Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом, відповідно до якого, з врахуванням уточнених позовних вимог, просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та стягнути аліментів з відповідача на користь державного закладу чи особи, яка буде опікуватись [PERSON], на його утримання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON], [INFO], є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження дитини відповідно до заяви матері. В поле зору служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради родина [PERSON] потрапила 20.12.2016 року у зв'язку із зверненням [PERSON] до виконавчого комітету щодо надання матеріальної допомоги на лікування малолітнього сина [PERSON] Для детального вивчення питання, остання була запрошена до служби у справах дітей. У ході бесіди було встановлено, що 03.12.2016 року вона разом з малолітнім сином повернулася до м. Покров з Російської Федерації, де відбувала покарання у місцях позбавлення волі. Було з'ясовано, що [PERSON] не працевлаштована, тимчасово проживає у знайомої, квартира за адресою реєстрації знаходиться у непридатному для проживання стані. Для вирішення вищезазначених питань та оздоровлення, малолітній [PERSON] 26.12.2016 року був влаштований до КЗ «Криворізький дитячий туберкульозний санаторій №1 Дніпропетровської обласної ради». Дитина мала неконтрольований психічний стан, який спричиняв загрозу здоров'ю та життю оточуючих дітей та співробітників закладу. За час перебування хлопчика у санаторії мати дитину не відвідувала, у телефонному режимі здоров'ям сина не цікавилась. 17.01.2017 року спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради [PERSON] було доставлено та обстежено у КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради». Визначено діагноз: розлад психологічного розвитку, гіпердинамічний синдром, соціально - педагогічна занедбаність. Спеціалістами служби неодноразово були проведені профілактичні бесіди з [PERSON] щодо належного виконання батьківських обов'язків, необхідності працевлаштування, створення умов для проживання та розвитку дитини, її було попереджено про кримінальну та адміністративну відповідальність за неналежне виконання батьківських обов'язків. 18.01.2017 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей виконкому Покровської міської ради із заявою про тимчасове влаштування сина до державного закладу на час вирішення нею життєвих проблем. 19.01.2018 року територіальним центром м. Покров, ПМЦСССДМ, КЗ «ЦПМСПД м. Покров» даній родині була надана гуманітарна допомога у вигляді дитячого одягу, взуття, іграшок та необхідні медикаменти для лікування [PERSON]. 20.01.2017 року дитина за заявою матері та за клопотанням служби у справах дітей №44/1 від 19.01.2017 року була влаштована до КЗ «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико - соціальної реабілітації дітей ДОР», де мав змогу перебувати до 21.02.2017 року, відповідно до статуту закладу охорони здоров'я. 21.02.2017 року службою у справах дітей був направлений лист за місцем реєстрації відповідача з нагадуванням про те, що термін тимчасового перебування дитини у зазначеному закладі минув. Крім того, 21.02.2017 року КЗ «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико - соціальної реабілітації дітей ДОР» листом повідомив службу у справах дітей, що за час перебування [PERSON] в закладі, мати та інші родичі дитину не відвідували, у телефонному режимі станом його здоров'я не цікавились. [PERSON] у визначений термін не з'явилась та не забрала сина з реабілітаційного центру. 21.02.2017 року у супроводі спеціаліста служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради [PERSON] був доставлений до КЗ «Центральна міська лікарня м. Покров ДОР», де перебував на стаціонарному лікуванні до 30.03.2017 року. 30.03.2017 року спільними зусиллями суб'єктів соціальної роботи м. Покров [PERSON] знову був влаштований до КЗ «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико - соціальної реабілітації дітей ДОР», де перебував до 27.04.2017 року. За цей час дитину мати не відвідувала. Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №166 від 26.04.2017 року малолітній [PERSON] влаштований до будинку дитини на повне державне утримання до вирішення питання про подальше його влаштування до сімейних форм виховання. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради від 14.05.2018 року [PERSON] визнано такою, що доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Тому позивач - орган опіки і піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини - [PERSON], та стягнути з неї аліменти відповідно до чинного законодавства. У судовому засіданні представник позивача органу опіки і піклування Покровської міської ради Дніпропетровської області Дубіна Н.Ю. позов підтримала і просила задовольнити, оскільки відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню сина, свідомо ухиляється від його виховання та утримання, не відвідувала дитину в реабілітаційному центрі та лікарні, не цікавилася станом його здоров'я. Відповідач була попереджена про можливість порушення питання про позбавлення батьківських прав щодо дитини при умові недотримання вимог, але з того часу вона своєї поведінки не переглянула, висновків не зробила, тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями та оголошеннями на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив не надала. Тому суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якого у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (переклад з російської мови на українську), актовий запис №509, місце державної реєстрації: Можайський відділ ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області від 03.06.2017 року (а.с.9-10). Відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження дитини відповідно до заяви матері, що підтверджено довідкою про народження №58 від 03.06.2017 року. 26.12.2016 року малолітній [PERSON] був влаштований до КЗ «Криворізький дитячий туберкульозний санаторій №1 Дніпропетровської обласної ради». Згідно листа КЗ «Криворізький дитячий туберкульозний санаторій №1 Дніпропетровської обласної ради» від 12.01.2017 року №07/23 встановлено, що в їхньому закладі на лікуванні перебував [PERSON], який має неконтрольований психічний стан, що спричиняв загрозу здоров'ю та життю оточуючих дітей та співробітників закладу. За час перебування хлопчика у санаторії мати дитину не відвідувала, у телефонному режимі здоров'ям сина не цікавилась. Інформування матері про неадекватну поведінку дитини та вимогу забрати її були марними (а.с.12). Згідно висновку дитячого лікаря - психіатра КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради» [PERSON]. дитині визначено діагноз: розлад психологічного розвитку, гіпердинамічний синдром, соціально - педагогічна занедбаність (а.с.13). 18.01.2017 року [PERSON] звернулась до служби у справах дітей виконкому Покровської міської ради з проханням про тимчасове влаштування сина до державного закладу на час вирішення нею питань щодо влаштування на роботу та знаходження житла для себе та сина в термін на два тижня з 18.01.по 01.02.2017 року (а.с.15). 19.01.2017 р. служба у справах дітей виконкому Покровської міської ради звернулась до головного лікаря КЗ «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико - соціальної реабілітації дітей ДОР» з проханням надати для малолітньої дитини місце у даному закладі та зобов'язувалась забезпечити останнього необхідними медикаментами за призначенням лікаря. Згідно довідок головного лікаря КЗ «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико - соціальної реабілітації дітей ДОР» від 21.02.2017 року та 27.04.2017 року встановлено, що за час перебування [PERSON] в закладі (з 20.01.2017 року по 21.02.2017 року, та з 30.03.2017 року по 27.04.2017 року) мати та інші родичі дитину не відвідували, у телефонному режимі станом його здоров'я не цікавились та не виявили бажання забрати його з реабілітаційного центру. Згідно повідомлення адміністрації КЗ «ЦМЛ» м. Покров ДОР на лист №428 від 14.06.2017 року начальника служби у справах дітей, [PERSON] у період з 21.02.2017 року по 30.03.2017 року знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні (а.с.19). Рішенням виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області №166 від 26.04.2017 року вирішено влаштувати малолітнього [PERSON] до будинку дитини на повне державне утримання до вирішення питання про подальше його влаштування до сімейних форм виховання (а.с.21). Згідно акту прийому - передачі дитини [PERSON] від 24.05.2017 року головний спеціаліст - начальник підрозділу з питань опіки та піклування служби у справах дітей Філіпова Т.Ю. передала дитину [PERSON], [INFO], головному лікарю КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР Чучві А.В. на підставі рішення виконкому Покровської міської ради №166 від 26.04.2017 року. Дитина передана у задовільному стані, без видимих тілесних ушкоджень. Дитина поступила без матері (а.с.24). Відповідно до довідки від 12.04.2018 року №301/11-29 вищезазначеного закладу на запит служби у справах дітей Покровської міської ради встановлено, що в їхньому закладі з 24.05.2017 року по цей час перебуває [PERSON], мати дитини, [PERSON], його не відвідувала, не цікавилась станом його здоров'я ні письмово, ні по телефону, не надавала будь - якої допомоги, не виявляла до сина батьківської турботи та піклування (а.с.25). Згідно до письмових нагадувань від 21.02.2017 року, 07.04.2017 року, 03.05.2017 року, наявних у матеріалах справи, службою у справах дітей виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області [PERSON] було повідомлено про закінчення термінів перебування її дитини, [PERSON] в КЗ «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико - соціальної реабілітації дітей ДОР» з проханням звернутися до служби у справах дітей для вирішення даного питання (а.с.26-32). Листи повернулися по закінченню строку зберігання. Постановою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 03.02.2017 року [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП (а.с.33). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради від 14.05.2018 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.34). Наказом в.о. начальника служби у справах дітей Г.О. Зарубіної від 19.06.2018 року №20 малолітнього [PERSON], [INFO], тимчасово влаштовано до громадянки [PERSON], [INFO], до вирішення питання про надання дитині статусу дитини - сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування та подальше її влаштування до сімейних форм виховання (а.с. 60 ). Розглядаючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її духовним та матеріальним станом, хоча має можливість це зробити, вона працездатного віку, будь-яких вад здоров'я не має, але з клопотанням про повернення їй дитини до відповідних органів з моменту поміщення дитини в КЗ «Нікопольський медичний спеціалізований центр медико - соціальної реабілітації дітей ДОР», КЗ «Криворізький дитячий туберкульозний санаторій №1 Дніпропетровської обласної ради» не зверталась, дитину у вказаних закладах жодного разу не відвідувала, не телефонувала туди, не цікавилася дитиною, місце знаходження її не відомо. Приписами ч. 1 статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приділяє уваги своїй дитині, не виявляє батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позбавлення їх батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина. Одночасно суд роз'яснює положення ст. 169 СК України, згідно якого відповідачі не позбавлені можливості у поновленні їх батьківських прав. Крім того, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на зазначене, так як відповідачка ухиляється від утримання дитини, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги і в цій частині, стягнути з [PERSON] на користь державного закладу чи особи, яка буде опікуватись дитиною аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову - з 17.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1409 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved