Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» (далі ТзОВ «Соул-Україна») та вказує, що в травні 2016 року в мережі Інтернет побачив рекламне оголошення ТОВ «Соул-Україна» про можливість придбання транспортних засобів на вигідних умовах (невисока ціна, можливість внесення платежів на протязі декількох років, низька відсоткова ставка, мінімальний пакет документів, гарантоване отримання транспортного засобу після авансу). Позивач звернувся за вказаним в оголошенні телефоном, і особа, яка представилась працівником відповідача, пояснила що дійсно в їхній компанії можна придбати транспортні засоби. При цьому, невисоку ціну транспортних засобів пояснили тим, що ціна на транспортні засоби 2013 року випуску. Також повідомили, що договір можна підписати в м. Луцьк, так як позивач проживає в Рівненській області. 16 травня 2016 року в м. Луцьк позивач зустрівся з представником відповідача. Із запропонованих йому транспортних засобів, він обрав трактор Donfeng 354 за ціною 71000 грн.. Доставка трактора здійснюється в триденний термін з дня сплати авансу в сумі 20000 грн.. З метою економії часу, представник відповідача запропонувала оплатити авансовий платіж. Сплативши аванс, позивач повернувся до представника відповідача та предявив квитанцію банку та підписав договір. Згодом, ознайомившись з текстом договору позивач зясував, що предметом договору є трактор марки Donfeng 354 кабіна 4х4 повнопривідний 38 кс вартістю 350000 грн., а строк передачі трактора становить 60 робочих днів після сплати платежу за оформлення договору (10% від суми), авансового (50%) та різниці до вже сплаченого авансового платежу, а також, договір містить положення, які надають відповідачу право не повертати платежі здійснені позивачем. Вважає, що договір був укладений під впливом обману і застосування нечесної підприємницької практики, обмежує права позивача, як споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг», Цивільним кодексом України. Положення договору не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, містять істотний дисбаланс прав та обовязків сторін договору на шкоду споживачу, і є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства. Крім того, укладений договір не відповідає вимогам закону щодо нотаріального посвідчення. Покликаючись на норми ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», статті 203,215, 216, 220, 628,799,806 ЦК України, просив визнати недійсними договір № 00312 фінансового лізингу від 16 травня 2016 року, укладений між позивачем та ТзОВ«Соул-Україна»; в порядку застосування недійсності правочину стягнути з відповідача на його користь 35 000 гривень. Під час судового розгляду справи представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові, просить позов задовольнити у повному обсязі. Згідно поданого заперечення, представник відповідача [PERSON] зазначає, що ТзОВ «Соул-Україна» здійснює свою діяльність згідно чинного законодавства, а договір відповідає діючому законодавству України, тому при вирішенні спорів між сторонами повинні також застосовуватися положення Договору № 00312 та додатків до нього. Зміст договору не суперечить чинному законодавству. Вважає позов безпідставним та таким, що не підкріплений жодним належним доказом, даний правочин не підлягає визнанню недійсним лише з підстав заперечення його дійсності Позивачем (лізингоодержувачем). Укладений договір фінансового лізингу є дійсним в силу його укладення та досягнення згоди по всіх істотних умовах між сторонами. Відповідно до Положення, затвердженого розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року №21, відповідач отримав Довідку про взяття на облік юридичної особи та має право надавати послуги з фінансового лізингу. Необхідність отримання ліцензії та статусу фінансової установи для здійснення такої діяльності нормативно-правовими актами Нацкомфінпослуг не передбачено. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Будучи допитаним в якості свідка позивач [PERSON] показав суду, що на наступний день після телефонної розмови з представником відповідача, поїхав у м.Луцьк. Там запропонували перелік тракторів, він вибрав саме трактор Donfeng 354 за ціною 71000 грн.. При цьому йому пояснили, щоб швидше приймав рішення, інакше його може купити інша особа. Відразу запропонували йти в банк оплатити кошти. Він оплатив 35000,00 гривень. Коли повернувся, дали договір для підписання і пояснили, що через три дні буде доставлений трактор. При цьому пояснювали, що договір стандартний. Не маючи змоги прочитати, договір підписав. Пізніше, ознайомившись зі змістом договору побачив, що в ньому зазначена вартість трактора 350000,00 гривень. У телефонній розмові представник відповідача пояснив, що він сплатив 10% за укладення договору, ще треба сплатити 40% вартості трактора. Зрозумів, що його ввели в оману. Якби під час підписання договору розяснили, що не купує, а бере а оренду, такий договір не підписав би. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка, дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що 16 травня 2016р. між ТзОВ «Соул-Україна» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 00312 з додатком №1 до нього, предметом якого є трактор марки Donfeng 354 кабіна 4х4 повнопривідний 38 кс вартістю 350000 грн. (а.с.10-15,16). Вказаний договір укладений в простій письмовій формі, без нотаріального його посвідчення. Представник позивача зазначає, що Законом України «Про фінансовий лізинг» не містить вимог про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів фінансового лізингу, а норма ст.799 ЦК України не регулює відносини фінансового лізингу. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України від 16.12.2015р. у справі № 6-2766цс15, за правилами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. ТзОВ «Соул-Україна» не надала суду доказів наявності у них ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.4 ст. 203, ч.3 ст. 215 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Якщо одна із сторін заперечує дійсність договору на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що на виконання умов договору №00312 від 16.05.2016 року, 16 травня року в м.Луцьк позивачем сплачено на рахунок відповідача, 35000 гривень, як платіж за оформлення договору, квитанція Луцького відділення «Приватбанк» від 16.05.2016 року №0.0.551948562.1 (а.с.17). Однак, які саме дії має вчинити лізингодавець, а також, чому розмір цього платежу на даному етапі правовідносин між сторонами є таким значним (істотним), умовами договору не визначено. Отже, враховуючи обставини справи та правові норми, те, що позивача заперечує дійсність оспорюваного договору, в тому числі, як такого, що укладений без нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved