Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду 23.03.2018 року з заявою про встановлення факту, згідно якої проси встановити юридичний факт постійного проживання [PERSON] в повнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 рік. В обґрунтування заяви вказано, що заявник народився на території України в 1957 році та був документований паспортом громадянина України у 1978 році. На теперішній час [PERSON] не має документів, що посвідчують його особу та підтверджують громадянство. Факт проживання на території України підтверджується відомостями з місця роботи, показаннями свідків та іншим, а встановлення даного факту необхідне для отримання паспорта громадянина України. Ухвалою суду від 30.03.2018 року заява [PERSON] залишена без руху, заявнику надано 10-денний термін для усунення недоліків заяви. Після усунення недоліків заяви про встановлення факту, ухвалою суду віл 18.06.2018 року провадження у справі відкрите, судове засідання призначене на 08.08.2018 року. До суду 08.08.2018 року надійшов відзив Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, згідно якого представник заінтересованої особи просив відмовити у задоволення заяви [PERSON], оскільки він не надав доказів того, що він колишній громадянин СРСР, не надав доказів того, що він проживає в Україні на законних підставах. У судовому засіданні 08.08.2018 року було оголошено перерву. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги, просили встановити факт проживання [PERSON] на території України для отримання паспорта громадянина України. Представник зацікавленої особи [PERSON] просила відмови у задоволенні заяви, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що [PERSON] народився 19.08.1957 року в селі Вячеславівка Приморського району Запорозької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ГД №010598 від 02.09.1957 року. [PERSON] у період з 17.02.1982 року по 14.11.1994 року працював слюсарем-ремонтником 5-го розряду у ПАТ «Одеський комбінат виробничо-експлуатаційного\~обслуговування».Дане товариство знаходиться у м. Одесі, вул. Тираспольське шосе, 19-а. Факт підтверджується Довідкою ПАТ «Одеський комбінат виробничо-експлуатаційного обслуговування» № 10 від 07.02.2018 року. Довідкою Управління кадрового забезпечення ГУ Національної поліції України в Одеській області №9 від 16.07.2017 року підтверджується, що [PERSON] значиться серед колишніх співробітників органів внутрішніх справ, який проходив службу в органах внутрішніх справ з 04.07.1978 року до 18.01.1982 року. З водійського посвідчення, виданого [PERSON] 16.12.1978 року серії ААЧ №893334, вбачається, що місце проживання [PERSON] м. Одеса, місце народження Запорізька область. [PERSON] перебуває на обліку в Одеському міському центрі обліку бездомних громадян, як вбачається з Посвідчення про взяття на облік №8104, видане 21.06.2017 року. Твердження заявника щодо втрати паспорта громадянина СРСР підтверджується довідкою №5024 від 15.12.2017 року Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, де відзначено, що [PERSON] звертався з заявою щодо видачі паспорта громадянина України, замість втрачено громадянина СРСР, проте в результаті перевірки не встановлено належність до громадянства України. Згідно ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" ( 1543-12 ), або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися бо постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом) (ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, враховуючи, що підтверджено факт народження заявника, безперервної праці заявника на території України з 1982 року, факт проходження служби на території України та втрату документу, що посвідчує особу, зважаючи, що мета подання такої заяви є очевидною, а рішення суду матиме юридичні наслідки для заявника у вигляді паспортування [PERSON] належним документом, суд приходить до висновку, про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту проживання на території України.

Outcome: approved