Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Керівник [PERSON] місцевої прокуратури в інтересах держави в особі позивача [PERSON] районної ради звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої злочином. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Чорнобаївського районного суду від 26.05.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Вироком було встановлено, що [PERSON], 12 червня 2016 року близько 12.30 год., перебуваючи за місцем свого проживання [INFO], на території домоволодіння, у стані алкогольного спяніння, в ході конфлікту зі своєю матірю [PERSON], діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання їх наслідків у вигляді смерті іншої людини, тримаючи сокиру в руках, наніс останній декілька ударів сокирою по голові, шиї та нижніх кінцівках, після чого тримаючи сокиру в руках кинув у сторону потерпілої, чим завдав останній тілесні ушкодження, однак суспільно- небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої не настали від причин, що не залежали від волі [PERSON], тим самим останній не довів свій умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі. Внаслідок отриманих травм потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікування у [PERSON] ЦРЛ і на її лікування було витрачено кошти в сумі 5248,40 грн., що стверджується довідкою [PERSON] ЦРЛ від № 940 від 07.07.2017 року. Так як добровільно обвинуваченим не відшкодувані завдані збитки, то прокурор в інтересах держави в особі [PERSON] районної ради Черкаської області звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали суду від 11.05.2018 року розгляд даної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до вироку Чорнобаївського районного суду від 20.05.2017 року, [PERSON] було визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України. Даним вироком було встановлено, що внаслідок вчинення злочину потерпілій [PERSON] було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді травми голови з вдавленим переломом лівої тім'яної кістки, ушкодженням твердої мозкової оболонки, забоєм головного мозку, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя; травми правої нижньої кінцівки з переломом обох кісточок правого гомілково-ступеневого суглобу, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості з тривалим розладом здоровя; рани шиї, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоровя. Відповідно до\~ч.\~6\~ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Частиною 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», зазначено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Відповідно до п. 3.3 Статуту [PERSON] ЦРЛ джерелами фінансування лікарні є бюджетні асигнування районного бюджету. Згідно з даними довідки [PERSON] ЦРЛ № 940 від 07.07.2017 року [PERSON] в період з 12.06.2016 по 02.07.2016 знаходилася на стаціонарному лікуванні [PERSON] ЦРЛ та на її лікування витрачено 5248,40 грн. За вказаних обставин позовні вимоги підлягають до задоволення. Суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved