Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 24 лютого 2021 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2008 року зареєстрована та постійно безперервно проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] та відкрито володіє і користується ним, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 13.10.2020 року №778. За даними погосподарської книги № 25 особового рахунку № 0617 Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області вказаний вище житловий будинок лічиться за нею, про що свідчить Виписка з погосподарської книги від 02.10.2020 року № 740 цієї ж сільської ради. Понад 10 років вона є абонентом Миколаївської комерційної дільниці Ширяївського РЕМу, що підтверджується довідкою від 22.02.2021 року. Рішенням виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 24 вересня 2020 року 35 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку», присвоєно поштову адресу житловому будинку, що належить [PERSON] : [ADDRESS] . Зазначала, що вона понад десять років добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном як власним, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт, оскільки постійно та безперервно проживає в будинку і вважає, що являється його власником. Ніяких дій для приховування цього факту не здійснює. На протязі всього часу мешкання у даному будинку перешкод у володінні ним позивачці ніхто не чинив. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 25 лютого 2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 26 березня 2021 року підготовче засідання у справі відкладено на 27 квітня 2021 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 27 квітня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження, а підготовче засідання у справі відкладено на 09 червня 2021 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 09 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду по суті на 21 липня 2021 року. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала просила суд їх задовольнити. Від відповідача по справі, в особі сільського голови, до суду надійшла заява в якій позовні вимоги визнав повністю та просив проводити розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих позивачем по справі. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до даних погосподарської книги № 25 особового рахунку №0617 Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] значиться за [PERSON] , про що свідчить Виписка з погосподарської книги від 02.10.2020 року № 740 (а.с.9). Також [PERSON] понад 10 років є абонентом Миколаївської комерційної дільниці Ширяївського РЕМу, що підтверджується довідкою від 22.02.2021 року (а.с.12). Крім того, згідно витягу з особового рахунку [NUMBER] також свідчить про те, що [PERSON] , понад 10 років відкрито та добросовісно сплачує за електроенергію, проживаючи в зазначеному вище житловому будинку (а.с.13-15). Відповідно до рішення виконавчого комітету Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 24 вересня 2020 року 35 «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку», присвоєно поштову адресу житловому будинку, що належить [PERSON] : [ADDRESS] ( а.с.20-23). Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). (п. 9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав») Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав») Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав») Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користується житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за нею право власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Outcome: approved