Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до відповідача з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Вимоги мотивовано тим, що згідно інформаційної довідки № 145452446 з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі постанови б/ від 15.03.2008 року Прокуратури м. Херсона було накладено арешт на належне позивачу нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З метою відновлення порушеного права [PERSON] було подано звернення до Прокуратури Херсонської області про зняття арешту. Херсонською місцевою прокуратурою було відмовлено у знятті арешту з нерухомого майна. Посилаючись на зазначені обставини, просила скасувати арешт з квартири [ADDRESS] , накладений Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою 15.04.2008 року на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м. Херсона юриста 2 класу В.Л.Кара, номер обтяження 9862777. Ухвалою від 06.05.2019 року відкрито провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою від 09.07.2019 року витребувано докази: інвентарну справу на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та продовжено строк проведення підготовчого провадження. 13.01.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі та просили їх В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі та просили їх задовільнити в повному обсязі. в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість, крім того зазначив, що зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №145452446 від 15.11.2018 року ѕ частини квартири [ADDRESS] належать [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З копії свідоцтва від 30.05.2015 року та витягу №38348971 від 30.05.2015 року вбачається, що [PERSON] є власником 1/4 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] на підставі свідоцтва про квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , [INFO] на підставі свідоцтва про про право власності, на житло № [NUMBER], виданого Фондом комунального майна м. Херсона від 14.12.1993 року, оскільки майно не було реалізовано і стягувач власності, на житло № [NUMBER], виданого Фондом комунального майна м. Херсона від 14.12.1993 року, оскільки майно не було реалізовано і стягувач [PERSON] виявила бажання залишити за собою не продане майно, що належало [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №145452446 від 15.11.2018 року, на квартиру [ADDRESS] , власником якої був [PERSON] , накладено арешт Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою 15.04.2008 року на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м.Херсона юриста 2 класу В.Л.Кара, номер запису про обтяження 9862777. З наявної в матеріалах інвентарної справи № 72367 на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , копії постанови про накладання арешту на майно обвинуваченого від 15.03.2008 року убачається, що в межах кримінальної справи № 540032 на кладено арешт на 1/4 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] (а.с. 10-11 інвентарної справи). Згідно відповіді від 10.06.2019 року за підписом архіваріуса Херсонського міського суду Херсонської області кримінальна справа №1-341/08 відносно [PERSON] знищена за терміном зберігання, значаться тільки вирок ухвала та Постанови. Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 20.11.2008 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.364, ч.2 ст.366 КК України та засуджено до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбуття покарання строком на 2 роки. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 46915,11 грн та витрати на проведення експертизи 4606,00 грн. Ухвалою Верховного суду України від 07.07.2009 року вказаний вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 20.11.2008 року змінено, пом`якшене призначене [PERSON] додаткове покарання та визначено вважати [PERSON] засудженим відповідно до ст. 70 КПК України за сукупністю злочинів передбачених ст.364, ч.2 ст.366 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільненим від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки . Постановою Дніпровського районного суду м. Херсона [PERSON] звільнено від відбування основного покарання за вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 20.11.2008 року. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.11.2019 року. 22.01.2019 року [PERSON] звернулась з заявою до Прокуратури Херсонської області про скасування постанови Прокуратури м. Херсона від 15.03.2008 року № б/н. 21.02.2019 року листом №76-531-18 Херсонської місцевої прокуратури було відмовлено у скасуванні вказаної постанови та запропоновано звернутись до суду з метою вирішення цього питання. Щодо позиції представника відповідача про належність розгляду справи в порядку кримінального судочинства та закриття провадження у справі суд зазначає наступне. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, відповідним критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. У частинах першій та третій статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина друга статті 174 КПК України 2012 року). Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування недіяльної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина 4 етапі 174 КПК України 2012 року). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України 2012 року, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації'; конфіскації' майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Проте, арешт на 1/4 частину квартири [ADDRESS] було накладено слідчим прокуратури під час досудового слідства у кримінальній справі щодо обвинувачення [PERSON] на підставі положень КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. Зазначена норма гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230). Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Позивач [PERSON] не є стороною кримінального провадження, проте з 30.05.2015 року є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS] . Таким чином, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Позивачем заявлено вимогу про скасування арешту квартири [ADDRESS] , яка належить позивачу, накладений Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою 15.04.2008 року на підставі постанови старшого слідчого прокуратури м. Херсона юриста 2 класу В.Л.Кара, номер обтяження 9862777. Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України). Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає, що вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції та не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 766/21865/17. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст.3, 15, 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України,

Outcome: approved