Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в Тлумацький районний суд Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір від 14.08.207 року № IFXRRX07190048, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 600,0 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідачка підтвердила свою згоду на те, договір між сторонами складається із заяви позичальника ([PERSON]В.), Умов та правил, Тарифів. [PERSON] одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 600,00 грн., але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконувала, допустила виникнення заборгованості станом на 27.11.2015 року в розмірі 25860,92 грн., яка складається з наступного: 6662,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 350,40 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 17140,22 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 120,66 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідачки загальну суму боргу за договором кредиту в розмірі 25860,92 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, проте до позовної заяви додав письмове клопотання про те, що позов підтримує у повному обсязі, просив його задовольнити та розгляд справи провести у його відсутність. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання вдруге не з`явилась, хоча про дату, час і місце судового розгляду була двічі належним чином повідомлена. Тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідачка про причини неявки не повідомила, а представник позивача подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір від 14.08.2007 року № IFXRRX07190048, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 600,0 грн. строком на 18 (вісімнадцять) місяців з 14.08.2007 року по 14.02.2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць (12,0 % річних), щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 21,90 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 100,0 грн. Для виконання зобов'язань банк відкрив позичальнику рахунок № 29096058495129 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, комісії та іншим платежам. Сплата кредиту повинна була здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 58,54 грн. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розтрочка») (Стандарт), Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 5 зворот). Відповідно до відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 01.02.2016 року [PERSON] після державної реєстрації шлюбу з гр. [PERSON] було присвоєно шлюбне прізвище «Лущ» (а.с. 60). Відповідно до п.п. 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розтрочка») (Стандарт) (а.с. 6-8) позичальник (відповідачка) зобовязався погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, винагороду, у порядку та строки відповідно до Заяви та даних Умов. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більше як на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та + 5 відсотків від суми заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до заяви позичальника № IFXRRX07190048 кредит надається відповідачці для оплати товару, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів в сумі 500,0 грн. на поточний рахунок № 26008060103564 в Івано-Франківська філія КБ «ПриватБанк», МФО 336677, код ЄДРПОУ [NUMBER] з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком-фактурою № 29 від 14.08.2007 року у т.ч. ПДВ 83,33 грн.», а також 100,0 грн. на поточний рахунок № 61119959916460 в ПриватБанк, МФО 336677, код ЄДРПОУ 20568613 з призначенням платежу «Сплата єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту за кредитним договором № IFXRRX07190048 від 14.08.2007 року». Відповідачка одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 600,00 грн., придбавши за кредитні кошти мобільний телефон марки «Samsung X680», про що свідчить рахунк № 29 від 14.08.2007 року (а.с. 9). За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідачка прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасного його погашення не виконувала та відповідно до розрахунку позивача допустила виникнення заборгованості станом на 27.11.2015 року в розмірі 25860,92 грн., яка складається з наступного: 6662,64 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 350,40 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 17140,22 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,0 грн. - штраф (фіксована частина); 120,66 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-4 зворот). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачкою по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості за кредитним договором від 14.08.207 року № IFXRRX07190048, та те, що відповідачка не подала суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved