Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 лютого 2016 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), яка залишилась після смерті її баби [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 24 лютого 2000 року померла її баба [PERSON], яка за життя мала право на земельну частку (пай) члена КСП "Маяк" с.Шершенці Кодимського району Одеської області. У поновлений судом строк вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини померлої та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі цього свідоцтва нотаріус відмовила через відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), який втрачено. Представник позивача [PERSON] (діє відповідно до ордера адвоката та витягу з угоди про надання правової допомоги від 06 січня 2016 року) в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити, оскільки внаслідок втрати оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом. Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не зявився, попередньо надавши до суду заяву №02-16/53 від 10 лютого 2016 року про розгляд справи без нього. Позов визнав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані сторонами письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. \~ Здійснюючи \~правосуддя, суд \~захищає \~права, свободи \~та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні \~та суспільні \~інтереси, діючи виключно у спосіб, визначений законами України (ч.2 ст.19 Конституції України та ст.4 ЦПК України). Судом встановлено, що 24 лютого 2000 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №213209, виданого 24 лютого 2000 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (нормами Цивільного кодексу України в редакції 1963 року чи Цивільного кодексу України, який набув чинності з 01 січня 2004 року, суд виходить з наступного. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої Цивільного кодексу можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування в яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 24 серпня 2000 року. Після відкриття спадщини, позивач не вчинила жодних з передбачених ст.549 ЦК УРСР дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини померлої, тому з врахуванням розяснень, які є в абз.3 п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року та абз.13 і 14 п.1 та п.2 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають положення Цивільного кодексу України, який набув чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлої [PERSON] ввійшла земельна частка (пай) розміром 3.37 умовних кадастрових гектари члена КСП «Маяк» с.Шершенці Кодимського району Одеської області, яка знаходиться в межах Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області та належала їй відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД-12 №0191304, виданого Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області. Факт належності померлій [PERSON] зазначеного сертифікату підтверджується довідками Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області №53 від 04 січня 2016 року та відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-0.13-170/2-16 від 20 січня 2016 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склала, тому відповідно до ст.1265 ЦК України спадкоємцем її спадкового майна за законом пятої черги є її онука позивач [PERSON] Факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON], як між онукою та бабою, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії І-ЖД №301810, виданим 15 серпня 1972 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району, де в графі «мати» вказано [PERSON]; копією свідоцтва про шлюб серії ІІІ-ЖД №333901, виданого 21 листопада 1992 року Грабівською сільською радою Кодимського району, з якого вбачається, що позивач 21 листопада 1992 року уклала шлюб з [PERSON], змінивши своє прізвище «Ткач» на «Рудик»; копією свідоцтва про народження матері позивача [PERSON] серії І-ЖД №301739, виданим відділом РАЦС м.Кодима, де в графі «мати» вказано [PERSON]; копією актового запису про шлюб №5 від 10 лютого 1956 року, з якого вбачається, що мати позивача [PERSON] 10 лютого 1956 року уклала шлюб з [PERSON], змінивши своє прізвище «Буга» на «Ткач». Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] на день відкриття спадщини разом з померлою не проживала, впродовж шести місяців з дня смерті баби до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась. У звязку з цим, рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року (цивільна справа №503/2171/15-ц) позивачеві був визначений додатковий строк для звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON], після чого позивач звернулась до нотаріуса із вказаною заявою, прийнявши спадщину померлої. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак державний нотаріус Кодимської державної нотаріальної контори листом №15/02-14 від 19 січня 2016 року відмовила у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу сертифікату на право на земельну частку (пай), який був втрачений, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» №5 від 30 січня 2016 року. Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, який відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», є основним документом, що посвідчує право особи на земельну частку (пай), відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України, у звязку з чим її позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.1 ст.1270 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину померлої [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved