Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом до Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права спадкування на спадкове майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його сперті відкрилася спадщина у вигляді права на земельну ділянку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Щорса, Яблунівської сільської ради, Білоцерківського району Київської області, розміром 2,24 га в умовних кадастрових гектарах. Позивач 04.04.2019 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак отримав відмову, з тих підстав, що померлий [PERSON] не провів виділу цієї земельної частки в умовних кадастрових гектарах та не провів державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Посилаючись на зазначені обставини, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 2,24 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в селі Яблунівка Білоцерківського району Київської області, в порядку спадкування, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане [PERSON] 08.09.2016 року державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду зяву про розгляд справи без участі його преставника, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті залишилася спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Щорса Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, розмір 2,24 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ №0121861, виданого Білоцерківською районною державною адміністрацією 1996 року та зареєстрованого 26 грудня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за №747, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.2016 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Руденко Н.П., зареєстровано в реєстрі за №2-913. Відповідно до довідки №02-33/14 від 24.01.2020 року, виданої Яблунівською сільською радою Білоцерківського району Київської області, [PERSON] , який проживав по [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.09.2016 року, належало 7/8 часток земельної частки (паю), яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Щорса, розмір якої 2,24 в умовних кадастрових гектарах, відповідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0121861. Однак, померлий за життя не встиг здійснити виділ земельної ділянки в натурі (на місцевості), не отримав правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку та не встиг провести державну реєстрацію права власності на неї. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було постановлено відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки померлий [PERSON] після отримання свідоцтва на спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) не провів виділу цієї земельної частки в умовних кадастрових гектарах та не провів державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що підтверджується постановою №249/02-32 від 04.04.2019 року. З матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після померлого [INFO] [PERSON] є його син - [PERSON] . Оскільки позивач не має можливості реалізувати спадкові права через органи нотаріату, позивач звернувся до суду. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Загальні положення про спадкування визначені у Главі 84 Книги шостої ЦК України. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, право власності на спадкове майно визнається в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - свідоцтво про право на спадщину; - посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пуктом 3.5 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ проспадкування» 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Пунктом 17 Перехідних положень ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Враховуючи п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2010 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на право на земельну частку (пай) площею 2,24 умовних кадастрових гектарів, після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved