Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно дочки [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона [INFO] народила дочку [PERSON]. 04.08.2012 року, позивач та відповідач зареєстрували шлюб, після реєстрації якого відповідач визнав батьківство стосовно доньки позивача [PERSON], про що було видано повторне свідоцтво про народження. Подальше сімейне життя позивача та відповідача по справі не склалося, шлюбні відносини сторони фактично припинили. Відповідач вихованням, навчанням, піклуванням про свою дочку не займається, не допомагає забезпечувати її фізичний і духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання належним чином не надає, позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов'язків, а тому є достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON]. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак звернулася до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, нааправивши до суду заяву, в якій розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку визначеному чинним законодавством. Представник третьої особи по справі в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду із телефонограмою, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи вказане вище, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, на підставі ухвали суду від 31.07.2018 року. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у зв'язку із наступним. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається із свідоцтва про народження виданого повторно (серії [NUMBER] від 13.10.2012 року) [PERSON] народилася [INFO], а її батьком зазначений відповідач по справі [PERSON]. Згідно з виписою з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.06.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем по справі розірвано. Внаслідок розірвання вказаного шлюбу позивач змінила своє прізвище на [PERSON]. Як вбачається з довідки №8854 виданої виконавчим комітетом Золотоніської міської ради від 19.10.2017 року [PERSON], 2010 року народження, проживає разом із позивачем по справі. Згідно з даними акту обстеження умов проживання від 19.09.2017 року [PERSON] проживає разом із своєю матір'ю, умови проживання задовільні, в будинку є необхідні меблі та побутові прилади. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], від 04.10.2017 року № 2430, орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] Аналогічного висновку дійшла і комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Золотоніської міської ради у своєму рішенні від 04.10.2017 року. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Так згідно із ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов'язку по відношенню до своєї доньки. Так із письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов'язки відносно своєї малолітньої доньки [PERSON], за місцем проживання дитину не відвідує, участі у вихованні не приймає. Неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків стосовно своєї доньки стверджується також довідкою №127 від 21.08.2017 року, виданою Золотоніською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №5, згідно з якою відповідач участі у вихованні та навчанні своєї доньки не приймає, не відвідує її за місцем навчання. Таким чином суд вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків доведеним, доказів зворотного матеріали справи не містять. Прийшовши до переконання про те, що відповідач протягом декількох останніх років явно недостатньо приділяє уваги участі у вихованні дочки, у її духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не звертався до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов'язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, виходить із інтересів дітей. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про свою дочку та займатись її вихованням. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки відповідає інтересам дитини, а поведінка відповідача відносно його дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до дитини, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved