Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею: в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO] право на земельну частку (пай) площею 2,48 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Млиниської сільської ради від 17 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Млиниській сільській раді 31 травня 1997 року за [NUMBER] та в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO], право на земельну частку (пай) площею 1,94 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Млиниської сільської ради від 17 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Млиниській сільській раді 31 травня 1997 року за [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON], а [INFO] помер її батько - [PERSON]. Після їх смерті відкрилась спадщина, до якої ввійшли: право на земельну частку (пай) площею 2,48 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Млиниської сільської ради від 17 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Млиниській сільській раді 31 травня 1997 року за [NUMBER] та право на земельну частку (пай) площею 1,94 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Млиниської сільської ради від 17 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Млиниській сільській раді 31 травня 1997 року за [NUMBER]. Ще за життя батьки склали заповіти відповідно до яких належне їм майно заповіли їй. Відтак, вона, як єдиний спадкоємець за заповітом, яка спадщину фактично прийняла, оскільки на момент її відкриття проживала спільно із спадкодавцями та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщина за заповітом, проте отримала відмову у вчиненні вказаних нотаріальних дій. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому вона змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області - Бережанська С.С. подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника сільської ради, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] в с. Голешів Жидачівського району Львівської області, у віці 73 років, померла [PERSON], про що 08 вересня 2000 року зроблено відповідний запис за №16 та від 14 липня 2017 року, повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 7/. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO] у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлої складається із земельної частки (пай) площею 2,48 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Млиниської сільської ради від 17 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Млиниській сільській раді 31 травня 1997 року за [NUMBER]. Так, згідно із витягу №31-1309-0.3-1718/2-17, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 08 серпня 2017 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Млиниської сільської ради від 05 листопада 1994 року 17 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Млиниській сільській раді 31 травня 1997 року за [NUMBER], земельна частка(пай) розміром 2,48 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності АТ «Дружба» і її вартість становить 70055,63 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /а.с. 19/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 16 грудня 1997 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все майно заповіла [PERSON]. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований. Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою № 637 виданою Млиниською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 30 серпня 2017 року. Також з вказаної довідки вбачається, що [PERSON].(позивач) проживала разом з матір'ю [PERSON] до дня смерті і на день смерті матері і вели спільне господарство /а.с. 8, 15/. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 534, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], оскільки як спадкоємець за заповітом фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, незважаючи на те, що юридично своїх прав не оформила. Також, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 73 років, помер [PERSON], про що 29 листопада 2005 року зроблено відповідний запис №33 та Млиниською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 29 листопада 2005 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 6/. В судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої ввійшла земельна частка (пай) площею 1,94 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, на яку померлий мав право на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Млиниської сільської ради від 17 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Млиниській сільській раді 31 травня 1997 року за [NUMBER]. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 16 грудня 1997 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все майно заповів [PERSON]. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований. Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою № 636 виданою Млиниською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 30 серпня 2017 року. Також з вказаної довідки вбачається, що [PERSON].(позивач) проживала разом з батьком [PERSON] до дня смерті і на день смерті батька і вели спільне господарство /а.с. 9, 14/. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька, як така, що виявила бажання прийняти спадщину та фактично її прийняла, оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовилася від неї та звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №387/02-31 від 14 липня 2017 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами після смерті вищевказаних спадкодавців /а.с. 17/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на спадкове майно(земельні частки(паї), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved