Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області та Тячівської районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] покликається на те, що [INFO] померла її мама [PERSON], а [INFO] помер її батько [PERSON], і після їх смерті залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок в [ADDRESS]. Зазначає, що є єдиним спадкоємцем після смерті батьків, які заповіту не склали, оскільки, лише вона одна звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. На даний час вона бажає оформити право власності на житловий будинок, однак це унеможливлюється через відсутність свідоцтва про право власності на нього, а тому просить у судовому порядку визнати її власником житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Тячівської міської ради в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, проти позовних вимого не заперечує. Представник Тячівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO], а [PERSON] помер [INFO] (а.с.7-8). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Із свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.6). Згідно листа Тячівської державної нотаріальної контори № 1075/01-16 від 30 вересня 2015 року, оформити свідоцтво про право на спадщину - житловий будинок в [ADDRESS] не можливо, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с.9). Із технічного паспорту вбачається, що інвентаризаційна вартість житлового будинку в [ADDRESS], складає 145 615 грн. (а.с.10-15). Згідно нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину від 20 травня 1948 року, власником житлового будинку в [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO], є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Із нотаріально посвідченого договору дарування від 18 вересня 1951 року вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] належну їй 1/3 частину житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.21). Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 31 липня 1962 року вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] ? частину житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.18-19). Із заяв [PERSON] та [PERSON] в нотаріальну контору про відмову від прийняття спадщини від 07 вересня 2015 року та 10 вересня 2015 року вбачається, що останні відмовляються від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті їх батька [PERSON] в користь своєї сестри [PERSON] (а.с.34-35). Згідно генерального плану забудови земельної ділянки в [ADDRESS], [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 538,01 м.кв. (а.с.36). Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимоги та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за ним необхідно визнати право власності на будинок з надвірними спорудами. На підставі наведеного та

Outcome: approved