Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача - Акціонерного товариства «Ідея Банк», в якому просить визнати недійсним пункт 1.5. Договору кредиту та страхування №Р25.00204.005558350 від 05 серпня 2019 року та пункти 4.2., 5. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Р25.00204.005558350 від 05 серпня 2019 року щодо встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості тастягнути з Відповідача на користь Позивача безпідставно отримані кошти по Договору кредиту та страхування №Р25.00204.005558350 від 05 серпня 2019 року в розмірі 33 358 грн. 16 коп. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися, відповідно до закону, на безоплатній основі. Окрім цього, на думку Позивача, дана послуга взагалі не являється послугою в розумінні Закону, за яку банк може отримувати будь - яку плату. Зазначає, що така послугу не відповідає змісту послуг (його назві) та по суті і не може фізично бути надана Банком. Окрім того зазначає, що умови кредитного договору, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості є також надуманими умовами, оскільки такі послуги не надавались в період дії кредитного договору, а тому вважає, що є всі підстави для визнання кредитного договору в тій частині недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів. Ухвалою суду від 24.03.2021 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 21 квітня 2021 року. /а.с.57/. Ухвалою суду від 21.04.2021 р. у зв`язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі судове засідання відкладено на 11.05.2021 року./а.с.63/. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує./а.с.61/. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Суд, вважає за можливе слухати у відсутності представника відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права таінтересу. Суд встановив, що між позивачем та відповідачем 05 серпня 2019 року укладено Договір кредиту та страхування №Р25.00204.005558350. Згідно п.1.2.-1.4. Кредитного договору, Банк надав Позивачу кредит у розмірі 82 244 грн. зі змінюваною процентною ставкою у розмірі 10% річних строком кредиту на 36 місяців. Окрім того, умовами п.1.5. Кредитного договору Відповідач встановив, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - «ДКБОФО»), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Інші послуги Банку». Згідно п.1.6. Кредитного договору датою повернення кредиту - 05.08.2022 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ), відкритий у Банку (далі - Рахунок) відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 доданого Договору. Згідно п.1.7. кредитного договору Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шляхом зарахування коштів у розмірі 82244 гривень на рахунок № [NUMBER] Позичальника, який відкритий в Ат «Ідея Банк», МФО 336310, та Позичальник доручає Банку оплатити страховий за рахунок кредиту в розмірі 13991,72 гривні згідно умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього Договору. Спосіб оплати - переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» в АТ «Ідея Банк» № [NUMBER] через транзитний рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк». Згідно п.3.2. Кредитного договору ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід`ємними складовими кредитного договору. Згідно п. 6. Кредитного договору, всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі істотні умови надання та користування Кредитом , додатково до тих, що вказані в Договорі, і є невід`ємною частиною Договору та чинна редакція якого розміщена на сайті Банку:www.ideabank.ua. Також, як вбачається з п. 4.2. Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування № Р25.00204.005558350 від 05.08.2019 року ( надалі - «Додаток №1») Банк встановив плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,05% щомісячно від початкової суми кредиту. Так, згідно колонки 7.4 Таблиці п.5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку) складає 58327 грн. 42 коп., що згідно п. 1.6. Кредитного договору та Додатку №1 Позивач повинен був сплачувати щомісячно на транзитний рахунок № [NUMBER] відкритий у Банку в період з 05.09.2019 року по 05.08.2022 року 36 (тридцятьма шістьма) щомісячними внесками 05 числа кожного місяця, згідно Графіку платежів. Згідно колонок 9, 10 Таблиці п.5 Додатку №1 реальна річна процента ставка складає 88,20915223 % річних, а загальна вартість кредиту для споживача за весь строку користування кредитом становить 156516 грн. 30 коп. Як вбачається із матеріалів справи, 01 вересня 2020 року позивач достроково погасив кредит шляхом зарахування останнього платежу в розмірі 17 916 грн. чим фактично повністю виконав свої зобов`язання по Кредитному договору. З пункту 9.8.2. пункту 9.8 Розділу 9. «Умов споживчого кредитування без забезпечення» Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджений протоколом засідання Правління №06/12-11 від 12.06.2019 р., що діяли з 15.07.2019 року по 30.09.2019 року (в період укладення Кредитного договору) вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується Позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, включає в себе: - надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Однак, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець (Відповідач) кожного місяця, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повинен повідомляти Позивача з приводу інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надавати виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто дана інформація повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення Відповідачем у п.1.5. Кредитного договору та у Додатку №1 плати за є незаконним, недійсною та несправедливою умовою договору. Дані висновки підтверджені колегією суддів Верховного суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду Постановою від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319 у аналогічній справі та по аналогічних умовах кредитного договору за участю Відповідача -АТ «Ідея Банк», які суд враховує при прийнятті рішення у даній справі. Окрім того, Банк незаконно встановив Позивачу за кожен місяць додаткову плату за можливе інформування про сплачені платежі та про суму майбутніх платежів по кредиту, що є відображені у п. 5. Додатку №1 (його графіку) та назвав це як «плата за обслуговування кредитної заборгованості», що не відповідає змісту послуг, оскільки такі дії Банку не є обслуговування кредиту а лише являється певним елементом надання інформації по кредиту за запитом позичальника в розумінні частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач також передбачив в пунктах 9.15.1. та 9.15.4. пункту 9.15. Договорів КБОФО, що є невід`ємними складовими кредитного договору право Позичальника вимагати у Банку кожного місяця безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості , розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись Позичальнику за законом, а тому встановлена відповідачем у п.1.5. Кредитного договору та Додатку №1 плати за такі дії є несправедливою умовою та суперечить самому ж Кредитному договору. Також умова кредитного договору, що передбачає плату за обслуговування кредитної заборгованості призводять до істотного дисбалансу сторін. Так, як вбачається з матеріалів справи, загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, що встановлений у Додатку №1 становить 58 327 грн. 42 коп. і складає 365,80 % від розміру процентів по Кредитному договору та є більше чим у 3 рази. Розмір процентів за весь строк користування кредитом складає 15 944 грн. 88 коп. Отже, положення у Кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості в даному випадку являються несправедливою умовою договору та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду Позивача та суперечить принципу добросовісності. Також, сам розмір указаної оплати є аномально непропорційною визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно абзацу 3 ч. 3 статті 17 Закону «України «Про захист прав споживачів» забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно роз`яснень Пленуму ВС України, викладених в п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Однак, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди учасі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними. Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року. Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Як, вбачається з Виписки відповідача за період з 05.08.2019 по 26.09.2020 року Позивачем було сплачено 13 платежів по кредиту на загальну 123 896 грн., з яких 33 358 грн. 16 коп. Відповідач зарахував в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.Положення цієї глави застосовуються також до вимог проповернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Відтак, судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. Враховуючи, що позов позивача одночасно містить дві вимоги як майнового так і не майнового характеру, а тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави окремо по кожній з таких вимог, виходячи з 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб ставок для фізичних осіб на загальну суму 1816 грн. ( 908х2). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Outcome: approved