Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у серпні 2016 оку пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить усунути перешкоди в користуванні житлом, шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що йому на праві приватної власності належить, придбана при проведенні електронних торгів з реалізації нерухомого майна, квартира [ADDRESS]. Однак, відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні придбаною ним квартирою, ігнорує всі його вимоги щодо звільнення квартири та фактичної передачі її власнику ([PERSON]). Вважає, що вказаними діями відповідач порушує його конституційні права щодо володіння користування та розпорядження належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. З цих підстав просить позов задовольнити та усунути перешкоди в користуванні житлом, шляхом виселення [PERSON] із спірної квартири. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак, його представник адвокат Бартків І. Б. подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірителя, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подавав клопотань про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з'явився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти: Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №62284936 від 29 червня 2016 року, квартира [ADDRESS], загальною площею 49, 7 кв. м., житловою площею 33, 1 кв. м. належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер:2583, виданого 24 червня 2016 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І. Т. Відповідно до свідоцтва від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І. Т. та зареєстрованого в реєстрі за №2583, [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; опис квартири - кількість житлових кімнат - 3 (три), загальна площа квартири 49, 7 кв.м., житлова площа - 33, 1 кв.м., правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу, посвідчений Білецькою Н.А., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, 10 жовтня 2007 року, за реєстровим №11380, яка придбана [PERSON] за 375628, 81 гривень, що раніше належала [PERSON]. 30 червня 2016 року позивач [PERSON] направив відповідачу [PERSON] вимогу, в якій просив відповідача добровільно звільнити передану ним в іпотеку ПАТ "Універсалбанк" трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка була придбана [PERSON] на прилюдних торгах арештованого майна. Згідно викладених у позові обставин, вказана вимога, як і всі інші усні вимоги позивача щодо звільнення спірної квартири, залишились проігнорованими відповідачем. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вимогами ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 391 ЦК України, передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно зі ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом задоволення його позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved