Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду, просить визнати за ним право власності на спадкове майно квартиру [ADDRESS], що залишилося після смерті [PERSON], яка померла 15 березня 2016 року і яка залишила на його ім»я заповіт.Крім того, просить суд зняти арешт з вказаної вкартири Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги збільшили та з мотивів, наведених у позовній заяві, просять задовольнити позов у повному обсязі, а саме просять визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 15 березня 2016 року. Зняти обтяження у вигляді арешту з об"єкту нерухомого майна: квартира, адреса: Рівненська область, місто Рівне, вулиця Вербова, будинок 38, квартира, 181, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об"єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 13081731, зареєстрований 05.10.2012 року реєстратором Першою Рівненською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження : ухвала про забезпечення позову, 1715/17234/12, 02.10.2012 Рівненський міський суд Рівненської області, суддя Н.Г.Кучина Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення відправлення, які остання не з»явилась отримати та, які повернуто до суду за закінченням терміну зберігання Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала повністю, не заперечила проти задоволення позову. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Із встановлених судом обставин справи вбачається і це підтверджено документально поданими позивачем письмовими доказами що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на майно- квартиру № 181 будинку № 38 по вул. Вербова в м.Рівне [PERSON], яка померла 15 березня 2016 року, у зв'язку з чим позивач звернувся до Другої Рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.( а.с.6,7-8) Проте, постановою державного нотаріуса [PERSON] від 28 вересня 2016 позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв»язку з наявністю арешту спадкового майна, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, виданих державним нотаріусом Другої рівненської нотаріальної контори [PERSON] 27.09.2016 року за №69048436( а.с.9) Судом встановлено, що зазначений арешт нерухомого майна було застосовано на підставі ухвали про забезпечення позову Рівненського міського суду Рівненської області від 02.10.2012 року у справі № 1715/17234/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, який зареєстрований в реєстрі заборон, як уже зазначалось, 05.10.2012 року.( а.с.36) Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення суду 1715\\5573\\12 від 19.07.2012 року належало на праві спільної часткової власності 2\\3 та 1\\3( відповідно) квартири [ADDRESS] ( а.с.27) З матеріалів справи також вбачається, що договір дарування між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] на 1/3 спірної квартири було укладено раніше внесеного у реєстр арешту, а саме 04.10.2012р. за № 1052. Тобто на момент укладання договору дарування жодних обтяжень та заборон вказаного нерухомого майна не було.( а.с.31) Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Рівненського міського суду від 03.07.2015р. у справі № 569/10314/14-ц встановлено ту обставину, що зміст договору дарування від 04.10.2012 року відповідає вимогам цивільного законодавства, [PERSON] мала повний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення було вільним, відповідало внутрішній волі, реальні правові наслідки настали, квартира перейшла у повне користуванні [PERSON], на момент вчинення договору дарування жодних арештів та заборон зареєстровано не було; оскільки офіційне обтяження нерухомого майна відбулося 05 жовтня 2012 року - після укладення оскаржуваного договору дарування від 04 жовтня 2012 року та дати його реєстрації, то договір є чинним, жодного обтяження на момент його укладення не існувало. Крім того, [PERSON] не доведено факт порушення її прав під час укладення вищевказаного договору дарування, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.( а.с.42-47) Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власноті ( 2\\3 на підставі рішення суду та 1\\3 на підставі договору дарування) З огляду на вищевикладені обставини позивач, як спадкоємець нерухомого майна, має право на отримання свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, однак наявний арешт вказаного майна порушує його право власності. Згідно з ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ч. З ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено в ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України засобом захисту свого права є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в новій редакції від 05.10.2016 року, яка регламентує порядок зняття арешту з майна, визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як розяснено в абз. 4 п. 9 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за №5 від 03.06.2016 року, наданого з метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).(посилання на статтю 60 ЗУ «Про виконавче провадження» в старій редакції, діючої до 05.10.2016 року, зміст цієї статті аналогічний ст.59 Закону, в ред. після 05.10.2016р.) Відповідно до абз. 2 п. 2 вказаної Постанови Пленуму ВССУ від 03.06.2016 року за №5, відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Отже, обраний спосіб захисту - визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з нього відповідає вимогам ст. З ЦПК, 15, 16 ЦК України та ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016р. за №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та право позивача підлягає захисту. На підставі викладеного,

Outcome: approved