Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідачі у справі [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], мають малолітню дочку- [PERSON],[INFO]. Малолітня [PERSON] з серпня 2017 року перебуває на профілактичному обліку у відділі по Заводському району служби ( управління) у справах дітей, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах, з причин неналежного виконання батьками своїх обов'язків. Дитина була взята на облік у зв'язку з тим,що мати [PERSON] влітку 2017 року залишила свою дитину на матір [PERSON]. Сама поїхала до співмешканця, дитиною не цікавиться. Батько [PERSON] також самоусунувся від виховання доньки, мешкає окремо, тривалий час дитиною не цікавиться , аліментів на утримання доньки не сплачує, матеріально не допомагає. Батько один раз з'явився до відділу, з ним було проведено бесіду щодо необхідності виконання ним належним чином батьківських обов'язків. У грудні 2017 року до відділу по Заводському району служби ( управління) у справах дітей Запорізької міської ради прийшла матір [PERSON], написала заяву, в якій просила позбавити її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON],[INFO] у зв'язку з тим, що вона планує переїхати до іншого міста, забирати дитину наміру не має, участь у її вихованні брати не буде. На підставі вищевикладеного просили суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON]. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON].в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не сповістила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не сповістив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причинан, про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не сповістила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду . Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд встановив, що відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON], мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Заводським районним у м.Запоріжжі ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 03.08.2017. (а.с.5) Згідно із висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 22.01.2018 року за №01-17/0063 визнано доцільним позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (а.с.3) Згідно із актом обстеження житлово - побутових умов за адресою: [ADDRESS], за даною адресою мешкають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], за висновками комісії, стан житла задовільний. В квартирі створені усі необхідні умови для відпочинку, розвитку, навчання та виховання малолітньої дитини. (а.с.6) Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов за адресою: [ADDRESS], за даною адресою мешкає: [PERSON], санітарно гігієнічні умови не встановлено оскільки вдома нікого не було.(а.с.7) Згідно із заявою [PERSON] на ім'я начальника відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON] - [PERSON], просить позбавити її батьківських прав у відношенні її малолітньої доньки [PERSON]. (а.с.10) Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч.7,8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення можу бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Як зауважив Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини, з дитиною не спілкуються заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймають, що, на думку суду, є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо доньки [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved