Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 2001 року до 29.01.2013 року. Від шлюбу мають дитину: сина [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач сином не цікавиться, не спілкується,не займається його вихованням. У неї є можливість вивозити дітей на відпочинок, в тому числі і за кордон. Оскільки стосунки у сторін припинилися, що позбавляє можливості вирішити питання, щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Останнє відоме місце проживання відповідача, [ADDRESS]. Із розмов в соціальних мережах відповідач повідомив позивачці, що проживає в Росії, проти виїзду дитини за кордон не заперечує, на надіслав їй відповідну заяву з цього приводу. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 2001 року по 29.01.2013 року. Від шлюбу сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, з часу розлучення дитина постійно проживає з позивачкою, яка піклується про них, повністю матеріально та морально утримує, доглядає за ними, займається їх вихованням. Відповідач останнім часом дитиною не цікавиться, не зустрічається з ним, не надає матеріальну допомогу, не піклується про нього. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивачка [PERSON], звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди та супроводу їх батька. Суд вбачає, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час перебувають у неприязнених стосунках, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди в судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька може зайняти стільки часу, що на момент набранням рішенням законної сили, сплинуть встановлені строки для оформлення проїзних документів, зокрема, коли для права в'їзду в держави необхідно отримання візи в посольстві чи консульській установі, приймає до уваги, що в судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дітей жодним чином не порушується і не обмежується. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON], а тому про повне їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved