Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] франшизи в сумі 2600,00 грн. В обгрунтування позову зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.03.2021 року по вулиці Пашутінській, 71 за участю тарнспортного засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] , яким було пошкоджено транспортний засіб, що належить позивачу. На місці дорожньо-транспортної пригоди було оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Водієм транспортного засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] , визнано вину у вчиненій дорожньо-транспортній пригоді, про що здійснено запис у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду на місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивачу здійснено страхове відшкодування в розмірі 8900,00 грн., натомість не виплачена франшиза, а відтак позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 16 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с.39). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 45330 від 17.12.2021 року) про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити (а.с. 47). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлений належними чином, (а.с.45), про причини неявки суд не повідомив, клопотань, заяв, та відзиву на позов до суду не подавав. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 08.03.2021 року по вулиці Пашутінській, 71 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю тарнспортного засобу Volkswagen Touareg, реєстраційний номер [NUMBER] , за кермом якого перебував [PERSON] , та транспортного засобу ЗАЗ Forza реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача ЗАЗ Forza реєстраційний номер [NUMBER] зазнав ушкоджень. Під час складання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідачем було визнано свою у вину у вчинені дорожньо-транспортної пригоди (а.с.20-21). Вказані обставини також підтверджуються долученими до матеріалів фотознімками (а.с.20-27). [PERSON] 08.03.2021 року повідомлено Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал» про настання страхового випадку, на підставі чого страховиком оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що має ознаки страхового випадку по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.17-18). Відповідно до страхового акту № 109.00484121-1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201318759 від 15.09.2020 року сума страхового відшкодування яка підлягає сплаті позивачу становить 8900,00 грн. (а.с.14). [PERSON] 16.03.2021 року на адресу голови правління Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал» про погодження розміру страхового відшкодування, відповідно до якої позивач погоджується з розміром страхового відшкодування в сумі 8900,00 грн., та зазначає, що йому відомо про розмір франшизи за Полісом № 201318759, що становить 2600,00 грн. (а.с.15). Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 979 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 16 Закону України "Про страхування", за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 990 Цивільного кодексу України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту. Згідно статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано в наслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 Цивільного кодексу України). Згідно статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком. Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхуванння цивільно-правової відповідальності транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до статті 511 Цивільного кодексу України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частини перша, п`ята, шоста статті 81 Цивільного процесуального кодексу України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання щодо обов`язку відшкодувати суму франшизи суд виходить з того, що у відповідності до пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхуванння цивільно-правової відповідальності транспортних засобів», саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. При цьому суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, висловлену 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15, та 12.12.2018 року у справі № 758/2356/17-ц, згідно якої володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. За встановлених обставин, зважаючи на те, що страховиком, у якого відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність, було виплачено 8900,00 грн. суму погодженого страхового відшкодування за виключенням суми франшизи, в розмірі 2600,00 грн., не відшкодований страхувальником добровільно, крім того, відповідач ознайомлений з позовними вимогами позивача, заперечень чи спростувань заявленої суми франшизи не подав, отже суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 2600,00 грн, є обґрунтованою, та такою що підлягає задоволенню. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійно правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Позивачем на підтвердження витрат на правничу розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (а.с.5). Відповідно до вказаного розрахунку [PERSON] , надано правничу допомогу на суму 3000,00 грн. Зазначену суму позивач сплатив, що пітверджується квитанцією № 0.0.2072191174.1 (а.с.32). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00, грн.

Outcome: approved