Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування і просить суд винести рішення, яким визнати за нею, [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав на праві приватної власності померлій [INFO], [PERSON]. Крім того просить суд визнати за нею, [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,05 га. та право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,41 га., які належали на праві приватної власності померлому [PERSON], що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю з наведених підстав у позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача по справі, Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017 р., № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017 р., № 2147-VIII) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При перевірці документів необхідних для оформлення спадщини [PERSON] за законом виявилося, що Державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення виконкому Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області від 16.12.1993 р. за №137 на ім'я спадкодавця, [PERSON] не видавався, а житловий будинок не був переоформлений [PERSON] після смерті [PERSON]. Оскільки на даний час отримати Державний акт на право власності на землю не має можливості, так як власник земельної ділянки помер та отримати правовстановлюючі документи на житловий будинок то позивач не має можливості отримати у нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину на дане майно за законом. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Outcome: approved