Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.07.2019р звернулася до суду з дійним позовом, вказуючи, що 19.07.2008 року вона уклала шлюб з [PERSON] , відповідачем у справі. Зазначає, що сімейні відносини у них з чоловіком не склалися і приблизно з початку 2012 року вони проживали окремо, дітей від шлюбу не мають. Під час шлюбу, а саме [INFO] року вона ( [PERSON] ), за особисті кошти, які у неї були після продажу спадкового майна її покійного батька [PERSON] , придбала собі однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не брав матеріальної участі у придбанні квартири. Вказує, що право її особистої власності на зазначену квартиру не визнається, оскільки для відчуження вказаної квартири необхідна згода колишнього чоловіка, а саме відповіча [PERSON] , так як договір купівлі-продажу квартири укладений під час шлюбу. Для відчуження спірної квартири просить визнати її (квартиру) особистою приватною власністю. Адвокат Лозовий І.О., представник позивачки, підтримав позов [PERSON] , надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. В заяві наполягав на задоволенні позовних вимог останньої, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , який про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явився без повідомлення причини неявки. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавав. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень з боку представника позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до\~ст.211 ч.2 ЦПК України\~судове засідання проведено у відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, пояснення свідка, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Положеннями ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно до\~ст.60\~СК України\~майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі №711/5108/17. Як зазначено\~в п.23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 2008 року по 24 липня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 19.07.2008р, актовий запис №400, та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 24.07.2012р, актовий запис №104. 23 червня 2009 року між позивачкою та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом Першої краматорської державної нотаріальної контори Фареник О.О., зареєстровано в реєстрі за №2-3984, з якого вбачається що [PERSON] придбала однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , рідна мати позивачки, надала до суду письмові пояснення, де зазначила, що дійсно, 19.07.2008р її донька [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , і після шлюбу взяла прізвище свого чоловіка « [PERSON] ». Після реєстрації шлюбу деякий час, донька разом з чоловіком проживали у неї [PERSON] вдома, за адресою: [ADDRESS] . Увесь цей час, поки донька і її чоловік проживали у неї, вона шукала для них окрему та недорогу квартиру. Зазначила, що після смерті чоловіка [PERSON] залишилося спадкове майно, у вигляді, транспортного засобу та будинку по [ADDRESS] , тому після прийняття спадщини і її подальшого продажу, частину коштів вона ( [PERSON] ) подарувала своїй доньці [PERSON] на придбання житла й саме за ці кошти 23.06.2009р донька і придбала квартиру [ADDRESS] . Наполягає, що пошуком, та придбанням цієї квартири займалася особисто вона ( [PERSON] ), оскільки грошові кошти доньки, зберігалися у неї, а чоловік доньки ( [PERSON] ) на той час ніяких матеріальних внесків на придбання зазначеної квартири не давав, так як ніде не працював і жив за її ( [PERSON] ) кошти. Відповідно до\~ч.ч.1,2\~ст.12\~ЦПК України цивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.1\~ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.1\~ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши усі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачкою доведені ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а саме те, що спірна квартира хоча і була придбана в період шлюбу позивачки з відповідачем, але лише за особисті кошти позивачки. Враховуючи, що відповідач в судове засідання не з`явився і не спростував вказані обставини, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] Також, відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 884,26грн.

Outcome: approved