Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання права власності на [ADDRESS] с.Ніжинське Ніжинського району: на 1 / 3 частку даного будинку, як за колишнім членом колгоспного двору, на 1 / 6 частку в порядку спадкування після батька [PERSON], який помер [INFO]. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що даний будинок мав статус колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року у якому проживали і були прописані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач, який прийняв спадщину, є спадкоємцем за заповітом до спадщини свого батька і має право на 1 / 6 частку вказаного будинку. У зв»язку з віднесенням будинку до суспільної групи колгоспного двору та відсутності правовстановлюючих документів на нього із визначенням часток співвласників, позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити належне право власності на нерухоме майно. Відповідно до заяви від 03 вересня 2018 року позивач [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності. Згідно заяви від 20 липня 2018 року Ніжинський сільський голова [PERSON] проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням поданих сторонами доказів суд приходить до слідуючих висновків. Згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 11 грудня 1989 року житловий будинок [ADDRESS] в с.Григоро-Іванівка (після перейменування-с.Ніжинське) Ніжинського району належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Відповідно до копії довідки Ніжинської сільської ради Ніжинського району від 30 березня 2018 року у вищезазначеному будинку, який мав статус колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Копія технічного паспорту на садибний житловий будинок від 28 грудня 2017 року засвідчує прийняття вказаного будинку до експлуатації. Приписами ст.ст.120, 123 ЦК Української РСР (в ред. від 18 липня 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Із врахуванням викладеного [PERSON], [PERSON], [PERSON] станом на 15 квітня 1991 року не втратили права на даний будинок, їх частки є рівними - по 1 / 3. [PERSON] помер [INFO] в с.Григоро-Іванівка Ніжинського району, згідно копії заповіту від 04 травня 2007 року спадкоємцями до спадщини останнього є позивач [PERSON], дружина спадкодавця-[PERSON], дочка спадкодавця-[PERSON]. Спадщина [PERSON] прийнята позивачем [PERSON] шляхом подачі нотаріусу заяви про її прийняття, при цьому позивач станом на час відкриття спадщини проживав у [INFO] і не відмовися від спадщини, спадщина також прийнята [PERSON], що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи після [PERSON], в матеріалах якої наявна заява [PERSON] про відмову від одержання обов"язкової частки у спадщині [PERSON]. Докази на підтвердження інших осіб, які здійснили дії по прийняттю спадщини [PERSON], скасування, зміни чи визнання недійсним вищезазначеного заповіту від 04 травня 2007 року,-станом на час розгляду справи відсутні. Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Голік Л.В. від 22 лютого 2018 року відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на заповітом у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Спадкодавець [PERSON], як член колгоспного двору, не втратив права на належну 1 / 3 частку вищезазначеного будинку, яка входить до складу його спадщини, цивільна правоздатність спадкодавця, як фізичної особи, відповідно до ст.25 ЦК України припинилась у момент його смерті, відсутність правовстановлюючих документів на дану частку перешкоджає позивачу [PERSON] оформити прийняту спадщину, що є підставою для визнання права власності за позивачем [PERSON] в порядку спадкування із врахуванням заявлених вимог,-на 1 / 6 частку, при цьому інша 1 / 6 частка даного будинку, із врахуванням доказів по справі, з моменту прийняття спадщини [PERSON] належить [PERSON], про що заперечення сторін відсутні. Рішенням державного реєстратора Парфентьєвої В.П. від 05 квітня 2018 року позивачу [PERSON] відмовлено у реєстрації права власності на вказаний будинок у зв»язку з його віднесенням до статусу колгоспного двору та не визначенням часток його співласників. Відповідно до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Позивач [PERSON], як член колгоспного двору, не втратив права на даний будинок в 1 / 3 частці, у зв"язку з чим наявні правові підстави для визнання цього права в порядку цивільного судочинства, що є підставою для задоволення позову в цій частині. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є також підставою в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved