Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що 16 серпня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований ВДРАЦС РС Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №252. Подружнє життя не склалося. Вони не підтримують сімейних відносин по причині втрати почуттів один до одного, мають різні погляди на сімейне життя, несумісні характери, що негативно впливає на їх інтереси як чоловіка та жінки. На даний час сім'я розпалася, вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства на протязі півтора року. В цьому шлюбі вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Оскільки подальше проживання разом суперечить її інтересам, а тому позивач просить суд розірвати даний шлюб. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заперечував проти стягнення з нього судових витрат позивача на юридичну допомогу, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 16 серпня 2013 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований ВДРАЦС РС Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №252. В цьому шлюбі вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені фактичні взаємини подружжя, що сторони не підтримують сімейних відносин по причині втрати почуттів один до одного, мають різні погляди на сімейне життя, несумісні характери, разом не проживають та спільного господарства не ведуть протягом півтора року, що негативно впливає на їх інтереси як чоловіка та жінки, на даний час шлюб носить формальний характер, що порушує право сторін на повагу до сімейного життя і при такій поведінці сторін, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхній дитині і ці обставини мають істотне значення в їх сім'ї, а тому позов підлягає до задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 273 грн. витрат по оплаті частини судового збору. У разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Оскільки позивачу було відстрочено сплату частини судового збору до ухвалення рішення, але судовий збір не був сплачений, а тому суд стягує з відповідача безпосередньо у дохід Державного бюджету України частину несплаченого судового збору у сумі 278 грн. 20 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в сумі 300 грн., то дані вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.48 Потанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Позивачем, як доказ понесених судових витрат, надана квитанція №758241 від 04 липня 2016 року, згідно якої позивач сплатила ПП Шевченко 300 гривень за юридичні послуги. Дані про те, що ПП Шевченко є фахівцем у галузі права відсутні, так само як відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, а тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, оскільки відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved