Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до Шкарівської сільської ради, Приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Шелудченко О.В. про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи його тим, що [INFO] року померла його мати [PERSON] Позивач є єдиним спадкоємцем, проживав разом з нею, тому прийняв спадщину на підставі ст.1268 ЦК України. До складу спадкового майна [PERSON] входила земельна частка пай розміром 1,92 га. в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату серії [NUMBER] від 27 грудня 1996 року, яка перебувала у колективній власності КСА «Білоцерківська». Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну частку пай, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої 14 липня 2017 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Шелудченко О.В. Підставою відмови є те, що позивачем надано лише копію зазначеного сертифікату. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Від відповідача представник до суду не з'явився, однак надіслав заяву про розгляд справи без участі представника. Третя особа про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивач є сином померлої, єдиним спадкоємцем, проживав разом з нею, тому прийняв спадщину на підставі ст.1268 ЦК України. До складу спадкового майна [PERSON] входила земельна частка пай розміром 1,92 га. в умовних кадастрових гектарах на підставі сертифікату серії [NUMBER] від 27 грудня 1996 року, яка перебувала у колективній власності КСА «Білоцерківська». Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну частку пай, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої 14 липня 2017 року приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Шелудченко О.В. Постанова мотивована тим, що [PERSON] не надав доказів належності спірного майна спадкодавцю, яким є оригінал відповідного документу. Позивач звертався до Шкарівської сільської ради з заявою про отримання оригіналу свідоцтва [NUMBER] від 27 грудня 1996 року, однак відповіді не отримав. Оскільки через органи нотаріату позивач не може реалізувати свої спадкові права, останній звернувся до суду з вказаним позовом. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з такого. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіту [PERSON] не залишила. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст..1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст..126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. А за ч.2 ст.126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину. Виходячи з норм Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» , Закону України «Про оренду землі», громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону. Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Власнику однієї чи більше земельної частки (паю) в межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, видається один державний акт на право власності на земельну ділянку. Власникам земельних часток (паїв), яким земельні ділянки виділені в натурі (на місцевості) єдиним масивом, видається державний акт на право власності на земельну ділянку, який посвідчує їх право спільної часткової власності чи спільної сумісної власності. Як роз»яснено в п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам потрібно мати на увазі, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства , включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК , у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Шкарівська сілська рада Білоцерківського району Київської області у своєму клопотанні про розгляд справи без участі їхнього представника вказала, що спірна земельна ділянка видавалась [PERSON], як члену КСА "Білоцерківська", сертифікат серії [NUMBER] від 27 грудня 1996 року, державний акт на зазначену земельну ділянку не видавався. До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Законодавцем передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Як вбачається з копій довідок з місця проживання, спадкодавець [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстровано позивача, який не відмовився від спадщини. В матеріалах спадкової справи №15/2017 заведеної щодо майна [PERSON] відсутні ніші заяви, крім заяви [PERSON], про прийняття спадщини. Таким чином, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved