Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд зменшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки його доходу (заробітку) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на наявність повнолітньої дитини, на утримання якої він в добровільному порядку сплачує кошти, та наявність кредитних зобов`язань. В обґрунтування позову зазначив, що судовим наказом від 29 жовтня 2019 року з нього стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки доходу. 27 липня 2020 року він звернувся до суду із заявою про перегляд судового наказу за ново виявленими обставинами, в задоволенні якої йому відмовлено. Вважає, що звернення відповідача до суду містило завідомо неправдиву інформацію та спотворило факти про їх подружнє життя, сімейні відносини та сформувало стійкий обрах його, як батька, який відмовився від утримання своєї неповнолітньої дитини, хоча він, проживаючи разом з дружиною та дітьми, сплачує аліменти та витрачає додаткові кошти на утримання доньки: продукти харчування, взуття, навчання. Відповідачка ж починаючи з жовтня 2018 року, всі доходи від своєї діяльності спрямовує виключно на розвиток свого бізнесу, коштів до сімейного бюджету не надавала з жовтня 2018 року. До того ж він, як власник житлового приміщення, де проживає його родина, сплачував та сплачує кошти за отримані комунальні послуги за рахунок свого заробітку, відповідачка відмовляється добровільно надавати кошти для оплати половини рахунків. Зазначив про наявність кредитних зобов`язань, які виникли в зв`язку з придбанням подарунків та речей для відповідачки, придбання ліків для її батька та підтримки її підприємницької діяльності. Крім того, їх повнолітня донька [PERSON] навчається у Київському Національному університеті культури і мистецтв, на денному відділенні, контрактна форма навчання. У серпні 2018 року кошти за навчання дитини та її проживання сплатили батьки відповідачки, а у червні 2019 року остання відмовилась надавати будь-які кошти, тому 13.06.2019 ним були сплачені кошти за 2019-2020 навчальний рік доньки в сумі 34134,20 грн, в зв`язку з чим ним була оформлена розстрочка кредитних коштів. У червні 2020 року ним було взято в борг кошти та 22.06.2020 сплачено за навчання дочки 34291,00 грн. в період з 01 по 15 червня 2020 року він перебував на стаціонарному лікуванні. Тому оскільки свої доходи, а саме заробітну плату, він витрачає на утримання своєї родини, придбання продуктів харчування, товарів першої необхідності, ліків, на сплату комунальних послуг, опалу мобільного зв`язку, утримання та обслуговування автомобіля, страхування, погашення кредитних зобов`язань та щомісячно нарахованих відсотків за кредитними зобов`язаннями, просить зменшити розмір стягуваних аліментів, задовольнивши вимоги. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності: позивач на позові наполягає, відповідачі позов не визнали. Відповідач надала до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначила, що їх малолітня донька [PERSON] навчається в 5-му класі та потребує додаткових витрат на духовний та культурний розвиток вона також навчається в Криворізькій художній школі № 1 та потребує оплати за навчання, придбання паперу, пензликів, олівців, фарби та інших необхідних речей. До того ж вона часто хворіє на шлункові розлади та потребує спеціального додаткового харчування та придбання ліків. Тих коштів, які позивач сплачує за виконавчим листом, недостатньо, однак вона не ставить питання і не звертається до суду про стягнення додаткових витрат. Тому просить відмовити в задоволенні вимоги за відсутністю доказів. Позивач надав відповідь на відзив, в обгрунтування якого зазначено, що він разом з донькою [PERSON] на її прохання неодноразово відвідували магазин "Акварель", де були придбані речі, необхідні їй для навчання. Після 04.12.2020 відповідачкою та її батьками чиняться дії, що перешкоджають йому забирати молодшу доньку з художньої школи. Він знає про стан здоров`я їх доньки, оскільки вона періодично скаржилась на біль в районі шлунку, коли не дотримувалась режиму харчування, або знаходилась в стані стресу через складні взаємовідносини між батьками, але це не відповідає обставинам, зазначеним відповідачкою. З його заробітку утримуються кошти в рахунок сплати аліментів за виконавчими документами, однак сплачуючи аліменти, він витрачає також додаткові кошти на утримання доньки [PERSON] , хоча відповідачка також зобов`язана приймати участь в утриманні їх неповнолітньої дитини. Він є відповідальним батьком та не має намірів відмовлятися від утримання своїх дітей, однак з обставин, викладених в тексті позовної заяви, змушений звертатися до суду з вимогами про зменшення розміру алментів. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 183 та статті 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13). Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на матеріальний стан: те, що сплачує кошти за навчання старшої доньки, має кредитну заборгованість та сплачує комунальні послуги, а також свій стан здоров`я та наявність непрацездатних батьків. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20) Верховний Суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще повнолітню дитину без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення неповнолітньої дитини та суперечитиме її інтересам. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В частині наявності кредитних правовідносин та сплати позивачем коштів за комунальні послуги, то вказані обставини не є обставиною, що свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Щодо погіршення стану здоров`я, то позивач лише один раз перебував на стаціонарному лікуванні в червні 2020 року, а отже погіршення не носить систематичний характер. Таким чином позивач не довів, що його матеріальне становище з часу стягнення з нього на користь відповідача на утримання їх малолітньої дитини аліментів погіршився, як і не надав доказів погіршення стану свого здоров`я, що потребує додаткових витрат. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволення вимог, враховуючи той факт, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б визначали наявність правових підстав для зміну способу аліментів та неспроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному у судовому рішенні розмірі не є достатньо обґрунтованим. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Пунктом 5 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Разом з тим, позивачем подано до суду позовну заяву про зменшення розміру аліментів, яка не підпадає під вищезазначену категорію справ, за розгляд яких позивачі звільнені від сплати судового збору. Тому судовий\~збір в\~сумі 840,80\~грн.\~підлягає стягненню\~з позивача\~на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved