Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 02.03.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України. Ухвалою суду від 12.03.2020 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 25.05.2020 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. До судового засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання повторно не з`явились, повідомлялись належним чином, правом на подання відзиву на позов або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористались. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Незважаючи на те, що в договорі купівлі-продажу вказаної квартири зазначено, що продавець гарантує, що квартира вільна від будь-яких майнових прав, претензій третіх осіб, позивач [PERSON] дізналася, що в квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . При цьому позивач зазначає, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі, не ведуть з позивачем спільне господарство, не приймають участь в утриманні квартири та жодних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несуть. Реєстрація відповідачів порушує права позивача [PERSON] як власника квартири, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Як встановлено судом, 20.02.2020 року [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] прийняла у власність (купила) квартиру [ADDRESS] , яка складається в цілому з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею 33,9 кв.м., в тому числі житловою - 17,6 кв.м. /а.с.10/. За відомостями № П5-22239-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради 12.02.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 23.07.2015 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 13.11.2000 року /а.с.9/. Згідно повідомлень кур`єрської доставки "Південний експрес" [PERSON] та [PERSON] відсутні за адресою: [ADDRESS] . Судові повістки, направлені відповідачам Укрпоштою також повернуті до суду без вручення. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини регламентуються положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено,\~що зняття\~з реєстрації\~місця проживання\~особи здійснюється,\~зокрема,\~на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході\~судового розгляду\~справи встановлено,\~що позивач\~є власником квартири [ADDRESS] , в якій на теперішній час крім позивача зареєстровані також відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які були зареєстровані за вказаною адресою на час придбання позивачем даної квартири. При цьому відповідачі у вказаній квартирі не проживають, не ведуть з позивачем спільне господарство, не приймають участь в утриманні квартири та жодних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несуть. Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом. Оскільки, факт реєстрації відповідачів призводить до порушення прав позивача як власника майна, то суд приходить до висновку, що права, свободи та інтереси позивачів порушені, що призвело до правомірного звернення позивача до суду за захистом.\~ Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved