Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON], 27.09.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визначення місця проживання малолітньої дитини, за вимогами якої просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON]С, та зобов'язати [PERSON], після ухвалення рішення суду передати позивачу їх спільну дитину - дочку [PERSON] Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що за час шлюбу з відповідачем у них народилася спільна дитина - дочка [PERSON], [INFO], за якою вона постійно піклувалася, проживаючи у батьків свого чоловіка у м. Славутичі Київської області. Ще за час їх спільного проживання її чоловік став жити з іншою жінкою. Внаслідок цього та з врахуванням постійної агресивної поведінки чоловіка по відношенню до неї, застосування фізичної сили, за рішенням суду шлюб між ними 09 червня 2016 року було розірвано. Одразу після розірвання шлюбу відповідач вигнав її разом з речами з дому та не дав їй можливості забрати малолітню доньку з собою, хоча дитині ще не виповнилося і трьох років. З того періоду часу він так і не віддав дитину, навпаки, заборонивши особисте спілкування з нею та обмеживши навіть спілкування по телефону. Не отримавши допомоги від Служби у справах дітей Славутицького міськвиконкому у вирішенні цього питання, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Вона має постійне місце проживання разом з матір'ю [PERSON], за адресою: с. Драчі Старокостянтинівського району Хмельницької області вул. Б. Хмельницького буд. № 67, у приватному житловому будинку її батьків. За місцем її постійного проживання створені всі необхідні умови для нормального проживання та виховання її малолітньої доньки, що підтверджується актом обстеження, складеним представниками Пенківської сільської ради та соціальним педагогом. Вона має постійне місце роботи на посаді касира у ТОВ «НОВУС УКРАЇНА», де отримує середньомісячний дохід більше 5 000 гривень. Посилаючись на вищенаведені обставини та норми матеріального права чинного законодавства України (ст.ст. 6, 19, 160 - 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11-12 Закону України «Про охорону дитинства») та норми міжнародного права, які регулюють спірні правовідносини (принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблею ООН 20.11.1959 року; ст.9 Конвенції про права дітей від 20.11.1989 р.), з врахуванням віку дитини, її потреби у постійній материнській турботі і любові, опіки, просить суд задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON], свої позовні вимоги з врахуванням їх уточнення підтримала в повному обсязі, та додатково показала, що за місцем свого постійного проживання вона створила всі умови для виховання своєї маленької дитини, де їй постійну допомогу в цьому може надавати її мати. Належність умов для проживання дитини разом з нею підтверджується актами обстеження, за результатами їх обстеження як представниками сільської ради, так і представниками органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації. Після досягнення донькою трирічного віку є можливість влаштувати дитину у дитячій садочок, де також створені всі необхідні умови для виховання і розвитку дітей, піклування за їх стан здоров'я, на підтвердження чого нею надано довідку з Дитячого дошкільного навчального закладу. Дітей разом з батьками до дитячого садка відвозить шкільний автобус, крім того у чоловіка її матері є у власності автомобіль, який також може бути використаний з цією метою. Дитина по сьогоднішній день проживає у свого батька у значно гірших умовах, вони четверо (відповідач, його нова цивільна дружина, її маленька дитина, та їх спільна дочка [PERSON]) живуть у котеджі його батьків у маленькій кімнаті. Діти сплять на одному ліжку. В кімнаті належним чином не прибирається. [PERSON], вихованням дитини фактично не займається, переклавши ці обов'язки на свою цивільну дружину, яка реально також не приділяє та не бажає приділяти увагу їх спільній дитині, оскільки в неї є свій маленькій син. Донька майже не виходить за межі будинку, в якому мешкає, гуляють з нею дуже рідко. Мали місце факти, коли відповідач та його мати до їх маленької доньки [PERSON] застосовували фізичну силу, про що їй повідомляли їх сусіди. [PERSON], по цей час створює перепони у її спілкуванні з дочкою, не надаючи такої можливості навіть під час її приїзду у м. Славутич, в тому числі і на судові засідання. Вона дуже хоче, щоб донька жила з нею, і це так повинно бути, враховуючи як стать, так і вік дитини, яка також дуже переживає розлучення з матір'ю. Після прийняття рішення суду на її користь, вона має наміри змінити своє місце роботи, підшукавши роботу ближче до місця її постійного проживання з метою надання постійної уваги дитині. Представник позивача, адвокат [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримав заявлені [PERSON], позовні вимоги та просив їх задовольнити, посилаючись на вищенаведені обставини та норми матеріального права чинного законодавства України та норми міжнародного права, що регулюють спірні правовідносини. Вважає, що протиправна та агресивна поведінка відповідача, який перешкоджає здійсненню батьківських прав по відношенню до дитини її матір'ю, є безпідставною та такою, що суперечить в першу чергу інтересам дитини, яка повинна постійно проживати разом з матір'ю, відчуваючи материнську любов та турботу. Відсутність належних умов для проживання дитини за місцем проживання її батька та його належної участі у процесі виховання та розвитку дитини, є тільки додатковим свідченням того, що дитина повинна жити з матір'ю. Обставини, на які посилається позивач знайшли своє повне підтвердження в показах позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], письмових доказах, поданих стороною позивача, актах обстеження умов проживання та у висновках третіх осіб - Органу опіки та піклування як за фактичним місцем проживання дитини, так і за місцем постійного проживання позивача. Відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнав, самовільно залишив залу судового засідання під час промови представника позивача, не надавши суду пояснень та будь - яких доказів на обґрунтування своєї позиції. Представник третьої особи, органу опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області, [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та надала суду Висновок від 15.11.2016 року, затверджений виконкомом Славутицької міської ради, за яким визнано доцільним та в інтересах дитини проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з ї матір'ю [PERSON]. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації Хмельницької області, в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи завчасно належним чином повідомлений. На адресу суду від третьої особи отримано лист з проханням слухати справу за відсутності їх представника. До листа надано акт обстеження житлових умов за місцем постійного проживання позивача та висновок Органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації про доцільність та в інтересах дитини проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з її матір"ю [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, та представника третьої особи - органу опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області, дослідивши письмові докази, подані сторонами, суд встановив наступне. Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON], знаходилися у шлюбі з 19 листопада 2013 року, який був розірваний за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 09 червня 2016 року. Причиною даного розлучення стало припинення подружжям шлюбних стосунків, агресивна поведінка відповідача до дружини, застосування ним фізичної сили, та фактичне підтримання ним стосунків з іншою жінкою За час спільного проживання сторін в них народилася дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. У період спільного проживання за дитину піклувалася позивач [PERSON]С, проживаючи разом з дитиною у батьків відповідача за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 09 червня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний. З моменту розірвання шлюбу позивач змушена була покинути своє місце проживання у м. Славутичі, звідки її вигнав відповідач разом з речами, категорично заборонивши забирати дитину з собою. З того періоду часу і по день розгляду справи судом відповідач не надає можливості матері дитини спілкуватися з донькою, як особисто, так і по телефону, постійно створюючи перепони у цьому. Дані обставини, а також неналежне та агресивне ставлення відповідача та його матері до дитини, відсутність у неї належних умов для проживання, невиконання [PERSON], батьківських обов'язків, знайшли своє повне підтвердження як у показах позивача, так і свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається з оглянутих судом матеріалів кримінальної справи стосовно [PERSON], останній за вироком Славутицького міського суду Київської області від 25.06.2007 року був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України та засуджений із застосуванням ст.69 КК України до двох років позбавлення волі. На підставі ст.75,104 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо на протязі двох років іспитового строку на вчинить нового злочину. Відповідач має певні проблеми з психічним станом здоров'я, про що свідчить довідка лікаря психіатра від 16.05.2007 року, та виписки психіатра за 2006 рік яка долучена до облікової карти призовника. Як показав в суді представник органу опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області відповідач ще з шкільного віку був схильний до негативної поведінки, вчинення правопорушень, внаслідок чого знаходився на обліку соціальних служб. Дослідивши подані докази стосовно характеристики особи позивача та виконання нею батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], судом встановлено наступні обставини. [PERSON], має постійне місце проживання за адресою: [INFO], у приватному житловому будинку її батьків, про що свідчить довідка Пенківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від червня 2016 року та копія договору купівлі - продажу від 12.03.1996 року (а.с.17,18). За місцем постійного проживання позивач характеризується позитивно, на підтвердження чого надано характеристику Пенківською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області від 11.06.2016 року ( а.с.19). За місцем її проживання створені належні умови для розвитку, виховання та проживання малолітньої дитини, підтвердженням чого є акт обстеження умов проживання від 31.10.2016 року, складений представниками Пенківської сільської ради та соціального педагога, та представниками соціальних служб, органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації (а.с.15,64). [PERSON], має постійне місце роботи на посаді касира торгівельного залу ТОВ «НОВУС УКРАЇНА», де вона отримує середньомісячний дохід більше 5 000 гривень (а.с.12). За місцем роботи позивач також характеризується виключно позитивно (а.с.13). Як вбачається з довідок поліклініки Старокостянтинівської ЦРЛ [PERSON], не знаходиться на обліку у лікаря нарколога та психіатра. Згідно довідки з Дошкільного навчального закладу Пенківської сільської ради від 03.10.2016 року малолітня дитина [PERSON], [INFO], може бути влаштована до дитячого садка після досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ч.ч.4,5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який також подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування, затвердженому виконкомом Славутицької міської ради Київської області 15.11.2016 року, доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, є визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з її матір'ю [PERSON]. За Висновком Органу опіки та піклування Старокостянтинівської райдержадміністрації Хмельницької області від 09.11.2016 року ( а.с.70) також визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з її матір'ю [PERSON]. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст.161 Сімейного кодексу України у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров "я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх /малолітніх/. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно ч.2 ст.6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Відповідачем [PERSON], не було надано будь - яких доказів на підтвердження своєї позиції щодо невизнання позовних вимог [PERSON] Дослідивши у сукупності всі обставини, що мають значення для справи, докази, подані сторонами, з врахуванням норм матеріального права чинного законодавства України та норм міжнародного права, що регулюють спірні правовідносини, суд, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них. вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, можливість створення належних умов для виховання, та виходячи в першу чергу із інтересів малолітньої дитини, прийшов до висновку про обгрунтованність позовних вимог [PERSON], які підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно правил ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати у вигляді оплати позивачем судового збору за подання позову до суду, надання правової допомоги адвокатом, яка була здійснена [PERSON], в сумі 2 550 гривень 20 копійок, з врахуванням витраченого часу на підготовку до судового процесу та представництво її інтересів в суді, та приймає рішення про їх стягнення у повному обсязі з відповідача [PERSON], на користь позивача [PERSON]

Outcome: approved