Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяви про зменшення позовних вимог та пояснень позивача в судовому засіданні, 30.09.2009 року Нетішинським міським судом Хмельницької області винесено рішення, яким вирішено стягнути з [PERSON] на його користь 102425 гривень боргу за договором позики. 11.10.2009 року рішення набрало законної сили і на його підставі був виданий виконавчий лист № 2-728/09, який позивач пред'явив до виконання у відділ ДВС Нетішинського міського управління юстиції, написавши заяву про відкриття виконавчого провадження 16.11.2009 року. Після перевірки майнового стану, державним виконавцем було встановлено, що у власності [PERSON] знаходиться автомобіль "Мегсеdеs-bеnz Vito" державний номерний знак «[NUMBER]», рахунки в банках з вкладами. Отже відповідач має майно у власності, яке може реалізувати для того, щоб погасити борг перед позивачем в розмірі визначеному рішенням суду, проте навмисно цього не робить. На даний час відділом державної виконавчої служби Нетішинського МУЮ з відповідача на користь позивача не було стягнуто жодних коштів на виконання вищевказаного рішення суду. Посилаючись на ч.2 ст.625 ЦК України, позивач вважає, що в зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, що виникло на підставі рішення Нетішинського міського суду від 30.09.2009 року, з дня набрання ним законної сили 11.10.2009 року по 31.12.2014 року з відповідача підлягає стягненню нарахована інфляція в розмірі 42718 гривень 65 копійок та 3% річних в розмірі 12291 гривня. На підставі наведеного позивач просив стягнути з [PERSON] нараховану інфляцію та 3% річних за період з 11.10.2009 року по 31.12.2014 року за невиконання грошового зобов'язання в розмірі 55009 гривень 65 копійок. Крім того, позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи неодноразово повідомлялася, згідно вимог статей 74, 76 ЦПК України. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30 вересня 2009 року, яке набрало законної сили 11.10.2009 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 102078 гривень боргу за договором позики, судовий збір в розмірі 98,40 гривень, 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи і всього 102426,40 гривень. Як вбачається з листа відділу державної виконавчої служби Нетішинського міського управління юстиції № 66/03-28 від 19.01.2015 року та пояснень позивача в судовому засіданні, на даний час вказане рішення суду не виконано, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] не погашена і складає 102426,40 гривень. Як вбачається з розрахунку індексу інфляції та 3% річних, за період з 11.10.2009 року по 31.12.2014 року розмір нарахованої інфляції складає 42718 гривень 65 копійки, 3% річних складає 12291 гривня. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зобов'язання, що зводиться до сплати грошей є грошовим зобов'язанням. Пункт 3 ч.2 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Згідно ст.3 ЦПК України, ст.ст. 11, 12, 15, 16 ЦК України, захисту підлягає право, яке існує в особи на підставі рішення суду. В даному випадку суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються вимоги ст.625 ЦК України, оскільки судове рішення, за яким з відповідача на користь позивача стягнуто борг за договором позики, на даний час не виконано, чим позивачу заподіяно збитки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, що виникло на підставі рішення Нетішинського міського суду від 30.09.2009 року, яке набрало законної сили 11.10.2009 року. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки віднесений до 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 550 гривень 10 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved