Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Заступник Голови Правління, Виконавчий Віце-Президент по роботі з персоналом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» [PERSON]., в якому просить скасувати наказ Заступника Голови Правління, Виконавчого Віце-Президента по роботі з персоналом ПАТ «Укрнафта» [PERSON] № 188-к від 07.02.2018 р. про припинення трудового договору (контракту); скасувати наказ Заступника Голови Правління, Виконавчого Віце-Президента по роботі з персоналом ПАТ «Укрнафта» Кропив»янської О. Є. №1190-к від 11.12.2017 р. «Про скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області»; поновити [PERSON] на посаді інженера-програміста ПАТ «Укрнафта» (Відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільський області); стягнути з ПАТ «Укрнафта» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.02.2018 р. до дня поновлення на роботі; стягнути з ПАТ «Укрнафта» на користь [PERSON] компенсацію заподіяної моральної шкоди в сумі 11 000 грн. Позивач обґрунтовує позов тим, що він 11.08.2009 р. був прийнятий на роботу у ПАТ «Укрнафта» (Відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільський області) на посаду інженера-програміста. 15.11.2017 р. він був рішенням ЦК Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці» призначений уповноваженим представником профспілки Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці» в ПАТ «Укрнафта», про що він 18.11.2017 р. повідомив ПАТ «Укрнафта». У той же день ним була відправлена через «Укрпошта» заява-повідомлення про його вихід із минулої профспілки Голову цехкому профспілкової організації відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» [PERSON] з вимогою зупинити перерахування членських внесків в профспілку з 15.11.2017 р. Після призначення його уповноваженим представником профспілки Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці» в ПАТ «Укрнафта, він постійно здійснював активну громадську та профспілкову діяльність щодо захисту законних прав та інтересів працівників відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта», а також вимушений був захищати і свої власні трудові права та інтереси через розгорнутий проти нього брутальний тиск за його профспілкову та журналістську діяльність з боку керівництва відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта». 11.12.2017 р. Заступник Голови Правління, Виконавчий Віце-Президент по роботі з персоналом ПАТ «Укрнафта» [PERSON] видає наказ №1190-к «Про скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області», згідно якого з 12.02.2018 р. в відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» ліквідується посада інженера-програміста. Згідно п. 2 Наказу №1190-к працівнику, посада якого скорочується, повинно бути запропоновано «переведення на вакантну посаду». 07.02.2012 р. йому надали на ознайомлення «Пропозицію зайняти посаду в ПАТ «Укрнафта» №01/01/10/05-28/20». Однак йому було не наданий повний список вакантних посад, які були або з'являлися на день його звільнення, тобто на 12.02.2018 р. Зокрема, в наданому йому переліку вакантних посад у місті Тернопіль були зазначені лише посади «оператора заправних станцій» та «мастильника», які дійсно не відповідали його фаху, досвіду та кваліфікації. Однак згідно наказу Голови Правління ПАТ «Укрнафта» №988-к від 02 листопада 2017 року в штатний розпис з 12.02.2018 р. зводилися нові посади «начальника дільниці» (7 штатних одиниць) та інженера з кадрів» (1 штатна одиниця). Ці посади відповідали його фаху, кваліфікації, досвіду та щире його бажання продовжити в цей скрутний для України час працювати на рідному підприємстві, але йому вказані посади не були запропоновані. Також до нього як до уповноваженого представника профспілки ВНПС «Захист праці» в ПАТ «Укрнафта» з 15.11.2017 р. і на день його незаконного звільнення - 12.02.2018 р. ніхто з боку Адміністрації ПАТ «Укрнафта» чи відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» не звертався із пропозиціями провести такі консультації. Відповідно, всупереч вимогам поточного трудового законодавства жодних консультацій з приводу вжиття заходів для запобігання наслідкам звільнення з ним, як уповноваженим представником профспілки Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці» проведено не було. Також в супереч вимогам трудового законодавства він був звільнений у протиправний спосіб через грубе ігнорування обов'язкового отримання попередньої згоди на його звільнення, зокрема, у Центрального комітету Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці». Оскільки він починаючи з 13.02.2018 р. не працюю. Відповідно, строк, що сплив із зазначеної дати і до дня поновлення на роботі, становить його вимушений прогул. Його середньомісячна заробітна платня, виходячи з «Довідки про доходи №6» від 12.02.2018 р. складала (за розрахунковий серпень 2017- січень 2018) - 7841,04 грн. Оскільки він був звільнений з роботи незаконно, то він сильно страждав з цього приводу. Переживав не тільки за себе, а ще й за добробут його родини, близьких, насамперед, за своїх батьків - пенсіонерів, які проживають разом з ним - мати [PERSON] (1954 р. н.) та батько [PERSON] (1953 р.