Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що її мати [PERSON], що померла 13.06.2009 року, мала у власності житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку розміром 0,1466 га, розташовану за адресою: вул. Шевченко, 108, в смт. Брусилів, Брусилівського району, Житомирської області. За життя [PERSON] посвідчила заповіт, в якому заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON]. Постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, а саме на земельну ділянку за державним актом серія ЯД № 556828, яка належить [PERSON], площею 0, 1466 га, оскільки вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку було втрачено. Крім того, в свідоцтві про народження [PERSON] в графі мати вказана [PERSON], в інших документах, в тому числі в свідоцтві про смерть, зазначено [PERSON]. Просила встановити факт, що [PERSON] та [PERSON], яка померла 13.06.2009 року, в смт. Брусилів, Брусилівського району Житомирської області є однією і тією ж особою, та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1466 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд /кадастровий номер 1820955100:01:003:0844/, розташовану на території [PERSON] селищної ради Брусилівського району Житомирської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 13 червня 2009 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, яку просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Житомирської області [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до початку судового засідання надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON], яка померла 13.06.2009 року в смт. Брусилів, Брусилівського району Житомирської області була матірю [PERSON] і є однією і тією ж особою. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, свідків, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи судом встановлено, а саме копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 13 червня 2009 року (а.с. 6). Відповідно до копії рішення від 07.11.2007 року 18 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради та додатка № 1 до нього - [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,1466 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Житомирської області, Брусилівського району, смт. Брусилів, вул. Шевченко, 108 (а.с. 43-46). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 556828 земельна ділянка площею 0,1466 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Житомирської області, Брусилівського району, смт. Брусилів, вул. Шевченко, 108, на підставі рішення від 07.11.2007 року, 18 сесії 5 скликання [PERSON] селищної ради належить [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку інформація про зареєстроване право на земельну ділянку площею 0,1466 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Житомирської області Брусилівського району смт. Брусилів, вул. Шевченко, 108, в Державному земельному кадастрі відсутня (а.с. 15). З копії оголошення в газеті «Відродження» вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 556828, виданий на імя [PERSON], було втрачено (а.с. 18) З копії заповіту від 20.06.1996 року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9) Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON], яка була дочкою [PERSON], померла 10 вересня 2001 року (а.с. 47, 48) При цьому у свідоцтві про народження позивачки [PERSON] матірю вказана [PERSON]. Однак той факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою, підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] Постановою нотаріуса Попільнянської державної нотаріальної контори від 18.05.2017 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, що залишилась після смерті її матері [PERSON], в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Враховуючи викладене, суд вважає, що земельна ділянка площею 0,1466 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Житомирської області, Брусилівського району, смт. Брусилів, вул. Шевченко, 108, входить до складу спадщини померлої [PERSON] З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а тому необхідно встановити факт, що [PERSON], яка вказана у свідоцтві про народження [PERSON], та [PERSON], яка померла 13.06.2009 року в смт. Брусилів Брусилівського району Житомирської області, є однією і тією ж особою, та визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 0,1466 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на території Житомирської області, Брусилівського району, смт. Брусилів, вул. Шевченко, 108, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 13 червня 2009 року. На підставі ст.ст. 1261, 1268, 1296 ЦК України та

Outcome: approved