Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ « Ньюз Тревел», третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Вимоги мотивує тим, що рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2015року стягнуто з ТОВ « Ньюз Тревел»на користь [PERSON] спричинені збитки в розмірі 43 000,00грн. і судовій збір в розмірі 430грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16.03.2016року, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2015р. залишено без змін. Однак, на сьогоднішній день кошти добровільно відповідач не повертає, а рішення суду не виконані. На підставі вищевикладеного позивач просив задовольнити позов посилаючись на викладені обставини у позовній заяві та відповідно до норми ч. 2 ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача у зв'язку з невиконанням рішень суду про стягнення збитків в розмірі 15037,38грн., з яких: інфляційних збитків в розмірі 12467,98грн., трьох процентів річних з простроченої суми в розмірі 2569,40грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися про час, день та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомили, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача та третьої особи. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливим вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.01.2014 року між ТОВ "Ньюз Тревел" від імені, за рахунок та за дорученням якого, на підставі агентського договору діє фізична особа-підприємець [PERSON]та [PERSON] було укладено спірний договір №160/н про туристичне обслуговування. [PERSON] на виконання умов договору сплатив 43940 грн. через Турагента ФОП [PERSON] 17.01.2015р. позивача було повідомлено письмовою заявою Турагента про скасування всіх турів Туроператора з 17.01.2015р., в тому числі туру, замовленого та оплаченого позивачем, у звязку з відмовою Туроператора надавати туристичні послуги. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2015року стягнуто з ТОВ « Ньюз Тревел»на користь [PERSON] спричинені збитки в розмірі 43 000,00грн. і судовій збір в розмірі 430грн. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16.03.2016року, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11.11.2015р. залишено без змін. Як встановлено судом, що відповідач по даний час вищевказане рішення суду не виконав. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України по договору позики одна сторона передає другій стороні у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Разом з тим, статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача у зв'язку з невиконанням рішень суду про стягнення заборгованості грошові кошти в розмірі 15 037,38грн., з яких: інфляційних збитків в розмірі 12467,98грн., трьох процентів річних з простроченої суми в розмірі 2569,40грн. Розрахунок суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції провадиться шляхом помноження суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: сума заборгованості помножити на кількість днів прострочення та 3% і поділити на 365 днів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в стягненні коштів на її користь з відповідача за період часу з 17.03.2016року по 13.03.2018року у сумі 15037,38грн. з яких: з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 12467,98грн. + 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 2569,40грн. засновані на законі та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 704,80грн.

Outcome: approved