Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

На підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 30 липня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва. Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 26 серпня 2003 року шлюбу, від якого мають одну малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя, відповідач неодноразово зраджував позивачу, через що остання подавала позови про розірвання шлюбу, після чого відповідач обіцяв змінити своє ставлення до неї, однак зміни у поведінці відповідача не відбувалися, що призвело до втрати порозуміння та поваги між подружжям, шлюбні відносини між ними припинилися у травні 2018 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб. До початку судового засідання від позивача надійшла заява, в якій вона позов підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти постановлення заочного рішення, вказавши, що спору про поділ майна подружжя та місце проживання дитини між ними немає, дитина проживає з нею, зазначила про припинення шлюбних відносин з травні 2018 року, проти примирення заперечує. Просила повернути їй дошлюбне прізвище. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до судового засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно із вимогами ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 серпня 2003 року Приморською сільською радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 06 що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2018 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені тривалий час, строк на примирення позивач не заявила. Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, що свідчить про байдужість до збереження сім`ї. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст. 24 ч. 1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. В зв`язку з чим, суд вважає необхідним відновити позивачу, яка висловила свій намір на повернення прізвища в позовній заяві, дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 26 серпня 2003 року № 06, складеному Приморською сільською радою Кілійського району Одеської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved