Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. [PERSON] звернувся в суд з позовом до Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві зазначив, що згідно договору купівлі-продажу від 07 липня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори, він став власником житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] . Також, йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 2124481200:05:002:0239, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На вказаній земельній ділянці ним було знесено старий житловий будинок і на його місці було збудовано новий будинок садибного типу з вбудованим магазином, загальною площею 554,90 кв.м. Згідно звіту обстеження технічного стану будинку садибного типу з вбудованим магазином та господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. Вартість спірного нерухомого майна складає 774 085 гривень 00 копійок. Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво даного нерухомого майна було вчинено без отримання у встановленому законом порядку дозволу на право проведення будівельних робіт. Просить визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна - будинок садибного типу з вбудованим магазином, загальною площею 554,90 кв.м., що розташований в [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, претензій до позивача не має. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Нересницької сільської ради в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, жодних претензій до позивача не має. Представник третьої особи - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2020 року справу за позовом [PERSON] до Ганичівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, про визнання права власності на нерухоме майно, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 січня 2021 року у даній справі замінено відповідача з Ганичівської сільської ради Тячівського району на Нересницьку сільську раду Тячівського району. Судом на підставі частини 2 статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 07 липня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори, є власником жилого будинку [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2500 га., кадастровий номер 2124481200:05:002:0239, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.7). Із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок з вбудованим магазином з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] , вбачається, що його загальна площа становить 554,90 м.кв. (а.с.34-39). Згідно звіту технічного обстеження стану будинку садибного типу з вбудованим магазином та господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] вбачається, що встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с.16-25). Із листа управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 23 листопада 2020 року № 962/1007/1.20 відомо, що будинок садибного типу з вбудованим магазином та господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] , має ознаки самочинного будівництва, що надає право його власнику звернутися в суд для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт. Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки, вартість будинку садибного типу з вбудованим магазином та господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , становить 774 085 грн. 00 коп. V. Оцінка Суду. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз`яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов про визнання права власності на нерухоме майно слід задовольнити. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: approved