Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання в Україні за станом на 24 серпня 1991 року. Вимоги обґрунтувала тим, що народилася вона [INFO] в селі Плоске Знам'янського району Кіровоградської області, в цьому ж селі вона зростала і закінчила школу. 17 березня 1984 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано у виконавчому комітеті Дмитрівської сільській раді Знам'янського району, потім у них народилися діти: [INFO] дочка [PERSON], [INFO] - [PERSON] та [INFO] син [PERSON]. Всі вони разом проживали в [ADDRESS], у будинку, який придбали разом з чоловіком 22 травня 1987 року. Чоловік працював трактористом в колгоспі «Україна», вона дояркою. Після розпаду СРСР роботу вони втратили. На той час вона мала паспорт громадянки СРСР серії [NUMBER], який отримала 28 грудня 1983 року в Знам'янському МРВ УМВС України в Кіровоградській області. Через недбале зберігання, паспорт разом з іншими документами, зокрема про народження та освіту вона втратила. Так як ніде не працювала, то потерби у поновлені документів у неї не було, паспорту громадянина України вона ніколи не отримувала, постійно проживала в селі Плоске. У цьому році звернулася до управління Державної міграційної служби служби України з заявою про втрату паспорту, де їй було роз'яснено, що документувати її новим паспортом громадянина України замість втраченого не можливо, оскільки відсутній факт її постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або проживання на 13 листопада 1991 року та рекомендовано звернутися до сууд з заявою встановлення факту постійного проживання в Україні. Заявник у судовому засіданні подану заяву підтримала у повному обсязі, надала пояснення тотожні її змісту. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні не заперечила проти задоволення даної заяви. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в селі Плоске Знам'янського району Кіровоградської області народилася [PERSON] (а.с.4). 17 березня 1984 року у виконавчому комітеті Дмитрівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області вона зареєструвала шлюб з [PERSON] і набула прізвище - [PERSON] (а.с. 5). 22 травня 1987 року [PERSON] купив у [ADDRESS]. Згідно з витягами з погосподарської книги [PERSON] разом з чоловіком та дітьми з 1987 року по теперішній час постійно проживає за вказаною адресою. З 1987 року по 1995 рік вона працювала в колгоспі України, в подальшому значиться не працюючою (а.с.8-15). З листа Знам'янського районного сектору УДМС України в Кіцровоградській області від 29 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] звернулася до реєстраційної служби з заявою про втрату паспорта. В ході перевірки встановлено, що втрачений паспорт вона отримала 28 грудня 1983 року [NUMBER]. Документувати її новим паспортом громадянина України замість втраченого є неможливим, оскільки відсутній факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, або проживання на 13 листопада 1991 року. Приналежності її до громадянства України не встановлено (а.с.16). Згідно з п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 256 ЦІІК України факти які мають юридичне значення встановлюються судом. Частиною 2 цієї статті визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, факти, які породжують право особи на набуття громадянства України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Для встановлення факту належності до громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (проголошення незалежності України); постійного проживання станом на 13 листопада 1991 року (набрання чинності Законом України «Про громадянство України»), Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявниці для підтвердження належності до громадянства України, згідно з п. 1, 2 ч.1 ст. З Закону України «Про громадянство України», в яких зазначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Громадянство України згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону набувається за територіальним походженням. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону, особа, яка народилися або постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», і є особою без громадянства, реєструється громадянином України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року Про узагальнення Судової практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказав, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 р. N 2235-III "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає доведеним факт постійного проживання заявника в Україні з [INFO] (з дня народження) по теперішній час. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявниці для підтвердження належності до громадянства України і отримання паспорту громадянина України. Пленум Верховного суду України у п. 1 Постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що виходячи із принципу верховенства права та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного і якісного розгляду конкретних справ. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 22 Конституції закріплені в ній права і свободи людини й громадянина не є вичерпними. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] пілягає задоволенню.

Outcome: approved