Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, служба у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що з відповідачем по даній справі він перебував в шлюбі, зареєстрованому 19 серпня 2016 року в Ленінському районному у м. Харків відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Актовий запис № 332 (свідоцтво про шлюб (повторне) видане Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29.03.2017 року). Від спільного подружнього життя з відповідачем мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження (повторне) серія [NUMBER], видане 29 березня 2017 року Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 26). Син проживає з ним та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач покинула дитину та виїхала з їхнього місця проживання. З часу народження сина відповідачка участі у вихованні та догляді за ним не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток сина не надає. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, він змушений звертатися до суду, прохаючи задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку. В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходилася цивільна справа за його позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.05.2017 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано (справа 619/1098/17, провадження 2/619/808/17) Вони з відповідачем не спілкуються, ніяких відносин не підтримують, стосунків не мають. Відповідач з дня народження сина, так само як на теперішній час, не займається його вихованням , не піклується ні про його фізичний та ні про духовний розвиток. Син постійно проживає разом з ним та знаходиться на його повному утриманні . Він самостійно створює позитивний рівень життя сина, самостійно опікуюється його матеріальним станом та духовним розвитком. Відповідачка абсолютно не виконує обов'язки, що покладені законом на матір по відношенню до дитини, не піклується про моральний розвиток сина, оскільки не проводить часу з ним та навіть не намагається цього робити. Моральний вплив на дитину можливий або безпосередньо через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги, абсолютно байдужа до здоров'я сина. 03.04.2017 року відповідач у справі [PERSON] надала нотаріально завірену заяву, в якій повністю розуміючи значення своїх дій та їх наслідки, в якій не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо її дитини - малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Справу про позбавлення батьківських прав просила проводити в її відсутність. 11.04.2017 року відповідачка забрала у нього з дому малолітню дитину, він був вимушений з даного питання звернутися до Дергачівськього районного відділу міліції, оскільки вона забрала дитину тільки з метою подальшої наживи, щоб в черговий раз з нього вимагати кошти, які вона в подальшому проп'є. Знайшов сина [PERSON] в м.Харків, біля вокзалу. Відповідачка в нетверезому стані везла мого сина у колисці. Син був з відповідачкою, яка перебувала в нетверезому стані з невідомим чоловіком, намагалась виїхати в невідомому мені напрямку разом з дітьми (його сином та її сином від першого шлюбу - [PERSON], вік 5,5 років, однак він перешкодив їй це зробити, враховуючи її нетверезий стан та неадекватну поведінку та був вимушений забрати сина, щоб не підвергнути його небезпеці. На даний час син знаходиться у нього, він хвилюється за його стан, боїться повторного викрадення, із-за неадекватної поведінки відповідачки. Яка таким чином не проявляє турботу за сина, а навпаки завдає йому моральної травми. 05.08.2010 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області (справа 2-1624/2010) [PERSON], [INFO], уродженка селища Широке Станично-Луганського району Луганської області позбавлена батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Стосовно її іншого сина [PERSON],[INFO] батьком також ставиться питання про визначення місця проживання неповнолітнього сина з батьком та позбавлення [PERSON] батьківських прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив позов задовольнити. Розгляд справи просив проводити без фіксації технічними засобами та в його відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідач у справі [PERSON] надала нотаріально завірену заяву про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Просила справу про позбавлення батьківських її батьківських прав проводити в її відсутність. В судове засідання неодноразово не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином , про поважні причини неявки суд не повідомила, суд вважає за можливе проводити розгляд справи по суті в її відсутність. Представник служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області - третя особа у справі, в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві, не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, розгляд справи просив проводити в його відсутність, що суд вважає за можливе. Представник служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області - третя особа у справі, в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві вважав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, надав висновок від 11.07.2017 року № 01-49/2291 про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON]. Згідно п.2 ч.1 ст.169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час та місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Суд вважає неповажною причину неявки в судове засідання відповідача у справі, оскільки вона завчасно повідомлена про час та місце судового засідання, про поважні причини неявки суд не повідомила, причина неявки не підтверджена відповідними документами. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачемвимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст. 61 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 19 серпня 2016 року в Ленінському районному у м. Харків відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Актовий запис № 332 (свідоцтво про шлюб (повторне) видане Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 29.03.2017 року). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Відповідач покинула сина [PERSON] та виїхала зі спільного місця проживання подружжя. З часу народження сина [PERSON] відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання та розвиток сина не надає, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, участі у вихованні та догляді за ним не бере, розвитком дитини не цікавиться, що вимусило позивача звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано (справа 619/1098/17, провадження 2/619/808/17) Позивач з відповідачем не спілкуються, ніяких відносин не підтримують, стосунків не мають. Відповідач з дня народження сина, так само як на теперішній час, не займається вихованням [PERSON], не піклується ні про його фізичний та ні про духовний розвиток. Неповнолітній син постійно проживає разом з позивачем та знаходиться на його повному утриманні. Позивач самостійно створює позитивний рівень життя сина, самостійно опікуюється його матеріальним станом та духовним розвитком. Відповідачка абсолютно не виконує обов'язки, що покладені законом на матір по відношенню до дитини, не піклується про моральний розвиток сина, оскільки не проводить часу та не намагається цього робити. Моральний вплив на дитину можливий або безпосередньо через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги, абсолютно байдужа до здоров'я сина. 03.04.2017 року відповідач у справі [PERSON] надала нотаріально завірену заяву, в якій повністю розуміючи значення своїх дій та їх наслідки, в якій не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо її дитини - малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Справу про позбавлення батьківських прав просила проводити в її відсутність. 05.08.2010 року рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області (справа 2-1624/2010) [PERSON], [INFO], уродженка селища Широке Станично-Луганського району Луганської області позбавлена батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Права батьків по відношенню до своєї дитини невід'ємно пов'язані з їх обов'язками, які кореспондують правам та зазначені у ст. 150 СК України. Можливість позбавлення батьківських прав передбачена сімейним законодавством з метою того, щоб батьки, які не виконують своїх обов'язків по відношенню до своєї дитини, не мали права вимагати від дитини виконання обов'язків по відношенню до себе у майбутньому, а також з метою того, щоб дитина могла бути усиновлена іншим батьком, який добровільно, а не через судовий примус, згоден на любов та тягар виховання дитини. Інші правові наслідки, які слідують за позбавленням батьківських прав визначені ст.166 СК України. Всі наслідки направлені на захист дитини від негативного впливу особи, яка через свою поведінку фактично перестала виконувати батьківську функцію та перетворилася на чужу для дитини людину. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України: мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України у Постанові Пленуму № 3 від 30.03.2007 зазначив, що: ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1-2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Обов'язки по вихованню дитини передбачені ст. 150 СК України, ст.12 закону України «Про охорону дитинства» та конкретно розкриті у першій частині позову, щодо поведінки та відношення Відповідача до їх виконання. При вирішенні даної справи також необхідно враховувати вимоги Конституції України, закону України "Про охорону дитинства", Конвенції про права дитини. Згідно з ч.3 ст. 51 Конституції України: дитинство охороняється державою. Реальною нормою права, яка спрямована на охорону дитинства можна вважати ст. 164 Сімейного кодексу України, яка спрямована на захист дитини від людини, яка через свою поведінку самоусунулася від покладених на неї обов'язків по участі в охороні дитинства власної дитини. За ст. 9 Конвенції про права дитини: в найкращих інтересах дитини, у випадку якщо батьки не піклуються про неї, дитина може бути розлучена з батьками за рішенням компетентного органу. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ч. 2 ст. 166 СК України). Згідно ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до узагальнення Верховного Суду України « Про Практика розгляду судами справ,пов'язаних із позбавленням батьківських прав,поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11.12.2008 року: Справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності - відповідно до ч. 1 ст. 109 Цивільного процесуального кодексу України за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (ч. 1 ст. 113 ЦПК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів, такий позов може подаватися за вибором позивача, згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 150, 164,180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved