Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач 13.10.15 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є підприємством комунальної власності, діяльністю якого є забезпечення мешканців м. Ковеля комунальними послугами. Відповідач [PERSON] є власником кімнат № № 307 308 у гуртожитку, що обслуговується ним. З покликанням на п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, ст. ст. 66 68, 151 ЖК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08.10.92 р. № 572, ст. 360 ЦК України, зазначає, що відповідач [PERSON] як власниця житлового приміщення у гуртожитку систематично не виконує свого обов»язку по оплаті житлово комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території по вул. Т. Боровця, 3, кімн. 307 308, внаслідок чого за станом на 01.10.15 р. заборгованість склала 1\~175 грн. 11 коп.. Зазначає, що відповідач [PERSON] фактично користується його послугами, у повному обсязі їх не оплачуючи, покликаючись на застосування завищеного розміру загальної площі житлового приміщення при розрахунку послуг; на те, що у загальну площу її житла не повинна входити пропорційна до житла площа загального коридору (5, 85 кв. м.), що знаходиться в межах кімнат гуртожитку коридорного типу та пропорційна площа кладовки (2, 35 кв. м), що перебуває у спільному користуванні 6 - ти мешканців. Покликаючись на п. п., п. п. 6.1, 6.2, 2 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Мінжитлокомунгоспу від 16.12.09 р. № 396, що зареєстровано у МЮ 29.01.10 р. за № 109/17 404 (далі - Положення про порядок передачі квартир у власність), зазначає? що він визначив для кімнат 307 308 заг. площу для нарахування вартості житлово комунальних послуг, враховуючи житлову площу 24,4 кв. м., площі підсобних приміщень блоку 10,8 кв. м., площу кладовки 5,10 кв. м., а також площі інших підсобних приміщень - коридор, що знаходиться в межах кімнат у гуртожитках коридорного типеу 35,1 кв. м. : 6 = 5, 85, та кладовка, що знаходиться в спільному користуванні 6 ти наймачів (власників) 14, 1 кв. м.: 6 = 3,35 кв. м.. Розмір загальної площі встановлений 48, 50 кв. м. (24,4 кв. м. + 10, 8 кв. м. + 5, 10 кв. м. + 5, 85 кв. м. + 2, 35 кв. м.). Листом від 13.10.11 р. № 1\~269 він надав відповідачеві [PERSON] роз»яснення щодо підстав розрахунку загальної площі для нарахування житлово комунальних послуг та укладення договору. Проте, відповідач ігнорувала його роз»яснення, до суду з приводу примусового укладання договору на житлово комунальні послуги на бажаних їй умовах не зверталась, систематично не оплачувала у повному об»ємі вартість одержаних послуг. У будинку № 3 по вул. Т. Боровця знаходиться 116 споживачів послуг, які систематично вносять платежі у повному обсязі. Покликаючись на ч. 3 ст. 31, п. п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги», зазначає, що відсутність договору між сторонами не звільняє відповідача [PERSON] від обов»язку по оплаті отриманих житлово комунальних послуг. Покликаючись на п. 18 Правил користування, зазначає, що він двічі надавав відповідачеві [PERSON] по 2 прим. проекту договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової теритирії, однак, вони не були підписані чи передані для вирішення спірних умов до суду. 30.10.14 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області було видано судовий наказ № 159/1 379/14 - ц про стягнення заборгованості вартості наданих житлово комунальних послуг в сумі 830 грн. 59 коп., однак, за заявою відповідача [PERSON] був скасований ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 30.10.14 р. у зв»язку з наявністю спору про право. Розміри плати за утримання будинків, прибудинкової території по кожному із будинків затверджені рішеннями виконкому Ковельської міськради Волинської області: від 08.11.12 р. № 457; від 11.09.14 р. № 317. Покликаючись на ч. 1 ст. 526 ЦК України, п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово комунальні послуги», ч. 2 ст. 625 ЦК України, ст. 96 ЦПК України, зазначає, що вимога про стягнення заборгованості по оплаті за житлово комунальні послуги може стягуватись з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості. Враховуючи, що за станом на 01.01.14 р. борг складав 682 грн. 85 коп., збільшувався, сума збитків від інфляції за 2014, 2015 р. р. складе 533 грн. 69 коп.. Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 1\~175 грн. 11 коп. заборгованості за надані житлово комунальні послуги, збитки від інфляції в сумі 533 грн. 69 коп., а всього 1\~708 грн. 80 коп., судові витрати у справі в сумі 1\~218 грн. (а. с. 2 6). За ухвалою суду від 08.12.15 р. до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів залучено [PERSON], [PERSON] (а. с. 69). В судовому засіданні 12.06.17 р. представники позивача, кожна зокрема, позов підтримали повністю, обґрунтували його вищенаведеними доводами. Просять позов задовольнити. У подальшому подали до суду заяви про подальший розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з»явились, хоча, кожен зокрема, належно оповіщені, про причини неявки суду не повідомили. Попередньо усіма трьома відповідачами у справі подано письмові заперечення проти позову. Відповідачами [PERSON], [PERSON] попередньо подано суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. На думку суду, розгляд справи можливий по суті у відсутності осіб, які не з»явились. 