Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 серпня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» про стягнення середнього заробітку. В поданій до суду заяві посилався на те, що згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2015 року, зміненим рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року, його позовні вимоги задоволено частково, в тому числі стягнуто на його користь 660,43 грн. втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та 790,46 грн. заробітної плати з урахуванням індексу інфляції. Вказував, що незважаючи на його неодноразові звернення, грошова сума в розмірі 660,43 грн. була йому виплачена лише 18 липня 2016 року. Тому в своїй позовній заяві просив суд стягнути з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на його користь 5561,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні за період з 26 квітня 2016 року по 18 липня 2016 року. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в поданій до суду заяві обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 20 березня 2014 року прийнятий на посаду терміста 3 розряду ливарної дільниці Публічного акціонерного товариства «Полтавський машинобудівний завод», 30 березня 2015 року [PERSON] на підставі наказу №21 від 30 березня 2015 року був звільнений з посади терміста за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 жовтня 2015 року визнано незаконним та скасовано наказ №21 від 30 березня 2015 року про звільнення [PERSON] з посади терміста в ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» за прогул без поважних причин пункт 4 статті 40 КЗпП України, визнано розірваним трудовий договір оформлений наказом №17 від 20 березня 2014 року, укладений між ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» та [PERSON] з ініціативи працівника на підставі заяви від 24 березня 2015 року про звільнення в зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умови колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року. Змінено дату та формулювання причини звільнення [PERSON] в зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України з 06 квітня 2015 року та зобов'язано ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» внести запис у трудову книжку [PERSON] Також визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» №35 від 03 березня 2015 року про оголошення догани [PERSON] Стягнуто з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на користь [PERSON] 660 грн. 43 коп. втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, стягнуто 790 грн. 46 коп. заробітної плати з врахуванням індексації за період з червня 2014 року по березень 2015 року. Стягнуто з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на користь [PERSON] 6067 грн. 20 коп. вихідної допомоги, 14662,40 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунків з працівником. Стягнуто з ПАТ «Полтавський машинобудівельний завод» на користь позивача 14662,40 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в сумі 5 000 грн. Згідно з рішенням апеляційного суду Полтавської області від 14 січня 2016 року зменшено визначений судом розмір з 14662,40 грн. до 14257,92 грн. Також судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що судове рішення в частині стягнення на користь позивача грошової суми в розмірі 660 грн. 43 коп. виконано лише 18 липня 2016 року. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як встановлено судом, відповідач повний розрахунок з позивачем в частині виплати суми 660,43 грн. провів лише 18 липня 2016 року, періодом затримки розрахунку при звільненні є період з 26 квітня 2016 року (по зазначений день іншим судовим рішенням стягнуто середній заробіток) по день повного розрахунку, тобто, по 18 липня 2016 року (в плати). При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з того, що середньоденна заробітна плата позивача в розмірі 101,12 грн. встановлена судовим рішенням, тому розмір середнього заробітку складає 5561,60 грн. Тому суд приходить до висновку, що з ПАТ «Полтавський машинобудівний завод» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5561 грн. 60 коп. Твердження представника відповідача в судовому засідання про те, що суд має роз'яснити порядок сплати податків із зазначеної суми є безпідставними. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку з доходів фізичних осіб) є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів (постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (п. 6)). Оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 р. N 2755-VI (далі - Кодекс), п. 163.1 ст. 163 якого визначено, що об'єктом оподаткування платника податку є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця. Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу встановлено, що доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлено ст. 168 Кодексу. Так, згідно із пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Кодексу (18 відсотків). Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 Кодексу юридичні особи (її філія відділення, інший відокремлений підрозділ чи її представництво), само зайняті особи, постійне представництво нерезидента - юридичної особи, які нараховують (виплачують) фізичним особам доходи, з джерела їх походження в Україні, а також, здійснюють господарську діяльність, використовують найману працю фізичних осіб на підставі укладених трудових або цивільно-правових договорів (контрактів) - набувають статусу податкового агента. Згідно із п. 18.1 ст. 18 Кодексу податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Тобто роботодавець - податковий агент має нарахувати податок на доходи фізичних осіб на суму, виплачувану працівнику за рішенням суду Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved