Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку за адресою: с. Петропавлівка, вул. Червона, 90, Куп'янського р-ну, Харківської області, який був ним придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2003 року. В даному житловому будинку, крім нього, зареєстровані: [PERSON] колишня дружина, [PERSON], [INFO] їх спільний син, [PERSON], [PERSON] повнолітні син та донька його колишньої дружини [PERSON] від іншого шлюбу. Шлюб з відповідачем [PERSON] розірваний по рішенню Куп'янського міськрайсуду від 17.12.2010 року. Місце проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], по рішенню суду від 02.11.2011 року визначено з батьком за адресою: м. Купянськ, вул. Лермонтова, 12. Відповідачі не проживають в житловому будинку за вищевказаною адресою з 1 серпня 2015 року згідно акту про не проживання від 03.08.2016 року, тобто понад один рік, втратили звязок з будинком, не оплачують комунальні послуги, не користуються земельною ділянкою. На даний час будинок руйнується, його потрібно ремонтувати. Вважає, що поважних причин не проживання немає, договору найму житлового будинку відповідачі з ним не укладали, і в подальшому він не має наміру укладати з ними такий договір. Посилаючись на ст.ст. 391, 405 ЦК України позивач звернувся з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у письмових запереченнях проти позову зазначила, що факт користування нею будинком більше 10 років підтверджується тим, що нею зроблені поліпшення будинку, вона приймала участь у його ремонті, доглядала присадибну ділянку, що підтверджено висновком апеляційного суду від квітня 2016 року, та не може доводитися повторно в судових засіданнях. Вона знаходилася у шлюбі з позивачем з 04.08.2004 року, який був укладений після народження спільної дитини та до 17.12.2010 року. Вона постійно користується майном, яке є у будинку та придбане за час спільного життя з позивачем. Ні що не свідчить про те, що вона та інші відповідачі не користуються будинком, надвірними будівлями, земельною ділянкою більше ніж один рік. Вона користується будинком з моменту його придбання та по даний час, приймає будь-які дії для його утримання (ремонт, сплата комунальних послуг, знаходження в ньому майна придбаного за період шлюбу, тощо, що найшло своє підтвердження в рішеннях суду). Вона та її діти вселялися в спірний будинок як члени сімї [PERSON], з яким до придбання знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, а згодом було укладено шлюб. Вважає, що акт наданий позивачем до позову є сумнівним за своєю суттю. Факт проживання в спірному будинку її та інших відповідачів підтверджується актом від 03.10.2016 року. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти позову та просила суд відмовити у його задоволенні. У своїх поясненнях також зазначила, що до 2014 року вона та інші відповідачі постійно проживали у спірному будинку, у 2014 році позивач [PERSON] відключив будинок від мережі електропостачання, у звязку з чим стало гірше існувати і вони поїхали у смт. Старий Салтів Вовчанського р-ну, Харківської обл., працювати, щоб виплатити [PERSON] частину за хату і проживати там, але він так не захотів. З того часу і по теперішній час вона зі своїми повнолітніми дітьми проживають у смт. Старий Салтів, де винаймають житло. ЇЇ син [PERSON] працює з 05.08.2015 року у смт. Старий Салтів. Сімейне життя з чоловіком у [PERSON] не склалося і на даний час вона знову проживає з ними у смт. Старий Салтів. Звязок з будинком вони не втратили, вона, [PERSON] навідується туди. Проживати їм ніде. Крім того, пояснила, що [PERSON] у спірному будинку не проживає, ключів від дверей будинку у нього немає, вони у них. Воду у будинок проводила вона, хоча згоди на це [PERSON] не надавав, а коли впав паркан, то приїздила його ставити вона, а не позивач. Крім того, відповідач у запереченнях посилалася на те, що в провадженні Куп'янського міськрайсуду знаходились справи за позовом [PERSON] до неї та [PERSON], [PERSON], а саме: у 2012 році [PERSON] заявляв позов, предметом якого була матеріально-правова вимога про відновлення порушеного права, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, про вселення. Апеляційний суд Харківської області відмінив рішення суду, в позові відмовив. Повторно, [PERSON] звернувся до суду 03.08.2015 року з позовом про відновлення порушеного права, про усунення перешкод в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, про виселення. Позов було залишено без задоволення 01.02.2016 року. Апеляційний суд Харківської області 05.04.2016 р. рішення суду першої інстанції від 01.02.2016 р. залишив без змін. Тому, відповідач [PERSON] вважала, що даний позов [PERSON] є тотожним з попередніми позовами [PERSON] по яким були судами прийняті рішення, оскільки, на думку відповідача [PERSON] збігаються сторони, підстава та предмет спору. Ці обставини суд врахував при винесенні ухвали 01.12.2016 р. та відмовив у задоволенні клопотання про закриття провадження по даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки даний позов заявлений з інших підстав та за інший період часу (а.с.54-55). Відповідачі [PERSON], [PERSON] у своїх телефонограмах просили суд розглядати дану справу без їх участі, позов не визнають. Представник третьої особи вважав, що позов підлягає задоволенню, посилаючись на те, що відповідачі дійсно не проживали протягом 2015-2016 р. за адресою: с. Петропавлівка, вул. Червона, 90, Куп'янського р-ну, Харківської області і по даний час там не проживають взагалі, не є мешканцями територіальної громади с. Петропавлівка. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, доводи адвоката, допитавши свідків, перевіривши докази по справі, прийшов до наступного. Судовим розглядом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Купянський район, с. Петропавлівка, вулиця Червона, 90, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.08.2003 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02.2004 р., технічною документацією на будинок (а.с 4-8). Як встановлено ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 квітня 2016 р., позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Купянського міськрайонного суду Харківської області від 17.12.2010 р. [PERSON] колишня дружина позивача разом з її дітьми [PERSON], [PERSON] були вселені до житлового будинку, як члени сімї власника житла та зареєстровані у будинку (а.с.39-41). Колишнє подружжя має спільну дитину сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2011 року суд визначив місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] з батьком [PERSON] по місцю його проживання за адресою: [INFO], який створив належні умови для його проживання та виховання, в будинку є все необхідне для його розумового та фізичного розвитку. Рішення суду набрало законної сили 14.11.2011 р. (а.с.87-89). [PERSON] від 03.08.2016 року, наданого позивачем, відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], але фактично не проживають з 01 серпня 2015 року (а.с.3). [PERSON] від 03.11.2016 р., наданого відповідачем [PERSON], відповідачі по справі фактично не проживають за адресою: [INFO], але періодично приїздять для нагляду за будинком та подвірям (а.с.38). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] депутат Петропавлівської сільської ради, за участю якої складалися вищезазначені акти, пояснила, що дійсно відповідачі по справі фактично не проживають за адресою: [INFO], з 01 серпня 2015 року, але періодично приїздять, разів шість вона бачила, що [PERSON] приїздила, бачила її по вулиці, але не слідкувала куди вона пішла, у них у хаті вона не була, чи ночувала [PERSON] у будинку, чи ні вона не знає, чи є їхнє майно у будинку вона не знає. Дані акти вона як депутат сільради підписувала після спілкування із сусідами. Сусіди також казали, що [PERSON] там робила ремонт, коли це було сказати не може. Свідок [PERSON], яка підписала акт від 03.11.2016 р. як сусідка, у судовому засіданні пояснила суду, що якоюсь весною її чоловік допомагав [PERSON] викошувати траву та вигрібати у дворі спірного домоволодіння та підтвердила, що фактично постійно відповідачі у будинку не проживають, [PERSON] поїхала у іншу місцевість на заробітки і там проживає. Свідок [PERSON], який підписав акт від 03.11.2016 р. як сусід, у судовому засіданні пояснив суду, що його будинок і спірний будинок знаходяться поряд, відповідачі, коли приїздили, брали з його будинку електроенергію шляхом підключення через переносний засіб, за що заплатили кошти. Це було перед новим роком у 2015 р. [PERSON] приїжджає, наводить у дворі порядок, він з їх дозволу припинає у дворі для випасу своїх кіз та коня. Йому відомо, що [PERSON] робила добудову, перебудову, з комори зробила кухню у 2014 році. На даний час у будинку ніхто не проживає. Свідок [PERSON] зі сторони позивача, яка проживає у [INFO], у судовому засіданні підтвердила суду, що відповідачі з 01 серпня 2015 року не проживають у спірному будинку та майна, належного відповідачам там немає. [PERSON] поштових повідомлень від 25.12.2015 р., 29.01.2016 р., 04.03.2016 р., 30.03.2016 р., 27.04.2016 р., 28.09.2016 р. відповідачем [PERSON] з смт. Старий Салтів на адресу [PERSON] м. Купянськ, вул. Лермонтова, 12, були перераховані кошти в рахунок аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], який за рішенням Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2011 року проживає з батьком [PERSON] по місцю його проживання, та які були стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 року (а.с.87-94). Відповідно до ч. 1\~ ст. 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] ч. 2\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник\~\~має\~\~право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1\~ ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до \~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на\~\~свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство [PERSON] ч. 3 ст. 64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК України, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. У ч. 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Статтею 162 ЖК України встановлено, що плата за користування жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Як встановлено у судовому засіданні ніякої угоди між позивачем та відповідачами про безоплатне чи платне користування житловим будинком не було і немає. Чинним законодавством України не передбачено обовязок власника зберігати право користування житлом колишніх членів сімї. Право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено між власником житла або законом. Такий висновок зроблено Верховним Судом України у Аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ (розділ «усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК)»). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. [PERSON] ст. 29 ЦК України\~ місцем проживання фізичної особи є житло, у якому\~ фізична особа проживає постійно або тимчасово. [PERSON]\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За вимог ч.2\~ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено у судовому засіданні ніякої домовленості між сторонами з приводу користування цим житлом не було, договору найму житлового будинку сторони не укладали, і в подальшому позивач не має наміру укладати з відповідачами такий договір. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні посилалася на те, що, у звязку з відсутністю електропостачання у будинку відповідачі не можуть у ньому проживати, але відповідачами не надано суду жодних доказів щодо звернення до відповідних органів з питання порушення їхніх прав користування спірним будинком. Також не надано доказів щодо належного утримання будинку (ремонт, сплата комунальних послуг, знаходження в будинку майна), на які відповідач посилалася як на підставу своїх заперечень. Посилання [PERSON] у запереченнях на те, що ці обставини знайшли своє підтвердження в попередніх рішеннях суду і не потребують доказування суд не може приймати до уваги, оскільки ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05.04.2016 р., яку відповідач долучила до своїх заперечень, встановлювалися обставини за період з червня 2014 року. В даній цивільній справі заявлені вимоги та обставини, які має дослідити суд, за період з 01 серпня 2015 року. Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. А також вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов'язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає доведеним у судовому засіданні той факт, що відповідачі не проживають у спірному житловому будинку з 01 серпня 2015 року по теперішній час, тобто понад один рік. Епізодичне зявлення відповідачів у спірному житловому будинку лише для виду, з метою його утримання, не може розцінюватися як повернення, яке перериває строк, передбачений ст. 405 ЦК України. Реєстрація відповідача перешкоджає власнику квартири у\~\~здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, та приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його права як власника житлового будинку, в даному випадку шляхом позбавлення відповідачів права користування житловим будинком. У відповідності зі\~ст.ст. 7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця\~ проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена в постанові ВСУ від 16.01.2012 року справа № 6-57цс11. Таким чином суд вважає позовні вимоги повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved