Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду, в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (встановлення факту батьківства). Вказана заява мотивована тим, що у свідоцтві про народження [PERSON] батьком зазначений [PERSON] , разом із тим в паспорті громадянина України прізвище останнього записано як [PERSON] . Вказана невідповідність в написанні прізвища дочки заявника та її батька зумовлена неправильним перекладом їхніх прізвищ з російської мови на українську мову, яка в свою чергу створює неповнолітній [PERSON] суттєві протиріччя та перешкоджає збереженню правового зв`язку з її батьком. Оскільки іншим шляхом виправити вказану помилку неможливо, заявник в інтересах неповнолітньої звернулась до суду з даною заявою, якою просила встановити та підтвердити факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON] . У судове засідання заявник не з`явилась, однак у вказаній заяві просила суд розгляд справи провести за її відсутності, на задоволенні заяви наполягала у повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, згідно з якою розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти задоволення вимог не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до норм ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом п`ятим частини другої вказаної вище статті встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів , що мають юридичне значення. Згідно з п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. У відповідності до п. 9 вказаної Постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. У третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"(п. 3) оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч.2 ст.128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з отриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Як вбачається із свідоцтва про одруження( серії [NUMBER] від 28.02.2000 року) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації якого [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] . Від вказаного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження, яке міститься в матеріалах справи. Окрім того факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] стверджується рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.05.2008 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , у якому зазначено, що від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , 2003 року народження. Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2008 року про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , судом встановлено, що батьком [PERSON] є [PERSON] .. Разом з тим у паспорті громадянина України за № [NUMBER] прізвище [PERSON] зазначено як [PERSON] . Надаючи оцінці зазначеним доказам в їх сукупності суд приходить до переконання, що матеріалами справи стверджується факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що стверджується вказаними вище судовими рішеннями, а також даними, які зазначені в документах [PERSON] про народження останньої, у яких співпадають ім`я та по-батькові батька, дата, місяць та рік його народження, а тому суд вважає за необхідне встановити факт визнання батьківства. Окрім того суд враховує, що сам [PERSON] проти вказаних обставин не заперечує. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 130 СК України, заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині 3 ст. 128 цього Кодексу. Суд приходить до переконання, що кровний батько дитини визнавав себе батьком дитини. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивості фактів, повідомлених сторонами. Суд дійшов висновку, що заявник звернулась із заявою до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з метою захисту її прав та для забезпечення збереження її правового зв`язку із її батьком. Встановлення даного факту не пов`язується з іншим вирішенням спору про право. На підставі викладеного та

Outcome: approved