Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON], який є співвласником квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці із позовом до зареєстрованої за адресою належної позивачу на праві власності квартири малолітньої [PERSON] [INFO] ( законний представник - мати дитини [PERSON].), про захист його порушених прав, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому та третім особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира в [ADDRESS]. 22.04.2016р. його онук - [PERSON], який є батьком малолітньої [PERSON], з метою отримання грошової допомоги з місцевого бюджету на оперування дитини, без повідомлення інших співвласників квартири, здійснив формальну реєстрацію малолітньої [PERSON] за адресою належної позивачу квартири в [ADDRESS]. Батько дитини - [PERSON] ніколи не проживав однією сім'єю з матерю дитини - [PERSON] та не перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах, мав з цією особою випадковий статевий зв'язок, внаслідок якого народилась дитина [PERSON] [INFO], батьківство щодо якої ним було визнано. Дитина весь час з народження проживає окремо від батька, зі своєю матер'ю [PERSON] За рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16.11.2016р. у справі № 727/8926/16-ц батько дитини - [PERSON] сплачує аліменти на утримання дитини. В належному відповідачам житловому приміщенні [PERSON], який є батьком дитини , не проживає з 2006 року та виписався з нього. Понад вісім років має сім'ю, в якій проживає в зареєстрованому шлюбі. В спірне житлове приміщення малолітня [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] та матер»ю ніколи не вселялись, жодного дня в цьому приміщенні не проживали. З моменту народження, дитина була зареєстрована по місцю реєстрації її матері [PERSON] в селі Рідківці Новоселицького району Чернівецької області та постійно проживає разом з матір'ю, окремо від батька дитини. Реєстрація малолітньої [PERSON] за адресою належної позивачу квартири мала формальний характер та була пов'язана виключно із необхідністю вирішення організаційних питань, пов'язаних із лікуванням дитини та отриманням з місцевого бюджету м. Чернівці грошової допомоги на її оперування. Після оперування дитини, мати дитини [PERSON] відмовилась надати згоду на зняття [PERSON] з реєстрації за адресою квартири, що належить позивачу. Наявність формальної реєстрації малолітньої дитини за адресою належної позивачу квартири позбавляє його можливості вільно розпоряджатися належним йому майном, породжує додаткові витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг за відповідача, яка не проживає в квартирі. Відновити порушені права позивача та зняти дитину з реєстрації за адресою належної позивачу квартири можливо виключно шляхом визнання її в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що належить на праві власності позивачу. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30 травня 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 30.08.2017 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі №727/8338/17 за позовом [PERSON] яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (а.с.109). Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 13.09.2018 року апеляційну скаргу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 червня 2018 року задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 червня 2018 року скасовано. В позові [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відмовлено (а.с.115-118). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26.09.2018 року провадження по справі поновлено та призначено справу до розгляду (а.с.120). Позивач [PERSON] та представник позивача, представник третіх осіб без самостійних вимог на боці позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позові. Просили позов задовольнити. Треті особи без самостійних вимог на боці позивача, співвласники квартири, що розташована за адресою [ADDRESS], онук позивача та батько малолітньої [PERSON] - [PERSON], дружина позивача - [PERSON], донька позивача - [PERSON]. та онука позивача - [PERSON], надали суду письмові пояснення, в яких підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та просили задовольнити позов. Відповідач [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ст.223 ч.3 п.1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та її представника. Представник відповідача [PERSON]. та відповідач в судовому засіданні 20.07.2017 року позов не визнали, представник відповідача пояснила, що з моменту народження дитина проживала 1 рік 6 місяців за спірною адресою. Дитина потребувала лікування і вся медична документація знаходилась у батька, тому дитина проживала, а не рахувалась формально. Дитина має право бути зареєстрованою як біля батька так і біля матері. Відповідач дійсно зареєстрована в с.Рідківці, Новоселицького району, Чернівецької області, але не є власником. [ADDRESS], це адреса де на даний час проживає фактично відповідач, зйомка квартира. З 22.01.2014 року дитина проживає в с.Заволока, Сторожинецького району, а не по [ADDRESS] - 1 рік 6 місяців, після того дитина проживає з матір'ю по [ADDRESS] в орендованій квартирі. Шлюб між позивачем і відповідачем не був зареєстрований. Визнала той факт, що за спірною адресою дитина не проживала. 06.06.2017року спрямували на адресу суду заперечення на позов, згідно якого позов не визнали та вказали, що дитина житлом не забезпечена. Реєстрації дитина за адресою [ADDRESS] не є формальною, з нею ніхто не вів розмови щодо скасування реєстрації дитини. Вважає, що право на користування цим житлом має малолітня донька [PERSON] (дитина-інвалід). Представник третьої особи на стороні відповідача Служби у справах дітей ЧМР в судове засідання не з'явився, представник І.Никитенко спрямували на адресу суду лист, згідно якого вказали, що законні представники - батьки малолітньої [PERSON], [INFO], для отримання відповідного дозволу до служби у справах дітей ЧМР не зверталися, рішення органу опіки та піклування не приймалося. Дозвіл органу опіки та піклування надається в разі, якщо дитина, маючи право користуватися житлом, стосовно якого вчиняється правочин, буде забезпечена правом користування іншим житловим приміщенням, умови проживання в якому принаймні не гірші. Окрім того, виконавчим комітетом Чернівецької міської ради, як органом опіки та піклування, рішення про визнання місця проживання малолітньої [PERSON], не приймалось, законні представники дитини до Служби у справах дітей міської ради за відповідним висновком до суду не звертались. Рішення про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] судами м.Чернівців, в тому числі Апеляційним судом Чернівецької області не приймались. В разі прийняття рішення просимо врахувати інтереси дитини відповідно до вимог чинного законодавства. Позивач [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України, пояснив, що його онук [PERSON] з народження проживав в їх сім'ї. Після закінчення академії у 2001 році переїхав жити до свого батька в с.Заволоку, Чернівецької області, Сторожинецького району. У 2009 році онук створив сім'ю і проживав в квартирі своєї дружини. Приблизно у 2014 році в онука народилася дитина від [PERSON], яка прописана у своєї матері в с.Рідківці, Новоселицького району, Чернівецької області. У дитини, яка народилася у онука виникла необхідність в проведенні дорогоцінної операції. Потрібна була велика сума коштів і за допомогою звернулись до Чернівецької міської ради. Представники Чернівецької міської ради повідомили, що однією із умов у наданні допомоги є необхідність реєстрації дитини в межах м.Чернівці. Дитину зареєстрували у нього в квартирі без їх відома у 2016 році. В послідуючому [PERSON] відмовлялася виписувати дитину [PERSON] і він змушений був звернутися до юристів за допомогою. Онук [PERSON] також не зареєстрований у них по [ADDRESS] з 2006 року. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, виходячи з даних вимог закону, заслухавши учасників процесу, свідка, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що по справі слід ухвалити рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності від 02.03.1993р., норм ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст.368 ЦК України квартира [ADDRESS] належить позивачу та третім особам без самостійних вимог на боці позивача на праві спільної сумісної власності (а.с.7). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 04.05.2018 року в належній позивачу та третім особам, без самостійних вимог на боці позивача на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS], зареєстрована відповідач: [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст.319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України. Встановлюючи правовідносини, що склались між сторонами, суд дійшов висновку, що належна на праві власності позивачу та третім особам на боці позивача квартира [ADDRESS] - не є і не була місцем проживання відповідача - малолітньої [PERSON], виходячи з наступного. Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. № 2402-ІІІ визначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. З огляду на наведене, за змістом ч.1 ст. 405 ЦК України та зазначених вище норм ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 156 ЖК УРСР вбачається, що особистий сервітут на користування житлом виникає в особи , яка є членом сім'ї власника житла, тільки за умови, що вона проживає разом з власником в належному власникові житловому приміщенні. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що реєстрація народження малолітньої [PERSON] відбулася в порядку ст. 126 СК України , тобто за заявою чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою. Батьком дитини зазначений [PERSON], матір'ю дитини вказана [PERSON] Місцем народження дитини [PERSON] відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] зазначено фактичне місце проживання та реєстрації її матері - [PERSON] - с.Рідківці Новоселицького р-ну Чернівецької області (а.