23.11.15 р. відповідачем [PERSON] подано суду письмове заперечення проти позову, обґрунтоване, з покликанням на п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, тим, що вона має обов»язок сплачувати суму пропорційно до займаної площі, що і робить. Згідно з техпаспортом на квартиру і свідоцтва про право власності на житло, вона займає житлову площу у розмірі 40, 3 кв. м., додаткова площа 8, 2 кв. м., а загальна площа, на яку посилається позивач в розмірі 48, 5 кв. м., на яку і проводить нарахування, їй у власність не передавалась. Порядок нарахування розміру оплати загальної площі житла наведено у дод. № 1 до Положення про порядок передачі квартир у власність. І обчислення розміру загальної площі комунальної квартири, жилого блоку (секції) у гуртожитку, у якій (якому) мешкають 2 і більше наймачі, на неї поширюватись не може, так як у її блоці проживає її сім»я, інші наймачі відчутні. У її власності є 2 кімнати, санвузол, коридор, кладочка, тобто, блок, за який вона проводить оплату у повному обсязі. Вважає, що має обов»язок сплачувати пропорційно до займаної площі з розрахунку: розмір площі х тариф, так як іншого розрахунку нормативно не передбачено. Покликаючись на ст. ст. 66 68, 151 ЖК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що затверджені постановою КМ України від 08.10.92 р. № 572, зазначає, що тарифи для позивача затверджуються рішенням виконкому і складаються із структури і вартості послуг, пов»язаних з утриманням будинку та прибудинкової території і інші послуги, куди входить плата за теплову енергію та водо - та теплопостачання, а саме: прибирання сходових кліток, прибудинкової території, вивезення та утилізація ТВП, грубих негабаритних відходів, техобслуговування/холодне водопостачання та водовідведення, техобслуговування/гаряче водопостачання, техобслуговування/центральне опалення, обслуговування димовентиляційних каналів, поточний ремонт, освітлення місць загального користування, техобслуговування ліфтів, дезінфекція, дезарація. Розмір надаваних позивачем послуг за 1 кв. м. по вул. Т. Боровця, 3 на даний час складає 2 грн. 40 коп.. Згідно з тарифом та займаною нею житловою площею її щомісячна оплата складає 96 грн. 72 коп. (40, 3 х 2,40 = 96,72). Тарифи затверджено, а позивач на свій розсуд проводить збільшення розміру житлової площі та нарахування без юридичного обґрунтування з посиланням на невідповідні нормативні документи. Твердження позивача про систематичне невиконання нею обов»язків з оплати за житлово комунальні послуги з утримання будинку, прибудинкової території та інші послуг, є надуманими, не відповідають дійсності, так як вартість таких послуг входить у тариф. У її власності відсутня будь - яка додаткова площа; позивач при визначенні щомісячної плати за надані послуги безпідставно завищує розмір її житлового приміщення. Такі дії позивача не підтверджено жодним нормативним документом. Немає доказів того, що у її власності є площа 48, 5 кв. м., а не 40, 3 кв. м.. Позивач безпідставно покликається на абз. 1 п. 2 Положення про передачі квартир у власність без документального підтвердження цього і вважає їх житло гуртожитком коридорного типу. Їх поверх складається не з окремих кімнат, вихід з яких облаштовано безпосередньо до загального коридору (без тамбурів) та до приміщень побутового і санітарно гігієнічного обслуговування його мешканців, а з окремих ізольованих приміщень, де є тамбур, санвузол, душова, кухня, тобто, їх житлові приміщення відносяться до житлового блоку згідно з абз. 3 п. 2 Положення про порядок передачі квартир у власність; відмінність у тому, що на їх поверсі всі житлові блоки займає один квартиронаймач і всі приміщення побутового призначення оплачує один мешканець. Твердження позивача про те, що у її власності є житлова площа 48, 5 кв. м.. доказами не підтверджено. Її житло повністю ізольоване, у блокові розміщені всі приміщення санітарно гігієнічного призначення. Вважає позов безпідставним, просить у задоволенні позову відмовити (а. с. 46 49). 14.12.15 р. відповідачами [PERSON] та [PERSON] подано суду письмові заперечення проти позову, обґрунтовані тим, що ними оплата за надані послуги проводиться належно відповідно до займаної площі за затвердженим тарифом. Їх сім»я займає житлову площу в розмірі 40, 3 кв. м., додаткову площу 8, 5 кв. м.. Така площа як 48, 5 кв. м. як загальна їм у власність не передавалась. Позивач покликається на неналежну нормативну базу та письмових доказів не надав. Просять у задоволенні позову відмовити. (а. с. 74, 75). Рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 16.12.15 р. у задоволенні позову відмовлено (а. с. 80 - 83). Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 22.02.17 р. рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 16.12.15 р. залишено без змін (а. с. 126 - 129). Однак, ухвалою ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.03.17 р. рішення як Ковельського міськрайсуду Волинської області від 16.12.15 р., так і ухвалу апеляційного суду Волинської області від 22.02.17 р. скасовано (а. с. 164 166). 11.04.17 р. справа надійшла до суду для нового розгляду. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази, що зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до повного задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Як слідує з копії довідки серії АБ № 676889 з ЄДРПОУ, виданої 03.12.13 р. позивачеві; копії виписки з Єдиного держреєстру юросіб та фізосіб підприємців № 30514430 від 24.12.14 р., позивач є комунальним підприємством, що здійснює відповідні види господарської діяльності (а. с. 15, 16). При цьому, суд приймає до уваги, що відповідачами та їх представником не оспорюється право вимоги позивача на отримання оплати за житлово - комунальні послуги. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10.03.11 р. (а. с. 50), усі троє відповідачів у справі мають у приватній спільній власності жиле приміщення (кімн. № № 307 308) в гуртожитку, розташованому за адресою: м. Ковель Волинської області, вул. Т. Боровця, 3, що приватизоване ними згідно з положеннями Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Житлова площа такого жилого приміщення, що зазначена у свідоцтві про право власності на житло 24,4 кв. м., загальна площа - 40, 3 кв. м.. При цьому, суд приймає до уваги, що представниками позивача не оспорюється розмір площ жилого приміщення, приватизованого відповідачами, що зазначений у свідоцтві про право власності на житло 24,4 кв. м., загальна площа - 40, 3 кв. м.. . Ст. ст. 20,\~ 21 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»\~визначені обов'язки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово - комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором. Як слідує з Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМ України від 08.10.92 р. N 572 (далі Правила користування приміщеннями № 572), користування приміщеннями житлових будинків здійснюється згідно зі свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний, серед іншого, укласти договір на надання житлово - комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Правовідносини між сторонами з цього приводу врегульовуються Типовим договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі Типовий договір), затвердженим постановою КМ України від 20.05.09 р. N 529. У розпорядженні суду відсутні докази того, що до або за станом на 10.03.11 р. вказаний вище договір між сторонами був укладений. Однак, суд приймає до уваги, що з 10.03.11 р. між сторонами фактично склались зобов»язальні правовідносини по наданню позивачем житлово - комунальних послуг відповідачам. Суд також приймає до уваги, що 01.07.11 р. сторонами було укладено договір про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території (далі договір від 01.07.11 р.) з додатком № 1 до нього (а. с. 21, 22). І хоча при підписанні вказаного вище договору від 01.07.11 р. відповідач [PERSON] зазначила про внесення нею поправки у п. 3 цього договору в частині зменшення розміру щомісячної оплати з врахуванням відомостей про площі жилого приміщення, зазначених у свідоцтві про право власності на житло від 10.03.11 р., однак, суд вважає, що вказаний вище договір між сторонами укладено без врахування такої поправки, так як вона не узгоджена сторонами у порядку, встановленому законодавством. За вказаним вище договором від 01.07.11 р. відповідач [PERSON] зобов»язувалась вносити щомісячно по 89 грн. 24 коп. як плату за надання послуг, обумовлених договором. При цьому розрахунок щомісячної плати проводився з врахуванням того, що загальна площа взята до уваги в розмірі 48, 5 кв. м.. Як вбачається з даних про тарифи, такі затверджувались відповідними рішеннями Ковельської міськради Волинської області за відповідні періоди, до яких входить і спірний період (а. с. 10 - 14). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Ковельським міськрайсудом Волинської області 30.10.14 р. було видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь РЖКП 2 заборгованості по оплаті житлово комунальних послуг в сумі 830 грн. 59 коп., що, однак, у подальшому був скасований за ухвалою Ковельського міськрайсуду Волинської області від 14.11.14 р. у справі № 159/6 644/14 ц провадження № 2 с/159/59/14 за заявою [PERSON] про скасування судового наказу, з огляду на наявність спору про право (а. с. 24). Як слідує з розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за станом на 01.10.15 р., у відповідачів у справі перед позивачем виник борг в загальній сумі 1\~175 грн. 11 коп.. При цьому, існувала заборгованість на початок червня місяця 