Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 16.11.2004 р., на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським приладобудівним заводом ім. Т.Г.Шевченка 3 лютого 1994 року, № 478. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON]-позивачка та їх син [PERSON] Інших спадкоємців першої черги за законом у померлого [PERSON] немає. Позивачка стверджувала, що вона зареєстрована та постійно проживала з чоловіком в кв.30 по вул.Ак. Богомольця, 11 в м. Харкові та іншого житла вони не мали.Приблизно в 2001 році вона разом з чоловіком [PERSON] прийняли рішення переїхати до міста Бєлгорода Російської Федерації де проживає їх син [PERSON] разом зі своєю сімєю. На реалізацію цього рішення , продовжуючи постійно проживати в м. Харкові в спірній квартирі, [PERSON] знявся із реєстрації та зареєструвався в м. Бєлгороді, прийняв громадянство Російської Федерації. Після цього, позивачка також мала здійснити аналогічну перереєстрацію, але, раптово, в середині 2004 року, її чоловік [PERSON] тяжко захворів і, помер 16.11.2004 р. у лікарні м.Харкова. У звязку з тим, що позивачка залишилася одна і має намір в подальшому переїхати до сина, було прийнято рішення про заховання померлого [PERSON] в м. Бєлгороді, де і було видано свідоцтво про його смерть. Позивачка вважає, що прийняла спадщину тому як постійно проживала з чоловіком до дня його смерті, син не претендує на спадщину після батька та ніяких дій, направлених на прийняття спадщини, не вчиняв . У грудні 2015 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частину квартири в порядку спадкування, тому як у житловій організації за місцем проживання не збереглись відомості щодо реєстрації чоловіка у зазначеній квартирі. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач [PERSON], повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, в судове засідання не зявився, направив суду нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та просив розглядати справу за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивачка, допросив свідка, перевіривши матеріали справи і оцінивши надані докази, приходить до наступного. Власниками двокімнатної ізольованої квартири 30 по вул. Ак.Богомольця в м. Харкові, яка належить на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським приладобудівним заводом ім.Т.Г.Шевченка від 03.02.1994 р., є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 357, 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, частки співвласників у праві сумісної власності є рівними. Приймаючи до уваги, що домовленості між сторонами на долі у праві власності не визнані, їх долі вважаються рівними и кожному належить по 1/3 частки приватизованої квартири. 16 листопада 2004 р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть I-ЛЕ №651788, виданого Західним відділом управління РАГС адміністрації м. Бєлгорода 18 листопада 2004 року, із зазначенням міста смерті- місто Харків, Україна. Таким чином після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини двокімнатной ізольованої квартири [ADDRESS]. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, що його пережив, і батьки. Спадкоємцями першої черги після [PERSON] є його дружина [PERSON], син - [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги за законом немає, заповіт [PERSON] не залишив. Як вбачається з інфорації 5-ї Харківської державної нотаріальної контори №1210/01-16 від 06.05.2016 р. та доданої до неї довідки зі Спадкового реєстру, після померлого [PERSON] заяви про прийняття та про відмову від прийняття спадщини не подавалися, спадкова справа не заводилася, Свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. За вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В правових позиціях, які містяться в п 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. За правилами ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі Свідоцтва про укладення шлюбу I-ГЕ №310582, виданого рай бюро РАГС м. Кемь Кар АРСР 5 листопада 1977 року, між гр. [PERSON] і [PERSON] 5 листопада 1977 року укладено шлюб. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що знайома із сімєю [PERSON] більше 37 років і всі ці роки позивачка з чоловіком проживали разом в [INFO] . У звязку з тим, що їх син зі своєю родиною проживає в м.Бєлгороді, вони вирішили переїхати до нього. [PERSON] знявся із реєстрації за місцем свого постійного проживання в м. Харкові, зареєструвався в м. Бєлгороді. Позивачка е встигла перепрописатись , тому як [PERSON] раптово важко захворів, лікувався в медичних закладах м.Харкова і 16.11.2004 р. у лікарні помер. Встановлення факту постійного проживання разом з чоловіком має для [PERSON] юридичні наслідки, від яких залежить виникнення , зміна особистих чи майнових прав фізичної особа, у даному випадку права на спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Приймаючи до уваги сукупність доказів на підтвердження позовних вимог [PERSON], оцінивши та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] у квартирі [ADDRESS] на час відкриття спадщини 16 листопада 2004 року та визнання за нею права власності на 1/3 частину цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved