Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 26.08.2003 вона з відповідачем зареєстровали шлюб. Від спільного подружнього життя сторони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх трьох років відносини між сторонами були досить напружені, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя. Відповідач мало приділяє часу родині, всі родинні свята ігнорує, родина для нього є на останньому місці після друзів та роботи. Позивачка сама виховує та доглядає спільних трьох неповнолітніх дітей, які мало спілкуються з батьком, оскільки останній постійно відсутній вдома. На даний час ведення між ними спільного господарства припинено, шлюб носить формальний характер. Тому позивач просила шлюб між нею та відповідачем, укладений та зареєстрований 26.08.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Погребищенського РУЮ Вінницької області, актовий запис №41 - розірвати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.01.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та розпочато підготовче провадження. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився. Направив до суду письмову заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 серпня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області, було зареєстровано шлюб між сторонами, про що складено актовий запис №41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 26.08.2003. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.11.2005, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.08.2004, доньку [PERSON] , [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.02.2009. Сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Сім`ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «ФернандесМартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved