Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив та просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 26 травня 2009 року право власності на земельну ділянку площею 3,32 га, яка складається з земельної ділянки площею 2,80 га та земельної ділянки площею 0,52 га розташованої на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 913422 від 18.09.2007 року, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округ Одеської області [PERSON] йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що позивачем було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв'язку з визнанням відповідачами позову, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~223,\~247 ЦПК України.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,80 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]: 01:001:0195 та земельна ділянка площею 0,52 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]: 01:002:0219, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 913422 від 18.09.2007 року, виданого на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації від 10.05.2006 року за № 502/А-2006, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010752100227. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1 ЖД № 182441 від 26.05.2009 року, виданого [PERSON] сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла 26.05.2009 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить - земельна ділянка площею 2,80 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]: 01:001:0195 згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 913422 від 18.09.2007 року; - земельна ділянка площею 0,52 га, розташована на території [PERSON] сільської ради, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]: 01:002:0219, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 913422 від 18.09.2007 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту від 11.03.2005 року, посвідченого секретарем Муравлівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 101, [PERSON] усе своє майно де б воно не знаходилось та в чому б воно не складалось та взагалі все те, що на день смерті буде їй належати та на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. Осіб, які мають право на обовязкову частку незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] немає. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Як було встановлено судом, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини був неповнолітнім, оскільки йому було 16 років , тому він вважається таким що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", , за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved