Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, вказавши, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2011 року, який був розірваний по рішенню Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач усунувся від виховання сина, не цікавиться його духовним розвитком, не піклується про здоров'я дитини, фізичний та моральний розвиток, не приймає участі у готуванні сина до самостійного життя, не здійснює жодних намірів для спілкування з ним, не цікавиться матеріальним станом. Посилаючись на ст.ст. 150, 164 СК України позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивач та представник позивача у судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи без їх участі, вимоги позову підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами і обставинами викладеними у позові згоден, їх не оспорює та не заперечує проти задоволення позову (а.с.15). Представник третьої особи - служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області за довіреністю - Ратушна О. В. до початку судового розгляду надала суду телефонограму про розгляд справи без її участі, вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] та при ухваленні рішення просить врахувати Висновок служби у справах дітей від 27.03.2017 р. № 05-32. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2011 року, який був розірваний по рішенню Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2015 року та є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4,5). Згідно довідки завідувача ДНЗ № 1 [PERSON] з 01.09.2016 р. відвідує групу № 4 Куп'янського дошкільного навчального закладу - ясла-садок № 1 комбінованого типу Куп'янської міської ради Харківської області (а.с.7). [PERSON] працює в Куп'янському навчально-виховному комплексі «Школа-гімназія № 3» Куп'янської міської ради Харківської області з 01.09.2014 р. і по теперішній час на посаді соціального педагога, що підтверджується довідкою директора від 01.10.2015 р. № 01-45/416 (а.с.6). Начальником та головним спеціалістом служби у справах дітей 27.03.2017 р. було проведено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON], [INFO], про що складено відповідний Акт, відповідно до якого дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання задовільні та відповідають нормі. Житло винаймається. Санітарно-гігієнічні умови витримані. Батько [PERSON] не спілкується з сином та не підтримує жодних стосунків. Мати приділяє належну увагу вихованню дитини (а.с.21). Згідно Висновку служби у справах дітей від 27.03.2017 р. № 05-32 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] проживає окремо від сина за адресою: [ADDRESS], він самоухилився від виховання свого малолітнього сина. Після розірвання шлюбу [PERSON] зовсім не цікавиться здоров'ям дитини, його духовним розвитком, не допомагає йому матеріально, не вітає зі святами та не підтримує жодних стосунків. До служби у справах дітей з будь-яких питань [PERSON] не звертався. Все вищезазначене свідчить про одне: відповідач ухилився від обов'язку виховувати та утримувати свого сина, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання ним своїх батьківських обов'язків [PERSON] не чинила. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. На підставі вищевикладеного, служба у справах дітей відзначає, що в наявності вбачаються всі підстави, передбачені ст. 164 СК України, а тому, застосування до [PERSON] такого заходу, як позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], вважають за доцільне (а.с.20). Відповідно до ст. 150 СК України та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про стан її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Це визначено також ст. 18 Конвенції про права дитини, згідно якої батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого малолітнього сина [PERSON], без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною з боку позивача та суд вважає доведеним винну поведінку відповідача у свідомому нехтуванні ним своїми батьківськими обов'язками по вихованню та утриманню дитини. Суд, враховуючи вищевикладене, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір (а.с.1).

Outcome: approved