н.). Переживав і страждав він також за свою дочку [PERSON], яка вчиться в Національному університеті «Львівська політехніка» на платній формі навчання, за яке він сплачує зі свого заробітку. Він залишився без роботи, інших джерел доходу він не має. Відчай від втрати роботи викликав страх того, що він може залишитись голодним та не матиме за що лікуватися у випадку хвороби, адже на лікування потрібні гроші. Тому втрата роботи з вини відповідача спричинила йому втрату нормальних життєвих зв'язків, змусили звертатися зі скаргами на відповідача до суду, що спричинені моральні страждання він має право на відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 11.000 гривень. Відповідач подав відзив на позов в якому виклав заперечення проти позову. Посилаючись на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та безпідставними. Так, відповідачем було пройдено усю процедуру скорочення штату працівників. Зокрема, прийнято рішення про скорочення чисельності або штату працівників. 02.11.2017 р. Головою правління ПАТ «Укрнафта» М. Роллінс у зв'язку з оптимізацією структури департаменту роздрібної торгівлі апарату управління ПАТ «Укрнафта», а саме реорганізацією відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області, з метою приведення чисельності працівників у відповідність до фактичних обсягів роботи, видано Наказ № 988-К «Про внесення змін до штатного розпису відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області». Згідно даного Наказу № 988-К, у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області департаменту роздрібної торгівлі апарату управління ПАТ «Укрнафта» з 12.02.2018 р. наказано скоротити та виключити із штатного розпису посади: Майстер-7 штатних одиниць, Інженер-програміст-1 штатна одиниця, Інспектор з кадрів - 1 штатна одиниця. Пунктом 1.2 даного Наказу передбачено ввести в штатний розпис посади: Начальник дільниці - 7 штатних одиниць, Інженер з кадрів - 1 штатна одиниця. 21.11.2017 р. з Наказом № 988-К «Про внесення змін до штатного розпису відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області» від 02.11.2017 р. під особистий підпис було ознайомлено всіх працівників чиї посади скорочувались, в тому числі з наказом під особистий підпис був ознайомлений і Позивач. 12.12.2017 р. позивача було ознайомлено під його особистий підпис з Попередженням про наступне вивільнення від 11.12.2017 р. № 09.3-24/34-7 та з Наказом № 1190-к від 11.12.2017 р. скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області». Даним наказом з 12.02.2018 р. у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області департаменту роздрібної торгівлі апарату управління ПАТ «Укрнафта» ліквідовувалась посада інженера-програміста. 12.12.2017 р. Позивачу разом з попередженням про наступне вивільнення № 09.3-24/34-7 від 11.12.2017 р., було вручено Пропозиції зайняти посаду в ПАТ «Укрнафта» №09.3-24/347/1 від 11.12.2017 р. У зв'язку з великим обсягом запропонованих посад, на прохання Позивача йому було надано час на вивчення даних посад до 13.12.2017 р., а саме до 18 год. 00 хв. 13.12.2017 р. о 17 год. 54 хв. на пропозиціях зайняти посаду в ПАТ «Укрнафта» №09.3-24/347/1 від 11.12.2017 р. позивачем було надано письмову відмову від запропонованих посад. Вдруге, 08.02.2018 р. відповідачем були надані пропозиції зайняти посаду в ПАТ Укрнафта» № 01/01/10/05-28/20 від 07.02.2018 р. Позивачем, від запропонованих в даних пропозиціях посад було відмовлено, про що свідчить його особистий підпис та письмові пояснення. Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» листом № 09.3.-24/317/5 від 03.11.2017 р. Відповідачем, було завчасно, не пізніше, як за три місяці до намічувального звільнення Позивача, проінформовано Первинну профспілкову організацію апарату управління ПАТ «Укрнафта», членом якої на той момент являвся Позивач, щодо скорочення посади інженера-програміста у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області. 18.11.2017 р. позивачем подано заяву до Голови цехкому профспілкової організації відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» [PERSON] 20.11.2017 р. Начальником відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» [PERSON] отримано повідомлення про призначення Позивача уповноваженим представником Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці» в ПАТ «Укрнафта». Однак, дана профспілка, уповноваженим представником якої являється Позивач не є первинною профспілковою організацією. В даному випадку трудовий договір був розірваний з позивачем без погодження з первинною профспілковою організацією ПАТ «Укрнафта», оскільки на момент звільнення позивач не являвся членом даної профспілки, а являвся уповноваженим представником Всеукраїнської незалежної професійної спілки «Захист праці», яка не являється первинною профспілковою організацією, що діє на ПАТ «Укрнафта». Що стосується твердження Позивача в позовній заяві, що йому не були запропоновані посади начальника дільниці та інженера з кадрів, оскільки, посада Майстер - 7 штатних одиниць, Інспектор з кадрів - 1 штатна одиниця, скорочувались саме 12.02.2018 р. і тільки 12.02.2018 р. вводились посади: Інженер з кадрів - 1 штатна одиниця та начальник дільниць - 7 штатних одиниць. Відповідно, ці посади на день вручення Позивачу пропозицій зайняти посаду в ПАТ «Укрнафта» не були запропоновані, оскільки не були вакантними. Крім того, займання даних посад потребує володіння певних знань, кваліфікації, відповідної освіти, досвіду роботи в даній сфері. На підставі вищенаведеного, Відповідач вважає, що звільнення Позивача із посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України відбулось з дотриманням трудового законодавства, відповідно вважає, що в судах відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог. Що стосується морального відшкодування шкоди, відповідач заперечує, вважає, що твердження позивача про відчай від втрати роботи та переживання не можуть служити вагомою підставою для морального відшкодування шкоди, яку він оцінює саме в 11000,00 грн. Оскільки, моральна шкода не має чітких матеріальних ознак, а тому потребує її повного і детального обґрунтування, яке б підтверджувало моральні страждання працівника, втрату нормальних життєвих зв'язків і необхідність від нього додаткових зусиль для організації свого життя тощо. Позивачем, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди, пов'язували б перенесені ним моральні страждання саме у зв'язку із його звільненням. Не було пред'явлено суду жодної довідки з лікарні про погіршення стану здоров'я у зв'язку з перенесеними стражданнями, виписки з історії хвороби, яку переніс позивач у зв'язку із спричиненням йому відповідачем страждань, документа, який би підтверджував наявність у позивача дітей або інших осіб, які знаходяться в нього на утриманні, довідка з державної служби зайнятості про відсутність вакансій за спеціальністю позивача у даній місцевості та складнощами її працевлаштування, довідки про відсутність у сім'ї позивача інших осіб із самостійним заробітком. При вирішенні питань, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, суд повинен також брати до уваги об'єктивні фактори ушкодження здоров'я, зокрема: тяжкість травми та її наслідки для Позивача. Підсумовуючи вищенаведені аргументи, відповідач вважає подану позовну заяву незаконною та доказово необґрунтованою. В позовній заяві жодні пояснення, а ні аргументи, не містять доказового підтвердження, спостерігається суб'єктивне тлумачення позивачем норм чинного законодавства, що не відповідає законодавчому тлумаченню. Крім того, відповідачем вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки позивачем, не наведено жодного вагомого аргументу чи доказу, яким би підтверджувалась незаконність його звільнення чи заподіяння йому моральної шкоди. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просили його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення з підстав зазначених у відзиві на позові. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. У судовому засіданні з'ясовано, що 11 серпня 2009 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду інженера-програміста відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта». 02.11.2017 р. головою правління ПАТ «Укрнафта» наказом № 988-к «Про внесення змін до штатного розпису відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області», у зв'язку із оптимізацією структури департаменту роздрібної торгівлі апарату управління ПАТ «Укрнафта», а саме реорганізацією відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області, з метою приведення чисельності працівників у відповідність до фактичних обсягів робіт, наказано: у відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області департаменту роздрібної торгівлі апарату управління ПАТ «Укрнафта» з 12.02.2018 р. скоротити та виключити із штатного розпису посади: майстра - 7 шт. од., інженер - програміста - 1 шт. од.; інспектор з кадрів - 1 шт. од.; ввести в штатний розпис посади начальника дільниці - 7 шт. од., інженера з кадрів - 1 шт. од. З даним наказом ознайомлений 21.11.2017 р. 03.11.2017 р. листом №093-24/317/5 було повідомлено голову первинної профспілкової організації апарату управління ПАТ «Укрнафта» [PERSON] про скорочення посади інженер-програміста. Даний лист був отриманий 03.11.2017 р. головою профспілки [PERSON] 15.11.2017 р. позивач був призначений ЦК Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці» уповноваженим представником профспілки Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці» в ПАТ «Укрнафта». 18.11.2017 р. [PERSON] подав заяву про вихід з первинної профспілкової організації апарату управління ПАТ «Укрнафта». 23.11.2017 р. внесено зміни до штатного розпису відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області департаменту роздрібної торгівлі апарату управління ПАТ «Укрнафта», який вводиться в дію з 12.02.2018 р. і у якому відсутня посада інженер-програміста. 11.12.2017 р. наказом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» №1190-к від 11.12.2017 р. «Про скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області», наказано: ліквідувати з 12 лютого 2018 року у відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області департаменту роздрібної торгівлі апарату управління ПАТ «Укрнафта» посаду інженер-програміста. З даним наказом він був ознайомлений 19.12.2017 р. 11.12.2017 р. було видано попередження про наступне вивільнення №09.3-24/347, інженер - програміста [PERSON], з яким він був ознайомлений 12.12.2017 р. 11.12.2017 р. [PERSON] було надано пропозицію зайняти посади в ПАТ «Укрнафта» №09.3-24/347/1, від яких 13.12.2017 р. [PERSON] відмовився. 07.02.2018 р. [PERSON] було надано пропозицію зайняти посади в ПАТ «Укрнафта» №01/01/10/05-28/20, від яких 08.02.2018 р. [PERSON] відмовився, оскільки йому не були надані усі вакантні посади, а інші не відповідали його освіті та фаху, а ті що відповідали знаходилися в іншому населеному пункті і йому невідомо було розмір повної оплати праці. 07.02.2018 р. наказом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про припинення трудового договору (контракту) №188-к від 07.02.2018 р.. у зв'язку з реорганізацією та скорочення штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, звільнено з 12.02.2018 р. [PERSON] З даний наказом він був ознайомлений 09.02.2018 р. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частини другої статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (далі - Конвенція № 158 від 22 червня 1982 року) щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено можливість покладання на роботодавця тягаря доведення наявності законної підстави для звільнення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Судом встановлено, що 02.11.2017 р. головою правління ПАТ «Укрнафта» видано наказом № 988-к «Про внесення змін до штатного розпису відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області», яким здійснив реорганізацією відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області і скоротив посаду інженер - програміста, яку обіймав позивач. Пізніше вказану посаду було ліквідована наказом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» №1190-к від 11.12.2017 р. «Про скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області» та виключено із штатного розпису відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області. Підставою для прийняття вказаного рішення було оптимізація структури департаменту роздрібної торгівлі апарату управління ПАТ «Укрнафта», а саме реорганізацією відділення реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області, з метою приведення чисельності працівників у відповідність до фактичних обсягів робіт. Визначення юридичної особи, поняття реорганізації юридичної особи міститься в статті 104 ЦК України. Статтею 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо) та створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Філії та представництва, як і інші структурні підрозділи підприємства, установи, організації не мають статусу юридичних осіб і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством (ст. 95 ЦК України, ч. 4 ст. 64 ГК України). За таких обставин підставою для розірвання з працівником трудового договору у зв'язку з реорганізацією підприємства, установи, організації згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України може бути реорганізація саме підприємства, установи, організації як юридичної особи, а не структурного підрозділу. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 104 - 109 ЦК України реорганізація є такою формою припинення юридичної особи з передачею всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення. Реорганізація ж структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є реорганізацією юридичної особи, а свідчить лише про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. Таким чином, суд констатує, що реорганізація ПАТ «Укрнафта» не відбулося, а відповідач здійснив зміни внутрішньої (організаційної) структури ПАТ «Укрнафта» в результаті яких у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області було ліквідовано та виключено із штатного розпису посаду інженер - програміста, яку займав позивач, а інші посади, зокрема, майстра було змінено на начальника дільниці, а інспектора з кадрів на інженера з кадрів. Як судом з'ясовано у судовому засіданні, роботу, яку виконував позивач у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» виконує з серпня 2017 року на підставі цивільно-правового договору ТОВ «Інвест-Петров», у інших відділеннях ПАТ «Укрнафта» наявні посади інженер - програміста. Відповідно до статей 14 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (далі - Конвенція № 158 від 22 червня 1982 року), коли роботодавець планує провести звільнення з причин економічного, технічного, структурного або аналогічного плану, він, відповідно до національних законодавства й практики, якомога раніше повідомляє про те компетентний орган, надаючи йому відповідну інформацію, зокрема письмовий виклад підстав звільнення, відомості про кількість і категорії працівників, яких воно може торкнутися, та строк, протягом якого його намічено здійснити. Національні законодавство чи правила можуть обмежувати застосування параграфа 1 цієї статті випадками, коли чисельність працівників, яких планується звільнити, становить щонайменше певну кількість або процент працівників. За таких обставин, враховуючи, що роботу, яку виконав позив у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» продовжує виконувати за цивільно-правовим договором ТОВ «Інвест-Петров» і вказана робота є необхідна у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта», доказів про зменшення фактичних обсягів роботи відповідач не надав, суд приходить до висновку, що видання наказу Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» №1190-к від 11.12.2017 р. «Про скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області» було викликано не з причин економічного, технічного, структурного або аналогічного плану та не з метою зменшення фактичних обсягів роботи чи зміни в організації виробництва і праці. У зв'язку з вищевикладеним та те, що у відповідача після видання наказу залишилася необхідність у постійному виконанні роботи пов'язаної з обслуговуванням комп'ютерної техніки і після ліквідації посади інженер-програміста фактично дана робота виконується на підставі цивільно - правової угоди, суд вважає, що слід скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» №1190-к від 11.12.2017 р. «Про скорочення посади у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області». Посилання позивача на ті обставини, що відповідач порушив вимоги ч. 2 статті 49-4 КЗпП України, оскільки з ним як уповноваженим представником профспілки Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці» в ПАТ «Укрнафта» не було проведено консультації, суд вважає, не прийнятим, оскільки відповідач 03.11.2017 р. листом №093-24/317/5 було повідомлено голову первинної профспілкової організації апарату управління ПАТ «Укрнафта» [PERSON] про скорочення посади інженер-програміста. Даний лист був отриманий 03.11.2017 р. головою профспілки [PERSON] Також суд зазначає, що у разі скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і працівласник зобов'язаний дотримуватися вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. У висновку, викладеному в постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 та постанова від 18.10.2017 р. у справі №6-1723цс17, зазначено, що оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Суд зазначає, що відповідачем 11.12.2017 р. [PERSON] було надано пропозицію зайняти посади в ПАТ «Укрнафта» №09.3-24/347/1, від яких 13.12.2017 р. [PERSON] відмовився, 07.02.2018 р. [PERSON] було надано повторну пропозицію зайняти посади в ПАТ «Укрнафта» №01/01/10/05-28/20, від яких 08.02.2018 р. [PERSON] відмовився, оскільки йому не були надані усі вакантні посади, а інші не відповідали його освіті та фаху, а ті що відповідали знаходилися в іншому населеному пункті і йому невідомо було розмір повної оплати праці. Однак як встановлено судом, на день звільнення позивач з роботи 12 лютого 2018 року були у відділенні реалізації нафтопродуктів по Тернопільській області ПАТ «Укрнафта» вакантні посади начальника дільниці 7 шт. од. та інженера з кадрів 1 шт. од., однак дані посади відповідачем не були запропоновані позивачу, що є порушення статті 49-2 КЗпП України, оскільки відповідач не виконав обов'язку ознайомити працівника, який звільняється, з усіма вакансіями на підприємстві, зокрема, не повідомив про наявність вакантних посад. За таких обставин, суд приходить до висновку, що фактично не відбулось ані реорганізація товариства, ані скорочення чисельності або штату працівників і враховуючи, що відповідачем допущено порушення ст. 49-2 КЗпП України, суд вважає, що слід скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» №188-к від 07.02.2018 р. про припинення трудового договору (контракту) та поновити [PERSON] на посаді інженера - програміста Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА». Посилання позивача на порушення відповідачем статті 43 КЗпП України, суд вважає. безпідставним, з огляду на наступне. Статтею 43 КЗпП України зазначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно статті 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Відповідно до п.10 ч. 1 ст. 247 КЗпП України, виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації: надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом; Як встановлено судом, позивач на день звільнення не являвся членом первинної профспілкової організації апарату управління ПАТ «Укрнафта», а являвся уповноваженим представником профспілки Всеукраїнської Незалежної Професійної Спілки «Захист праці», що не являється первинною профспілковою організацією апарату управління ПАТ «Укрнафта» та не діє на цьому товаристві, а тому не було потрібно згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення позивача. Щодо стягнення коштів за час вимушеного прогулу суд зазначає таке. У п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» постановлено, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці; час протягом якого працівники згідно чинного законодавства не працювали і за ними не зберігався заробіток, або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З наданої суду відповідачем довідки про доходи позивача та з'ясовано у судовому засіданні, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 234,55 грн. без відрахувань до бюджету усіх податків і зборів, та 186,46 грн. з відрахуванням до бюджету усіх податків і зборів. Відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 186,46 гривень середньоденного заробітку помноженого на 73 дні вимушеного прогулу (з 13.02.2018 року по 26.04.2018 року) = 13 611,58 грн., а тому присуджує стягнути з відповідача дану суму коштів. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд задовольняє її частково у розмірі 500,00 грн. Моральні шкода завдана позивачу виразилася в моральних стражданнях, у зв'язку з порушенням його трудових прав, втрати нормальних життєвих зв'язків, здійснення ним додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку роботи. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або повноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення того законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь держави сплачений судовий збір. Відповідно п. 4 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Рішення суду в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved