Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Заявник звернулася з заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , дозволу на імміграцію в Україну, наданого 26 липня 2011 року ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначила, що звернулась до управління Державної міграційної служби України в Житомирській області з заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну з тієї підстави, що її чоловік, [PERSON] , має посвідку на постійне проживання в Україні. При перевірці законності надання її чоловікові дозволу на імміграцію було виявлено розбіжності в написанні його по батькові в дозволі на імміграцію та в свідоцтві про шлюб ( [PERSON] і [PERSON] відповідно), про що заявника повідомлено листом від 27 грудня 2019 року. Чоловікові було рекомендовано усунути виявлені розбіжності. Зазначено, що рішення щодо надання [PERSON] дозволу на імміграцію буде прийнято після усунення зазначеного недоліку. Чоловік заявника в листопаді 2019 року звертався до управління ДМС України в Кіровоградській області (де він в 2011 році отримав дозвіл на імміграцію в Україну) з заявою про внесення виправлень в написання його по батькові, на яку 19 листопада 2019 року отримав відповідь. Згоди на внесення виправлень у відповіді не міститься, але по суті визнається, що дозвіл на імміграцію на ім`я [PERSON] був наданий заявникові, [PERSON] . На даний час для чоловіка заявника неправильність в написанні по батькові в дозволі на імміграцію юридичного значення не має. Дата та місце народження в документах чоловіка збігаються. Сумнівів в тому, що дозвіл на імміграцію в Україну надавався саме йому, у підрозділів ДМС України не виникає. Разом з тим формальна розбіжність в написанні по батькові чоловіка позбавляє заявника можливості отримати дозвіл на імміграцію в Україну. Ухвалою суду від 03.02.2020 року відкрито провадження та призначено до судового розгляду. 18.02.2020 року від представника Управління державної міграційної служби України в Житомирській області - Француз А.В. надійшли заперечення на заяву. В обґрунтування заперечень зазначено, що [PERSON] звернувся до ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області з метою отримання дозволу на імміграцію та надав передбачений Порядком перелік документів, серед яких, заява, де [PERSON] власноручно вказав своє по батькові « [PERSON] »; копія паспорта громадянина Республіки Узбекистан [NUMBER] , виданого 06.10.2007, з перекладом українською мовою, де у графі «по батькові» значиться « [PERSON] »; копія свідоцтва про народження сина серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Бородівського РУЮ Львівської області 20.09.2008, де батьком значиться [PERSON] . Таким чином, по батькові [PERSON] у дозволі на імміграцію вказано не помилково, а відповідно до відомостей, які містяться у поданих ним документах. Сумнівів щодо належності дозволу на імміграцію, наданого ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області 26.07.2001 [PERSON] в УДМС України в Житомирській області не виникає. Проаналізувавши вищевикладене, можна дійти висновку, що по батькові [PERSON] невірно вказано саме у свідоцтві про шлюб, а не у дозволі на імміграцію. Тому просить заяву [PERSON] залишити без задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву в повному обсязі з підстав зазначених в заяві. Представник заявника [PERSON] зазначив, що доводи заперечення не заслуговують на увагу. Зокрема у запереченні зазначено, що по-батькові [PERSON] невірно вказано саме у свідоцтві про шлюб, а не у дозволі на імміграцію. Проте у свідоцтві про шлюб зазначені правильні дані [PERSON] , які відповідають його паспортним даним. Також в запереченні зазначається, що правовстановлюючим документом є лише документ, який підтверджує права певного суб`єкта на нерухоме майно; не може бути подана заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документу іншій. Проте ані ЦПК України, ані постанова Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не містять обмежень щодо можливості звернення до суду у власних інтересах з заявою про встановлення факту належності дозволу на імміграцію чоловіка в Україну. Натомість у вказаній постанові Пленуму зазначено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням і таке інше. Дозвіл на імміграцію в Україну не посвідчує особу, а тому може бути визнаний належним їй. Заінтересована особа [PERSON] підтримав заяву в повному обсязі справі, просив її задовольнити. Зазначив, що на підставі дозволу на імміграцію отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні, в якій його по батькові не зазначено, тому в нього не має перешкод для законного перебування в Україні і його права наразі не порушуються, в той час як заявник [PERSON] в зв`язку з наведеним не може отримати дозволу на її імміграцію в Україну. Представник Управління Державної міграційної служби в Житомирській області -Француз А.В. заперечувала щодо задоволення даної заяви, просила заяву залишити без задоволення в повному обсязі, підстав зазначених в запереченнях на заяву. Вказала, що доводи заяви заперечувала з підстав, викладених в наданому суду запереченні. Зазначала, що правовстановлюючим документом є документ, який підтверджує права певного суб`єкта на нерухоме майно, а дозвіл на імміграцію не відноситься до правовстановлюючих документів; по батькові [PERSON] невірно вказано саме у свідоцтві про шлюб, а не у дозволі на імміграцію, тому в даному випадку слід звертатись до суду з заявою про встановлення належності особі свідоцтва про шлюб; заявник не має права звертатись до суду із заявою про встановлення факту належності документа третій особі; заявник не надала до заяви належним чином завіреної копії дозволу на імміграцію. Приймаючи до уваги пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] з [PERSON] перебувають в шлюбі, який зареєстрований 06.06.2019 року Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис № 839. 26.07.2011 р. ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області [PERSON] надано дозвіл на імміграцію відповідно до пункту 1 частини З статті 4 Закону України "Про імміграцію", оскільки він є батьком громадянина України - [PERSON] , [INFO] 18.11.2019 року [PERSON] звернувся до Управління ДМС України в Кіровоградській області з заявою про внесення виправлень в написання його по-батькові, а саме замість « [PERSON] » записати « [PERSON] ». Листом заступника начальника Управління ДМС України в Кіровоградській області № 3501.56974/35.3-19 від 19.11.2019 року зазначено, що 26 липня 2011 року ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області прийняло рішення про надання чоловіку дозволу на імміграцію в Україну з тієї підстави, що його син, [PERSON] , є громадянином України, проте в свідоцтві про народження сина в графі «батько» зазначений [PERSON] ; також вказано по-батькові [PERSON] і в заяві чоловіка про надання дозволу на імміграцію в Україну. Згоди на внесення виправлень у відповіді не міститься, разом з тим по суті визнається, що дозвіл на імміграцію на ім`я [PERSON] був наданий заявникові, [PERSON] . [PERSON] звернулася до УДМС Украйни в Житомирській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну своєму чоловікові [PERSON] . Листом начальника УДМС Украйни в Житомирській області № Т-352/6/1801-19/1801.4/7865-19 від 27.12.2019 року [PERSON] повідомлено що під час проведення перевірки законності надання дозволу на імміграцію чоловіку [PERSON] - [PERSON] , регламентованої Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, виявлено розбіжності у написанні «по батькові» останнього в дозволі на імміграцію та у свідоцтві про шлюб. Так, у дозволі на імміграцію «по батькові» зазначено « [PERSON] », а у свідоцтві про шлюб - « [PERSON] ». Тому [PERSON] рекомендовано усунути виявлені розбіжності. Відповідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 496 ЦПК України іноземці мають право звертатись до судів України за захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 3 вказаної статті справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка на членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Зазначені норми закону кореспондуються з висновками, викладеними в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», зокрема про те, що заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК (ст. 315 в чинній редакції) суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Аналіз наведеного дозволяє зробити висновок, що доводи представника третьої особи - управління Державної міграційної служби в Житомирській області - про те, що правовстановлюючим документом є лише документ, який підтверджує права на нерухоме майно, а також про те, що в даному випадку слід звертатись до суду з заявою про встановлення належності особі свідоцтва про шлюб, є хибними та не відповідають нормам закону і чинним висновкам Верховного Суду України. Зауваження про те, що заявник не надала до заяви належним чином завіреної копії дозволу на імміграцію, не має значення для правильного вирішення справи, оскільки третя особа в своєму запереченні сама вказує, що сумнівів щодо належності дозволу на імміграцію, наданого ВГІРФО УМВС України в Кіровоградській області 26.07.2011 (в запереченні допущена неточність: 2001) [PERSON] в УДМС України в Житомирській області не виникає. Крім того про наявність та зміст даного дозволу йдеться в наданих суду листах управлінь ДМС України в Кіровоградській та Житомирській областях. Заявником вказано в заяві до суду, що вона не має вказаного дозволу. Даний дозвіл був поданий [PERSON] до відповідного органу та став підставою для отримання посвідки на проживання в Україні. В свою чергу Управління Державної міграційної служби в Житомирській області також не надало суду завіреної копії даного дозволу. Довід представника управління Державної міграційної служби в Житомирській області про те, що заявник не має права звертатись до суду у власних інтересах із заявою про встановлення факту належності документа третій особі, також не знаходить свого підтвердження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Дана заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідає вказаним критеріям. Юридичний факт, що розглядається в даному провадженні, має значення для охорони прав та інтересів саме заявника [PERSON] . З іншого боку знаходять своє документальне підтвердження та приймаються судом до уваги доводи заявника [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що дозвіл на імміграцію встановлює відповідне право особи і є правовою підставою для надання в подальшому посвідки на проживання. В посвідці на постійне проживання, яку [PERSON] отримав 29 лютого 2016 року, по батькові не зазначено. Разом з тим в паспорті [PERSON] зазначено по батькові англійською мовою - « [PERSON] ». Відповідно до таблиці транслітерації, затвердженої постановою КМ України № 55 від 27 січня 2010 року «Про впорядкування транслітерації українського алфавіту латиницею», латинська буква «i» відповідає букві «і» українського алфавіту. Таким чином у свідоцтві про шлюб [PERSON] та [PERSON] правильно зазначено по батькові [PERSON] українською мовою - [PERSON] . При отриманні дозволу на імміграцію [PERSON] надавалось відповідному державному органу свідоцтво про народження, в якому зазначено по батькові російською мовою - « [PERSON] », що також відповідає написанню українською мовою « [PERSON] ». За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку, встановлення факту, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; факт, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимога заявника є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд,

Outcome: approved