Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним\~позовом та просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідачів \~[PERSON]\~та [PERSON]\~такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою №1 в будинку №58 по вул. Янки Купали в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в звязку з відсутністю відповідачів за місцем реєстрації більше 8 років, особистих їх речей в квартирі не має, за комунальні послуги не сплачують. Ухвалою суду від 29 жовтня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого виступає [PERSON], про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, відзиву не подали. Представник третьої особи Виконкому Довгинцівської районної у місті ради [PERSON] надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, заперечень проти вимог не має в частині визнання [PERSON] втратившою право користування житлом, щодо вимог до [PERSON], при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не зявилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори м. Кривого Рогу 07 серпня 1991 р. є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується наданою копією договору (а.с. 14-17). У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі (а.с. 13 копія довідки), однак згідно акту про не проживання від 25 жовтня 2018 р., складеного головою вуличного комітету № 30 Довгинцівського району м. Кривого Рогу [PERSON], мешканці квартири 2 [ADDRESS] будинку № 75 та квартири [ADDRESS] , засвідчили той факт, що відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] з 01.01.2010 р. по теперішній час не проживають в [INFO] (а.с.22 копія акту). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідач [PERSON] є донькою позивача, а [PERSON] онуком (а.с. 11,12 копії свідоцтв). Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, позивачем в обґрунтування свої вимог надано довіреність 61АА6107550 від 15 жовтня 2018 року, посвідченої нотаріусом Донецького нотаріального округу Ростовської області [PERSON], [PERSON] діюча від свого імені та від імені свого сина [PERSON], уповноважила [PERSON] бути її представником щодо зняття їх з реєстрації по вул. Янки купали, 58/1 м. Кривого Рогу та реєстрації їх по вул. Сташкова, 84/5, 6 м. Кривого Рогу, де [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2006 р. належить ? частина житлового помешкання(а.с. 18-21 копії договору, витягу). Враховуючи викладене та той факт, що відповідачі, як члени сім'ї власника житла, не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, згідно даних акту, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимога про відшкодування судових витрат позивачем не заявлена, вони покладаються на неї. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved