Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на його утримання. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами поступово погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, відповідач матеріальну допомогу на утримання сина не надає, син фактично проживає з позивачем. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог та відсутності заперечень проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'являвся, причини неявки суду не повідомляв. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2016 року до участі в справі залучено третю особу, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування в особі Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації. 27 січня 2017 року на адресу Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла заява за підписом заступник голови Соломянської районної в місті Києві державної адміністрації про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності всі осіб, які приймають в ній участь, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-БК № 061391, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]; [PERSON] є його матірю. Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до довідки, виданої ПП «Логрус» від 08.09.2016 року, [PERSON] дійсно працює на постійній основі в ПП «Логрус» на посаді керівника департаменту фінансів з «01 жовтня 2013 року» по теперішній час. Місячний дохід складає 4000 тис. грн. З Акту про встановлення факту проживання в квартирі від 14.09.2016 року вбачається, що [PERSON] проживає у квартирі № 2 за адресою: м. Київ, вул. Машинобудівна, 21А разом з сином [PERSON], [INFO], та мамою [PERSON]. В судовому засіданні встановлено, що позивач являється матір'ю [PERSON], має задовільні матеріально-побутові умови проживання, та належним чином здійснює виховання та догляд за сином. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Соломянської районної в місті Києві державній адміністрації від 24 січня 2017 року № 108-1155 «Про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], 2006 р.н.» орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] з матірю, [PERSON]. До висновку додано копію заяви [PERSON], з якої вбачається, що він бажає проживати разом із матірю [PERSON], та копію заяви [PERSON], відповідно до якої він не заперечує проти визначення місця проживання сина разом з матірю. З огляду на викладене, суд вбачає в даній частині позову вимоги [PERSON] необхідним задовольнити та визначити місце проживання [PERSON] разом з матір'ю - [PERSON]. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття або в разі, якщо відповідач не працює і не має інших доходів, визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., то суд приходить до наступної думки. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Це є гарантований державою мінімум для забезпечення утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] у межах суми платежу за один місяць. В частині визначення місця проживання дитини рішення не підлягає допуску до негайного виконання, як про те простить позивач, оскільки це суперечить вимогам ст. 367 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 551,20 грн. належить стягнути з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved