Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах захисту прав малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом, відповідно до якого, просила повернути їй на виховання доньку. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] , [INFO] , має малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Позивач має статус одинокої матері відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 23.02.2018 р. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 року за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області "Про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав" у позивача відібрали малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Ситуація, що призвела до відібрання дитини носить достатньо психоемоційний характер: в липні 2017 року в неї раптово помирає мама, з якою на протязі всіх років був тісний родинний зв`язок, через дев`ять днів дочка [PERSON] отримує тяжкий перелом ноги, і на останок - [PERSON] звільнили з роботи, де вона відпрацювала понад 24 роки. Таким чином, позивач опинилася в тяжкій життєвій ситуації, і як наслідок - не втрималася і почала вживати алкогольні напої, тим самим вважаючи, що зможе зняти емоційну напругу, що давила на неї щохвилини. Коли відібрали дитину стало зрозумілим, що вона щось робить не так, дочка для неї - це сенс життя, тому зупинилася для його переоцінки. По перше, переглянула своє оточення, людей, які останнім часом були біля неї, по друге - привела своє помешкання до ладу, відновила електро - та газопостачання в квартирі, по третє - почала пошуки роботи, щоб матеріально забезпечувати себе та дитину. На сьогоднішній день позивач працюю, в квартирі зробила косметичний ремонт, купила дитині комп`ютерний стіл, поновила свій та дочці гардероб, тобто всіма своїми діями доводить оточуючим, і насамперед собі, що повертається до нормального людського життя. Весь час, коли дитини не має поряд з позивачем, остання не припиняє з нею спілкування. За згодою органу опіки та піклування щодня по чотири години вона має право бути разом з дитиною, ходять до парку, відвідують кінотеатр, читають книжки. Позивач постійно підтримує живе спілкування з дитиною, беручи активну участь у її житті. Вважає, що нею було вжито достатньо заходів для повернення їй дочки - [PERSON] У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити, посилаючись на підстави, викладені у позовній заяві. Малолітня дитина - [PERSON] в судовому засіданні висловила думку про те, що хоче жити зі своєю мамою - [PERSON] Пояснила, що з мамою разом ходять на прогулянки, готують. Мама цікавиться її оцінками, разом роблять уроки. Відповідач - представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради - Шевченко Н.К., в підготовчому судовому засіданні визнала позовні вимоги [PERSON] та вважала за доцільно повернути на виховання матері - [PERSON] . малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] Суд, заслухавши позивача, її доньку, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з`ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку встановленому ч. 4 ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №241 (а.с.5). Відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження дитини відповідно до заяви матері, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №00019649529 від 23.02.2018 року (а.с.6). Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13.03.2018 року відібрано малолітню [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Покров (м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області від її матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України, без позбавлення батьківських прав (а.с.8). Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої по [ADDRESS] , не працюючої, на користь державного закладу чи особи, яка буде опікуватись [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 лютого 2018 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Згідно характеристики від 02.01.2019 року за місцем роботи [PERSON] , [INFO] , в кафе «Візит» встановлено, що остання працює прибиральницею у даному закладі з 17.12.2018 року. На роботі поводить себе спокійно, виконує свої обов`язки сумлінно, алкоголь не вживає, в конфлікт з відвідувачами закладу та працівниками не вступає. По роботі зауважень не має (а.с.7). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету від 27.03.2019 року №128 про доцільність повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] , на виховання матері, громадянці [PERSON] , [INFO] , встановлено, що орган опіки та піклування дійшов висновку, що малолітню [PERSON] , [INFO] , доцільно повернути на виховання матері - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що 17.12.2018 року остання офіційно працевлаштувалася на посаду прибиральника службових приміщень до ФОП [PERSON] (довідка Покровської міської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 20.02.2019 р. №162). За місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до довідок КЗ «Центральна міська лікарня м. Покров» Дніпропетровської обласної ради» від 14.02.2019 року, [PERSON] на обліку у лікаря психіатра не перебуває, не вживає алкогольні напої, регулярно відвідує реабілітаційні курси, вмотивовані на здоровий спосіб життя. За інформацією Покровського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 22.02.2019 р. №180, [PERSON] з 30.11.2018 року є отримувачем соціальної послуги «консультування», метою якої є надання допомоги у відновленні родинних стосунків і суспільно корисних зв`язків. За час консультування остання сплатила борг за електропостачання, покращила житлово - побутові умови проживання. Відповідно до акту обстеження від 20.02.2019 року створила задовільні умови для проживання дитини. За результатами психологічного вивчення КЗ «СЗШ №9» від 04.02.2019 року №42/2 [PERSON] із задоволенням говорить про маму та бажає проживати разом з нею (а.с.9-10). Згідно інформації про психоемоційний стан [PERSON] КУ «Інклюзивно - ресурсний центр Покровської міського ради Дніпропетровської області» встановлено: відсутність невротичних станів, адекватність самооцінки та домінуючий меланхолічний темперамент, діагностується комфортність знаходження дитини в родині вихователів дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] До матері у дівчинки дуже позитивне відношення і велике бажання бути з нею. Актом обстеження умов проживання від 02.05.2019 року встановлено, що у квартирі [PERSON] по [ADDRESS]; створені задовільні умови для проживання та виховання дитини. Крім того, [PERSON] уклала з ТОВ «Орджонікідзе Транс Сервіс» в особі директора [PERSON] . цивільно - правовий договір №31 щодо виконання таких робіт: продавати білети пасажирам в автобусах місцевого сполучення чотири рази на тиждень, розмір і порядок оплати за виконану роботу зазначені у вказаному договорі. Розглядаючи зазначену позовну вимогу про повернення малолітньої дитини матері суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов`язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Позивач просить повернути їй дитину, мотивуючи тим, що переосмислила своє життя, зробила висновки, змінила спосіб життя, який привів до відібрання у неї доньки та запевняє в тому, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб дитина мала належне виховання, була матеріально забезпечена, а її права захищені. Згідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Одним з таких наслідків є відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 170 Сімейного Кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбаченихпунктами 2-5 частини першої статті 164цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Згідно до ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 112 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сімї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 311!1/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедецтною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що відпали причини, які перешкоджали належному вихованню малолітньої дитини її матір`ю, що позивач дійсно прагне виховувати доньку, піклуватися про її виховання та навчання, для чого створює відповідні умови, а дитина в свою чергу, бажає бути з мамою, загрози для її здоров`я та життя не встановлено, а відтак є можливість повернення матері дитини, яка була відібрана за рішенням суду. Вказані правовідносини регулюються ст. 170 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини та практикою Європейського суду з прав людини.

Outcome: approved