Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі свого представника - адвоката Лебединської І.С., звернувся до суду із позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №32339 від 17.12.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за кредитним договором № 003-20160-310312 від 31 березня 2012 року у розмірі 11450,25 гривень. Позовна заява вмотивована тим, що приватним нотаріусом порушено порядок вчинення виконавчого напису, на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не досліджував первинні документи щодо видачі кредиту, у нотаріуса не було підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому записі, є безспірними. Позивач зазначає, що банком було пропущено строки позовної давності. Крім того, виконавчий напис нотаріусом вчинено на документах, за якими у кредитора з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім того, не дотримано форми вчинення виконавчого напису, а саме виконавчий напис роздрукований на окремому бланку нотаріуса, замість вчинення виконавчого напису на документі, який встановлює заборгованість, як того вимагає ст. 87 Закону України «Про нотаріат». Зазначає, що кредитний договір нотаріально не посвідчувався, тому у нотаріуса не було повноважень на вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний нотаріус мав можливість вчинити виконавчий напис лише на підставі нотаріально посвідчених угод, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Позивачу не відомо, які суми кредиту взято відповідачем за основу для нарахування сум, що стягуються за виконавчим написом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 30.07.2020 заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 17.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за №32339, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» у сумі 11450,25 грн по виконавчому провадженню №62207342. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.08.2020 року відкрито провадження за вищезазначеною позовною заявою, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін; витребувано за клопотанням представника позивача документацію та інформацію щодо підтвердження наявності права вимоги до позивача по кредитному договору. На виконання ухвали в частині витребування доказів від третьої особи - приватного нотаріуса Хари Н.С. надійшли належним чином посвідчені документи , на підставі яких був вчинений виконавчий напис №32339 від 17.12.2019 року. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Лебединська І.І. не з`явились, надавши відповідну заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги просили задовольнити з підстав, викладених позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутність. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Між позивачем [PERSON] та ПАТ «Дельта банк» 31.03.2012 було укладено кредитний договір №003-20160-310312, в подальшому право вимоги за яким перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» на підставі договору відступлення права вимоги №02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019 року на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд». 17.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. видано виконавчий напис № 32339 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» суми боргу в розмірі 11450,25 грн за кредитним договором № 003-20160-310312, укладеним 31 березня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта банк», правонаступником якого на підставі договору відступлення права вимоги № 02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019 року, є ТОВ " Фінансова компанія «Аланд» ". У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором №003-20160-310312, укладеним 31 березня 2012 року, настав; стягнення заборгованості проводиться за період з 03.07.2017 року по 29.11.2019 року. Вказаний виконавчий напис було пред`явлено для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Попляк В.В., яким 29.05.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат»(далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України(стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Частиною першою статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (ділі - Перелік) в редакції, що діяв на час вчинення оспорюваного виконавчого напису, для одержання виконавчого напису щодо стягнення за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку ) подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. П. 1.1. Глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. цієї Глави перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. На підставі п.п. 2.1 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Згідно п.3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документів згідно з Переліком, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум, витребування майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. В обґрунтування вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року (далі - Постанова). Однак, вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постановою Кабінету Міністрів України за №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яку в свою чергу Київським апеляційним адміністративним судом постановою від 22.02.2017, визнано незаконною та не чинною, зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів. Таким чином до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу Згідно документів, які надавались приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відповідач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису від 13.12.2019 року за вих. №2657, до якої долучив оригінал кредитного договору, Договори відступлення права вимоги, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; витяг з документи стягувача, (а.с.153). При цьому відповідачем не надано первинних документів, відомості з яких було використано для складення документа під назвою «Виписка з рахунка [PERSON] з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 003-20160-310312 від 31.03.2012». Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Матеріали справи свідчать про те, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису відповідачем було надано Виписку з рахунку позивача, яка містила загальний розмір заборгованості по кредиту та процентах. Однак надана нотаріусу виписка не дає можливості зробити висновок на дату та період виникнення та нарахування заборгованості по кредиту та відсоткам, неможливо відслідкувати дати внесення платежів [PERSON] , їх зарахування в рахунок погашення заборгованості, період за який виникла заборгованість. Відповідачем взагалі не надано до суду жодних документів з приводу вказаної справи, у тому числі і розрахунок заборгованості. У той же час Додаток №1 до договору відступлення права вимоги №02/10/2019-ФА від 02.10.2019 року, (а.с.141), не містить будь-якої інформації щодо наявності грошового зобов`язання позивача по тілу кредиту, відсотках та комісії , оскільки графи не заповнені. Тому цей Додаток не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Однак приватному нотаріусу не було надано доказів того, що позивачу в загалі направлялась письмова вимога про погашення заборгованості, оскільки матеріали справи не містять підтвердження отримання [PERSON] такої письмової вимоги з попередженням про вчинення виконавчого напису у випадку непогашення заборгованості. Отже, приватним нотаріусом не було отримано перелік передбачених законодавством документів і не перевірено інформацію, необхідну для вчинення відповідної нотаріальної дії. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не спростовано позовних вимог позивача, тому, з урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність визнання виконавчого напису нотаріуса № 32339 від 17.12.2019 таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання розподілу між сторонами понесених у справі судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Судом встановлено, що позивач поніс витрати пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. - за подання позовної заяви та 420 грн. 40 коп. - за подання заяви про забезпечення позову. За таких обставин, зважаючи на задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, зазначені витрати позивача з оплати судового збору та подання заяви про забезпечення позову підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача у повному обсязі. Разом із тим, відповідно ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката, як встановлено ч. 4 ст. 137 ЦПК України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано завірену копію договору про надання правової допомоги №б/н від 23.07.2020р. та додаткову угоду від 23.07.2020р. до вказаного договору, квитанцію від 23.07.2020р. про перерахування грошових коштів адвокату 3000 грн., рахунку на оплату від 20.07.2020р. Зважаючи на те, що стороною відповідача в ході судового розгляду справи не заявлено клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, суд не ставить під сумнів співмірність даних витрат критеріям, наведеним у ч. 4ст. 137 ЦПК України. Відтак, зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначені витрати позивача на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved