15 квітня 2020 року. Сторони домовилися про те, що місцем виконання договору, а саме повернення коштів в сумі 200 000 000 (двісті мільйонів) гривень відбудеться в [ADDRESS] . Факт отримання відповідачами коштів підтверджується письмовою розпискою від 12.09.2018 року. В строк визначений договором позики відповідачі суми позики не повернули. Таким чином між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачам зазначену грошову суму у позику, а відповідачі зобов`язались повернути отримані кошти у строк, визначений умовами договору й у визначений спосіб, що підтверджується письмовою розпискою відповідачів Отже, судом встановлено що сторони перебувають у договірних/зобов`язальних правовідносинах що виникли у зв`язку з укладенням договору позики. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦК України). Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач [PERSON] згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконала умови договору позики - передала відповідачам зазначену суму, а відповідачі зобов`язання у цілому не виконали та у визначений термін борг не повернули. З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачами в борг від позивача коштів у сумі 200 000 000 грн. (двісті мільйонів гривень) у якості позики та зобов`язання відповідачів повернути грошові кошти в строк та на умовах, визначених договором. Подавши свої докази, позивач реалізувала своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачами доказів на спростування позовних вимог не надано. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи що відповідачами [PERSON] та ТОВ «СОЛАРЕНЕРГО» не було виконано умови договору позики, суд приходить до висновку про порушення прав позивача [PERSON] , а отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦК України судові витрати суд покладає пропорційно на відповідачів. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 1046, 1047, 1048 1049 ЦК України, та

Outcome: approved