Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON],третя особа - Орган опіки та піклування служби у справах дітей Оболонськї районної у м. Києві державної адміністрації, в якому з врахуванням уточнень зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 08 серпня 2008 року по 26 лютого 2014 року, шлюб розірвано згідно рішення Калінінського районного суду м. Донецька Донецької області від 26 лютого 2014 року, що набрало законної сили 11 березня 2014 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає із позивачкою. На даний час позивач як особа, внутрішньо переміщена особа з району проведення антитерористичної операції, м. Донецьк, з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS]. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком сина не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, взагалі не підтримуючи зв*язку із позивачкою, яка утримує та належним чином піклується про здоров*я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначила, що у період часу з липня по жовтень 2017 року має намір вивезти дитину на відпочинок за кордон, а саме до Туреччини та/або Єгипту строком до 14 (чотирнадцяти) календарних днів, та не має можливості отримати нотаріально посвідчений дозвіл на перетин дитиною кордону України без згоди та супроводу відповідача у справі - [PERSON], у зв'язку з чим просила надати її неповнолітній дитині дозвіл на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька. В судове засідання позивач не з*явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримує позов, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 36). Відповідач в судове засідання не з*явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином у порядку ст.ст. 74, 76 ЦПК України шляхом публікації оголошення у пресі (а.с. 48). За таких обставин зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позивачкою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с. 43, 47) З'ясувавши позицію позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO] (а.с. 9-10), та відповідач [PERSON], [INFO] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2008 р., який було розірвано рішенням Калінінського районного суду міста Донецька Донецької області від 26 лютого 2014 року, що набрало законної сили 11 березня 2014 року (а.с.13-14), позначка про розірвання шлюбу міститься у паспорті позивача [PERSON] (а.с. 10). Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 12). Позивач [PERSON] разом із дитиною [PERSON], [INFO], згідно довідок УСЗН Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації від 19 грудня 2016 року № 2309, № 0000071052 (а.с. 15-16) взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з [ADDRESS]; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS]. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 1002638210 від 31 травня 2017 року (а.с.17-18) відповідач [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України". Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини. Таким чином, враховуючи думку представника органу опіки та піклування про підтримання заявлених позовних вимог (а.с. 47), суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] щодо надання дитині [PERSON], [INFO], дозволу на виїзд за кордон до Туреччини та/або Єгипту, строком на період часу з липня по жовтень 2017 року на термін від дня набрання рішенням суду законної сили по 31 жовтня 2017року у супроводі матері без згоди та супроводу батька як таких, що ґрунтуються на законі та узгоджуються із батьківськими правами та обов*язками, покладеними на позивача як на матір. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати, пов*язані із сплатою судового збору (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved