Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Лікар-психіатр Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради звернувся в суд із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON] в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, у примусовому порядку. В судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, Шевчук Т.І. заяву підтримала і пояснила, що гр. [PERSON] страждає натяжкий психічний розлад, внаслідок чого не може дати усвідомлену згоду на госпіталізацію в психіатричний стаціонар. Відтак, вважає, що оскільки [PERSON] внаслідок тяжкого психічного захворювання несе небезпеку для себе та оточуючих та внаслідок погіршення психічного стану у разі якщо, особі не буде надана психіатрична допомога може заподіяти суттєву шкоду своєму здоров`ю, а тому потребує надання медичної допомоги у примусовому порядку. Прокурор заяву про госпіталізацію гр. [PERSON] у примусовому порядку в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди підтримала, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні своєї думки щодо госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку не висловлював. [PERSON] в судовому засіданні вважає, що її сина [PERSON] слід госпіталізувати у примусовому порядку в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради для надання йому медичної допомоги, оскільки його поведінка на даний час є небезпечною для нього самого та оточуючих. Також повідомила, що її син на даний час відмовляється самостійно приймати ліки, є неспокійний, агресивно відноситься до родичів та сусідів, не може самостійно одягнутися, потребує сторонньої допомоги. Крім цього, зазначила, що [PERSON] за рішенням суду було визнано недієздатним, а вона є його опікуном. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [PERSON] , [INFO] , житель с. Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області, 20 липня 2021 року поступив на стаціонарне лікування та обстеження в 3 психіатричне відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради з приводу: помірна розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, [PERSON] , [INFO] , перебуває на диспансерному обліку з 2001 року. Обстежувався у 8 - 9 відділенні з 24.09.2012 р. - 11.10.2012 р., оглянутий МСЕК, визнаний інвалідом II групи довічно, перебуває на утриманні батьків. Із 2017 року знаходиться у групі, як особа що страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих (побив вікна у магазині, агресивно поводився, конфліктний), перебував на примусовому лікуванні. Комісія прийшла до висновку, що пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який являє собою безпосередню небезпеку для оточуючих внаслідок психічного стану, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Надані суду докази підтверджують необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що слід госпіталізувати [PERSON] , [INFO] , жителя с. Дзвинячка Борщівського району Тернопільської області, без його усвідомленої згоди на стаціонарне лікування до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради. На підставі наведеного,

Outcome: approved