Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, разом фактично не проживають. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї вважає неможливим. Також позивач звернулась до суду з позовною вимогою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, хоча повинен як батько надавати допомогу своїй доньці та, уточнивши позовні вимоги просила суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на дитину щомісячно. Зазначає, що [PERSON]повинен і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Крім того, додала, що відповідач неодноразово погрожував забрати дитину до себе, у зв'язку з чим просила визначити місце проживання дитини разом з нею. Позивач та представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Додатково додав, що працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Український медіа холдинг», отримує заробітну плату в розмірі 2000 грн., у зв'язку з чим може сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) на дитину щомісячно. Разом з тим, заперечував проти задоволення вимог в частині визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Службу у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, направила на адресу суду заяву з проханням слухати справу без їх участі, надав підготовлений Службою у справах дітей відповідний висновок. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2014 року, про що зроблено актовий запис № 1421 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають фактично окремо. Судом встановлено, що спору про поділ майна на даний час не існує. Відповідно до ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а також відсутність заперечень відповідача щодо розірвання шлюбу, а відтак шлюб необхідно розірвати. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2016 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від до 6 років: з 01 січня 2016 пo 30 квітня - 1167 грн., з 01 травня пo 30 листопада 1228 грн., з 01 грудня - 1355 грн. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Як вбачається, відповідач є фізично здоровим чоловіком, наявності у нього стягнень по аліментним зобов'язанням або хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, судом не встановлено. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладене, матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки частини всіх видів заробітку (доходів ) на дитину. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, у свою чергу, має реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Приписами статті 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добровільності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 160 СК України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою сторін. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування та його письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що висновок має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у ч. 3 ст. 253 ЦПК України. Згідно висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування №102103/31 від 13.09.2016 року визначено місце проживання [PERSON], [INFO], разом з матір'ю - [PERSON]. У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до приписів статті 3 Конвенції ООН про права дитини (конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ (798-12) від 27.02.1991 р. дата підписання Україною: 21 лютого 1990 року, набуття чинності для України: 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до стст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась з січня 2016 року. Через несумісність інтересів, різні погляди на життя, між сторонами часто виникали конфлікти, сварки. Так, відповідно до інформації Управління патрульної поліції в м. Києві було повідомлено, що 10.01.2016 року [PERSON] було здійснено виклик на лінію «102» з приводу того, що її чоловік не пускає до малолітньої дитини та закриває двері до кімнати; 30.01.2016 року [PERSON] звернулась з повідомленням про сварку з чоловіком. Ці сварки роблять спільне життя неможливим і шкодять , в першу чергу, інтересам малолітньої дитини. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та врахувавши те, що позивачем під час розгляду справи було доведено та надано належні та допустимі докази того, що дитина проживаючи з нею буде забезпечена необхідними умовами проживання та розвитку, увагою та належним рівнем виховання, формуванням її особистості, впливати на гармонійний розвиток її здібностей, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю.

Outcome: approved