2012 р. в сумі 385 грн. 37 коп. (а. с. 7, 8). Як слідує з довідки про суму заборгованості за послуги, наданої суду позивачем (а. с. 77), у відповідачів у справі перед позивачем виник борг у зв»язку з неповнотою сплати за надані послуги. Питання про розмір нарахування оплати для сторін було спірним тривалий проміжок часу. Так, відповідно до копії листа позивача № 695 від 01.06.11 р., адресованого відповідачеві [PERSON], останню на її заяву № 212 від 17.05.11 р. було повідомлено, що за техпаспортом на гуртожиток по вул. Т. Боровця, 3 відповідно до Порядку передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, її площа складає: житлова 40, 3 кв. м., загальна без блоку - 40, 3 кв. м., площа місця загального користування (коридор, битова) 8, 2 кв. м., а всього загальної площі 48, 5 кв. м. (а. с. 17). Такі розрахунки позивача покладено ним в основу доводів його позову та вони заслуговують на увагу, так як підтверджуються документально та є вірними. Ні відповідачами, ні представником відповідача [PERSON] правильність таких розрахунків не спростовано. Відповідно до копії листа позивача № 831 від 04.07.11 р., адресованого відповідачеві [PERSON], останній на її заяву № 257 від 20.06.11 р. було надіслано два примірники договору на житлово комунальні послуги з додатком з пропозицією підписання (а. с. 18). Відповідно до копії листа позивача № 1\~269 від 13.10.11 р., адресованого відповідачеві [PERSON], останню на її пропозиції до проекту договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території в частині зменшення розміру загальної площі для нарахування витрат з 48, 5 до 40,3 кв. м., було повідомлено про наявність законодавчих підстав для обрахування таким чином її площі, що взята для обрахунку плати, що загальний її розмір складає саме 48, 5 кв. м. (а. с. 19, 20). У подальшому, 22.12.14 р. відповідач [PERSON] надала позивачеві протокол розбіжностей до договору про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території від 01.12.14 р. (а. с. 25 29), що, однак, позивачем у встановленому законом порядку погоджено не було. Як слідує з розрахунку суми інфляційних втрат з врахуванням суми заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за станом на 01.10.15 р., вона становить 533 грн. 69 коп.. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у її редакції, що була чинною за станом на дату приватизації відповідачами жилого приміщення у гуртожитку, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (далі - жилої площі у гуртожитках) (з урахуванням положення ч. 2 ст. 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Як слідує з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом передачі кімнат у гуртожитках громадянам, які визначені ч. 5 ст. 2 цього Закону з одночасною передачею у спільну сумісну власність площ загального користування. Як слідує зі змісту ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в т. ч. тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 10, ч. 5 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (будинків), кімнат у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Власники житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку, техобладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно, усі відповідачі у справі як співвласники житлового приміщення у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у гуртожитку, техобладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у гуртожитку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передані їм же у власність безоплатно під час приватизації і окремо приватизації та внесенню до свідоцтва про право власності на житло тощо - не підлягають. Тому у свідоцтві про право власності на житло від 10.03.11 р. усі троє відповідачів у справі зазначені співвласниками приватизованого ними згідно з положеннями Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» жилого приміщення, житлова площа якого зазначена 24,4 кв. м., а загальна - 40, 3 кв. м.. А посилання усіх трьох відповідачів у справі на ту обставину, що у їх власності є лише ті розміри площ, що вказані у свідоцтві про право власності на житло від 10.03.11 р., є безпідставними та не співвідносяться з вищезазначеними положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», і на увагу не заслуговують. П. 2 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Мінжитлокомунгоспу від 16.12.09 № 396 (далі Положення про порядок передачі) визначено, що гуртожиток коридорного типу - це гуртожиток, поверх якого складається з жилих кімнат, які мають вихід безпосередньо до загального коридору (без тамбурів), та загальнодоступних приміщень, призначених для побутового і санітарно - гігієнічного обслуговування його мешканців (кухні, санвузла, душової, пральні, кладової тощо), а жилий блок (секція) у гуртожитку - це жиле приміщення, яке складається із декількох жилих кімнат, мешканці яких користуються спільними підсобними приміщеннями. Підсобні приміщення - це приміщення квартир, комунальних квартир, жилих блоків (секцій), призначені для гігієнічних або господарських потреб мешканців (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня комора), а також передпокій, внутрішньоквартирний хол, коридор тощо. П. 6.1 Положення про порядок передачі, визначено, що загальна площа квартири (будинку), що передається у власність, визначається як сума площ жилих і підсобних приміщень квартири, веранд, вбудованих шаф, а також площ лоджій, балконів і терас, які враховуються з використанням коефіцієнтів, визначених розділом 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна. Пунктом 6.2. Положення про порядок передачі встановлено, що в комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймача, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається, як сума площ займаних наймачами жилих кімнат та площі підсобних приміщень, яка розподіляються між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих приміщень. Норма пункту 6.3 Положення про порядок передачі передбачає, що при приватизації жилих приміщень у гуртожитку коридорного типу у власність мешканцям передаються тільки кімнати (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих в них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів та терас), яким надаються відповідні номери. Згідно з п. 7 Положення про порядок передачі допоміжні приміщення передаються у спільну сумісну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до п. п. 3, 5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого\~постановою КМ України № 869 від 01.06.11 р.,\~під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку). Калькуляційною одиницею є 1 кв. метр загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи. Як слідує з копії техпаспорта на квартиру жиле приміщення у гуртожитку - , що знаходиться у власності відповідача у справі [PERSON], приватизованою у власність є квартира, що складається з 2 кімнат житловою пл. 24, 4 кв. м., у т.ч. 1 а кімната 11, 9 кв. м., 2 а кімната 12, 5 кв. м., а також кухні 5, 1 кв. м., ванної кімнати 3, 0 кв. м., коридору 2, 7 кв. м., вбудованої шафи 5, 1 кв. м., а всього загальною пл. 40, 3 кв. м. (а. с. 51, 52). Як слідує з копії поверхового плану лівого крила третього поверху гуртожитку, що знаходиться по вул. Т. Боровця, 3, вихід з приватизованого відповідачами жилого приміщення веде на коридор 19.2 пл. 30,8 кв. м.; вздовж коридору розташовано 6 пар кімнат блоків; з коридору є доступ до кладової спільного користування 17.1 пл. 14,1 кв. м. (а. с. 65). Суд приймає до уваги, що та обставина, що вихід з приватизованого відповідачами жилого приміщення веде на коридор 19.2 пл. 30,8 кв. м.; вздовж коридору розташовано всього 6 пар кімнат блоків; з коридору є доступ до кладової спільного користування 17.1 пл. 14,1 кв. м., відповідачами та представником відповідача [PERSON] не оспорюється ні усно, ні у їх письмових запереченнях проти позову. Тому суд вважає, що нарахування плати за послуги позивачем проведено вірно з врахуванням тих площ, що зазначені у свідоцтві про право власності на житло від 10.03.11 р., та з врахуванням даних техдокументації стосовно площ гуртожитку в цілому і жилого приміщення, належного відповідачам, зокрема, з врахуванням вимог чинного законодавства. Підстав для врахування при обрахунку щомісячної оплати за послуги лише тих площ, що зазначені у свідоцтві про право власності на житло від 10.03.11 р. у позивача не було. Суд вважає за доцільне зазначити, що також Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» у його редакції, чинній на дату приватизації відповідачами жилого приміщення у гуртожитку, врегульовує правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. За змістом п. п. 7, 9, 10 ч. 1 ст. 1 1, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», одночасно з приватизацією жилих приміщень у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, приватизується і відповідна частина допоміжних приміщень у таких гуртожитках. Не можуть бути приватизовані у гуртожитках приміщення загального користування, а також вбудовані, прибудовані та надбудовані приміщення, що використовуються для експлуатації таких гуртожитків. Утримання приватизованих жилих приміщень у гуртожитках, гуртожитків та прибудинкових територій незалежно від форм власності, на які поширюється дія цього Закону, здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків, що затверджуються КМ України. Власники жилих приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у цьому ж гуртожитку, а також співвласниками технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою будинку, в якому розташований гуртожиток. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї, колясочні тощо) у гуртожитках передаються у спільну неподільну власність власникам квартир безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Власники жилих приміщень у гуртожитку та співвласники допоміжних приміщень у гуртожитку зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням гуртожитку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні гуртожитку. Наймачі є користувачами допоміжних приміщень у цьому ж гуртожитку, а також співкористувачами технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою будинку, в якому розташований гуртожиток. За змістом ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, що є об'єктами права державної чи комунальної власності, мають право на приватизацію займаного житла у вигляді окремої кімнати (кількох кімнат, жилих блоків, секцій). Приватизація жилих приміщень (кімнат, жилих блоків, секцій) у гуртожитках, що є об'єктами права державної чи комунальної власності, здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. За змістом ст. 6 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які приватизували жиле приміщення (кімната, кімнати, жилий блок) у гуртожитках відповідно до цього Закону, набувають права співвласників допоміжних (нежилих) приміщень загального користування у цьому ж гуртожитку в дольових частках відповідно до площі приватизованої ними жилої площі. Це право настає в день видачі свідоцтва про приватизацію громадянином кімнати (кімнат) у гуртожитку та набуття права власності на допоміжні приміщення в цьому гуртожитку і додаткового оформлення не потребує. Свідоцтво, зазначене в частині першій цієї статті, підлягає реєстрації в органах приватизації та бюро технічної інвентаризації, але не потребує нотаріального посвідчення. Приватизація допоміжних приміщень у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, окремо від приватизації жилих приміщень у такому гуртожитку забороняється. Власники жилих приміщень (кімнат, жилих блоків) у гуртожитку як співвласники допоміжних (нежилих) приміщень загального користування в гуртожитку зобов'язані створити умови для безперешкодного користування усіма місцями загального користування у гуртожитку іншим мешканцям гуртожитку (у тому чисті тим, які не приватизували кімнати у цьому гуртожитку, а також іншим особам, які на законних підставах проживають у гуртожитку або забезпечують його обслуговування). З метою ефективного використання спільного неподільного майна гуртожитку громадяни, які є власниками відповідних жилих приміщень (кімнат) та співвласниками допоміжних (нежилих) приміщень (місць загального користування) у гуртожитку, укладають угоди з власником гуртожитку (в особі уповноваженої власником особи або управителя) про спільне володіння та користування неподільним та загальним майном гуртожитку (як цілісного житлового комплексу) із зазначенням дольової участі кожного власника та співвласника у витратах на утримання гуртожитку та прибудинкової території відповідно до типової угоди, що затверджується КМ України. Як встановлено ст. 360 КК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний, зокрема, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Так, з огляду на зміст п. 5 Типового договору, згідно з яким розрахунковим періодом був календарний місяць, п. 7 Правил користування, згідно з яким власники приміщень повинні вносити плату за комунальні послуги згідно встановлених тарифів не пізніше 10 числа наступного за звітнім місяця, платежі мають вноситись до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, у відповідачів у спірний період існував обов»язок по вчасній оплаті послуг позивача у відповідності до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» і у повному обсязі. Тобто, у спірному періоді відповідачі мали обов»язок по вчасній оплаті комунпослуг в силу фактично існуючих правовідносин відповідно до вимог чинного законодавства вчасно та у повному обсязі. Згідно зі\~ст. 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»\~розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін\\тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Ч. 2\~ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.\~ст.\~610,\~\~612 ЦК України). Сума заборгованості та сума інфляційних втрат позивачем визначена відповідно до затверджених органами місцевого самоврядування тарифів, з урахуванням даних про площу, що є у власності та користуванні відповідачів і зауваження у суду не викликає. Доводи відповідачів про безпідставне врахування позивачем при розрахунку розміру суми щомісячної оплати за послуги з врахуванням того розміру площ допоміжних приміщень (частки коридору та кладової, обрахованих пропорційно площі жилого приміщення, що зазначена у свідоцтві про право власності на житло від 10.03.17 р.), що також є у спільній власності відповідачів, на зауваження не заслуговують. Таким чином, позов підлягає до повного задоволення. Згідно положень ст. 99 ЦПК України, в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів у рівних частках слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі у повному обсязі, з врахуванням суми судового збору, сплаченої при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, що у подальшому був скасований (а. с. 30, 35). На підставі наведеного,

Outcome: approved