Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просив суд встановити факт приналежності йому, [PERSON], [INFO], Трудової книжки виданої 10 жовтня 1969 року на ім'я «[PERSON], [INFO]». Свою заяву заявник обґрунтував наступним чином. Досягши віку 60 років він, [PERSON], звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області із заявою про призначення йому пенсії за віком, надавши усі необхідні документи у тому числі й трудові книжки, оскільки їх у нього за час трудової діяльності є дві. За наслідками розгляду його заяви та доданих до неї документів, було встановлено, що Трудова книжка, яка видана була 10 жовтня 1969 року на ім'я «[PERSON]» не може бути прийнята Управлінням Пенсійного фонду України в Липовецькому районі, оскільки зазначене у ній ім'я на російській мові «[PERSON]» не відповідає зазначеному імені у його паспортних документах «[PERSON]», а тому періоди трудової діяльності, які зазначені у такій трудовій книжці не можуть бути зараховані до трудового стажу, а відповідно стаж роботи та отримувана на той час заробітна плата, яка має суттєве значення при визначені пенсіонером отриманого ним доходу за певний проміжок часу, не може братись до уваги. Допущені розбіжності при заповнені трудової книжки були допущені станом на 10 жовтня 1969 року, у той час коли йому було ще 15 років, а документ заповнявся на підставі свідоцтва про його народження, текст якого було викладено на російській мові. Ураховуючи те, що на даний час він позбавлений можливості в іншому порядку виправити вищевказані розбіжності у документі від якого залежить його право на отримання пенсії, просив суд встановити факт належності саме йому [PERSON] трудової книжки. В судове засідання заявник не з'явився, в адресованій суду заяві вказав, що вимоги про встановлення факту належності йому трудової книжки він підтримує, просив заяву задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Липовецькому районі Вінницької області в судове засідання також не з'явився, в заяві що була передана через канцелярію суду, вказав, що не заперечують проти задоволення заяви [PERSON], просив розгляд справи проводити без участі представника Пенсійного фонду. Ураховуючи те, що особи, які беруть участь у справі скористались своїми правами, що передбачені ст.158 ч.2 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 234 ч. 2 п. 5 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів. Ст. 256 ч. 1 п.1 та п.6 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Так, доказами на підтвердження факту, про який заявник просить суд є: свідоцтво про народження заявника серія [NUMBER] видане Липовецьким районним відділом РАГС Липовецького району Вінницької області, де зазначено, що «[PERSON], родился [INFO]»; паспортні документи серія [NUMBER] виданий Липовецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 19 вересня 2002 року, де зазначено «[PERSON], [INFO]; трудова книжка видана 10 жовтня 1969 року на ім'я «[PERSON], [INFO]»; воєнний білет [NUMBER] виданий на ім'я «[PERSON], [INFO] горда рождения»; трудова книжка [NUMBER], видана на ім'я «[PERSON], [INFO]»; архівна довідка видана 03.06.2014 року за №207 трудовим архівом, згідно якої констатовано, що [PERSON] дійсно працював в Липовецькому АТП 10170 відповідно до наказу директора №21 від 12.02.1980 року, що ідентично записам у трудовій книжці про встановлення належності якої він просить суд. Відповідно до Словника власних імен людей (3 - те видання, за редакцією Скрипник Л.Г., Дзятківська Н.П., 2005 р., Київ, Наукова думка, за редакцією В.М. Русанівського), ім'я [PERSON] допустиме і в редакції «[PERSON]», відтак є одним і тим же ім'ям. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що заявником в підтвердження факту, про який він просить суд, надано належні та допустимі докази. Встановлення даного факту породжує для заявника юридичні наслідки від яких залежать його майнові права, він оформляється на пенсію. Іншої можливості встановити цей факт законодавством не передбачено. Встановлення цього факту не пов'язано з наступним вирішенням спору про право цивільне, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року (із наступними змінами) "Про судову практику в справах по встановлення фактів, що мають юридичне значення", та

Outcome: approved