Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд, визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на 1/6 частину житлового будинку №82 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, та виділити йому в натурі частку із майна, що є у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у садибному (індивідуальному) житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, буд. 82: по житловому будинку - літ. «А»:приміщення під газ 31, площею 4,2 кв.м, кухня 32, площею 6,5 кв.м, кімната 33, площею 9,4 кв.м, кімната 34, площею 4,3 кв.м, кімната 35, площею 8,6 кв.м., кімната 2-1, площею 5,8 кв.м, кухня 22, площею 9,9 кв.м, тамбур ІІ, площею 7,8 кв.м; по господарським будівлям та спорудам: сарай - літ. «Ж», сарай -літ. «Ж-1», вбиральня - літ. «З», сарай - літ. «Г», навіс літ. «И», хвіртка - №2, огорожу - №1, припинивши право спільної часткової власності [PERSON] на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, буд. 82. Виділити в натурі [PERSON] та [PERSON] частку із майна, що є у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у садибному (індивідуальному) житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, буд. 82: по житловому будинку - літ. «А»:кухня 11, площею 8,1 кв.м, кімната 12, площею 20,7 кв.м, тамбур І, площею 2,5 кв.м.; по господарським будівлям та спорудам: сарай - літ. «Б», погріб-літ. «В», погріб літ. «Д», хвіртка - №3. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що [PERSON], є власником 7/18 частини житлового будинку. Власником 1/6 частини даного житлового будинку є [PERSON]. Відповідач вже більше 10 років фактично не проживає в належній йому частині житлового будинку. Вже більше 10 років Позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується 1/6 частиною житлового будинку, здійснює всі витрати по утриманню та підтримання стану даної частини житлового будинку, отже, фактично відкрито та безперервно володіє вказаною частиною житлового будинку, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Іншими співвласниками житлового будинку є Відповідач 1, [PERSON], якій належить 2/9 частини будинку та Відповідач 2, [PERSON], якому належить 2/9 частини будинку. Домовитись із Відповідачами із приводу розподілу між ними вказаного вище житлового будинку відповідно до ідеальних часток не вдалось. Тому Позивач вимушений звернутись до суду із позовною заявою про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності на це майно, для можливості в подальшому реалізувати надане йому законом право на розпорядження своїм майном на власний розсуд. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити, та висловився про відсутність в нього заперечень проти винесення заочного рішення. Відповідач 1- [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не подавав. Відповідач 2- [PERSON], в судове засідання не з'явилась, була своєчасно та належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без її участі не подавала. Відповідач 3 [PERSON], в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. За клопотанням позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач, [PERSON], є власником 7/18 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, буд. 82, що підтверджується договором дарування від 10.03.2006 р. (а.с.12). Власником 1/6 частини даного житлового будинку є [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №41885131 (а.с.13-14). Відповідач вже більше 10 років фактично не проживає в належній йому частині житлового будинку. Вже більше 10 років Позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується 1/6 частиною житлового будинку №82, який розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, здійснює всі витрати по утриманню та підтриманню стану даної частини житлового будинку. Вже більше 10 років в 1/6 частині житлового будинку №82 по вул. Чапаєва м. Чугуєва власник не зявляється, дана частина житлового будинку повністю руйнується, ніхто крім Позивача не здійснює витрати по його частковому утриманню, ніхто не цікавиться цією частиною житлового будинку та не сплачує комунальні послуги. Всі витрати по утриманню та догляду за вказаною частиною житлового будинку здійснював та продовжує здійснювати [PERSON]. Отже, Позивач фактично відкрито та безперервно володіє вказаною частиною житлового будинку, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших випадках. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність субєктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. При вирішенні спорів, повязаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, що право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи, що Позивач вже більше ніж 10 років добросовісно володіє 1/6 частиною житлового будинку, який знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, буд. 82, відкрито, безперервно здійснює обслуговування даної частини будинку, доглядаючи за нею, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право власності на 1/6 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, буд. 82 в порядку набувальної давності. Іншими співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, вул. Чапаєва, буд. 82, є Відповідач 1, [PERSON], якій належить 2/9 частини будинку та Відповідач 2, [PERSON], якому належить 2/9 частини будинку (а.с.13-14). Відповідно до технічного паспорту виготовленого станом на 13.11.2015 (а.с.15-18) житловий будинок літ. «А» складається з 3-х квартир: -кв.1: кухня 1-1, площею 8,1 кв.м, кімната 12, площею 20,7 кв.м, тамбур І, площею 2,5 кв.м. Разом по кв.1 31,3 кв.м; -кв.2: кімната 2-1, площею 5,8 кв.м, кухня 22, площею 9,9 кв.м, тамбур ІІ, площею 7,8 кв.м. Разом по кв.2 23,5 кв.м; -кв.3: приміщення під газ 31, площею 4,2 кв.м, кухня 32, площею 6,5 кв.м, кімната 33, площею 9,4 кв.м, кімната 34, площею 4,3 кв.м, кімната 35, площею 8,6 кв.м. Разом по кв.3 33,0 кв.м. Загальна площа приміщень 87,8 кв.м, загальна площа житлових квартир 77,5 кв.м, житлова площа житлових квартир - 48,8 кв.м, допоміжна площа житлових квартир - 28,7 кв.м, площа літніх приміщень 10,3 кв. м. Крім цього, житловий будинок має господарські будівлі та споруди: сарай літ. «Б», площею 15,1 кв. м, погріб літ. «В» - 6,6 кв. м, сарай літ. «Г» - 9,0 кв. м, погріб літ. «Д» - 5,1 кв. м, сарай літ. «Ж» - 25,6 кв. м, сарай літ. «Ж1» - 16,5 кв. м, вбиральня літ. «З» - 1,4 кв. м, навіс літ. «И» - 5,0 кв.м, огорожа №1 33,0 кв.м, хвіртка №2 1,5 кв.м та хвіртка №3 1,5 кв.м. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону чи рішення суду. Згідно зі ст. 155 ЖК України власник будинку не може бути позбавлений права користування жилим будинком, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~ст. 364\~ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183\~цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Позивач просить виділити йому в натурі: по житловому будинку літ. «А»:приміщення під газ 31, площею 4,2 кв.м, кухня 32, площею 6,5 кв.м, кімната 33, площею 9,4 кв.м, кімната 34, площею 4,3 кв.м, кімната 35, площею 8,6 кв.м., кімната 2-1, площею 5,8 кв.м, кухня 22, площею 9,9 кв.м, тамбур ІІ, площею 7,8 кв.м.; по господарським будівлям та спорудам: сарай - літ. «Ж», сарай -літ. «Ж-1», вбиральня - літ. «З», сарай - літ. «Г», хвіртка - №2, огорожу - №1. Даний будинок має окремі входи та фактично вже й так розділений між власниками. Домовитись із Відповідачами із приводу розподілу між ними вказаного вище житлового будинку відповідно до ідеальних часток Позивачу не вдалось. Тому Позивач вимушений звернутись до суду із позовною заявою про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності на це майно, для можливості в подальшому реалізувати надане йому законом право на розпорядження своїм майном на власний розсуд. Як роз'яснено в п.6\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" (далі Постанова),\~при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. До господарських будівель та споруд, які позивач бажає виділити в натурі, відноситься сарай - літ. «Ж» площею 25,6 кв.м та сарай - літ. «Ж-1» площею 16,5 кв.м. Згідно з Наказом від 09.08.2012 №404 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна від 24.05.2001 №127 не належить до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям полегшеної конструкції, погребів, входів в погреби, підпірних стін, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене,

Outcome: approved