с.8). Пунктом 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні ( затв. Наказом МЮ України від 18.10.2000р. №52/5 у редакції наказу МЮУ 24.12.2010р. №3307/5) встановлено, що державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Якщо батьки дитини не перебувають у шлюбі, то народження дитини може бути зареєстроване за місцем проживання особи, яка визнає себе батьком дитини, якщо із заявою про державну реєстрацію народження ця особа одночасно подає заяву про визнання батьківства. Факт реєстрації [PERSON] при народженні за місцем фактичного проживання її матері - [PERSON] в с.Рідківці Новоселицького р-ну Чернівецькій області доводить відсутність заяви - згоди батька дитини [PERSON] на реєстрацію дитини за адресою належного йому на праві власності житлового приміщення. Однак, відповідач малолітня [PERSON] в належній позивачу та третім особам без самостійних вимог на боці позивача квартирі, що розташована за адресою [ADDRESS] не проживала. Так, з Акту №201 ЖРЕП-5 від 14.08.2017р. вбачається, що [PERSON] - батько відповідача - малолітньої [PERSON] не проживає за адресою належної йому та позивачу квартири за адресою [ADDRESS] з 2006 року по дату складання акту (а.с.92). Згідно копії паспорту [PERSON] він знятий з реєстрації за адресою [ADDRESS] та зареєстрований в с.Михальча Сторожинецького р-ну Чернівецької області (а.с.135-136). З досліджених судом письмових доказів вбачається , що малолітня дитина - відповідач [PERSON] та її мати ніколи не вселялися в належну позивачу та батьку дитини квартиру, дитина та її мати ніколи не проживала разом зі своїм батьком - [PERSON] в належній позивачу квартирі. Зазначені обставини доводяться: довідкою Рідківської сільської ради №277 від 26.02.2016р., відповідно до якої місцем реєстрації та проживання дитини є місце проживання її матері [PERSON] в с.Рідківці, Новоселицького району, Чернівецької області (а.с.141); рішенням виконкому Чернівецької міської ради №28.12.2016р. № 855/25 «Про участь громадян у вихованні дітей», яким встановлено, що батько дитини проживає окремо та визначений порядок побачень [PERSON] з дитиною (а.с.35); власноручною заявою [PERSON] від 07.11.2016р. до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про встановлення порядку участі батька дитини у її вихованні, відповідно до якої мати дитини визнає, що з народження та перший рік життя дитина проживала разом з нею в с.Заволока Сторожинецького р-ну, а з 01.09.2015року вона разом з дитиною переїхала з с.Заволока в орендовану квартиру за адресою [ADDRESS], де постійно проживає на дату написання заяви, батько дитини з ними не проживає (а.с.144); висновком Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 16.12.2016р. №1/1905 про визначення порядку побачень батька з дитиною , яким встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], окремо від батька дитини (а.с.143); актом Михальчанської сільської ради №375 від 18.12.2017р. , яким встановлений факт тимчасового проживання дитини разом з її матір'ю в с. Заволока Сторожинецького р-ну Чернівецької області з кінця січня 2014 року приблизно по липень 2015 року окремо від батька дитини (а.с.145) ; актами Служби у справах дітей Чернівецької міської ради про обстеження фактичного місця проживання дитини, якими встановлено факт проживання дитини разом з її матір'ю по [ADDRESS] та факт не проживання дитини за адресою [ADDRESS] (а.с.148-149); позовною заявою [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON], письмовими запереченнями [PERSON] на позов про стягнення аліментів, протоколом судового засідання від 16.11.2016р. та Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.11.2016р., яке набрало законної сили у справі №727/8926/16-ц про стягнення аліментів, якими встановлено факт окремого проживання батька дитини [PERSON] від дитини та її матері та домовленість батьків про визначення місця проживання дитини за місцем проживання її матері (а.с.150-155). Крім цього, актом №344 ЖРЕП-5 від 03.10.2016р., встановлено факт проживання [PERSON] вдвох разом з дитиною [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 01.09.2015 року по дату складання акту (а.с.157); довідкою №3436 від 04.10.2016р. ЖРЕП-5, що видана на вимогу [PERSON] про факт проживання дитини [PERSON] та її матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 01.09.2015року по дату складання довідки (а.с.156) ; актами ЖРЕП-5 №181 від 26.08.2016р., №154 від 21.04.2017р. №239 від 08.09.2017р., письмовою заявою мешканців квартири [ADDRESS] - родини [PERSON], якими встановлено відсутність фактів вселення та проживання малолітньої [PERSON] та її матері Черемухіної О. в належній позивачу квартирі (а.с.12-13, 158-159). З урахуванням взаємозв'язку наведених вище доказів з рішенням Чернівецької міської ради №245 від 26.05.2016р. «Про надання грошової допомоги [PERSON].» (а.с.40), заявою [PERSON] від 25.04.2016р. про надання грошової допомоги на оперування дитини (а.с.170), консультативним висновком №40961 від 22.03.2016р. про наявність в відповідача захворювання, яке вимагає протезування (а.с.171), заявою [PERSON] від 21.04.2016р. про реєстрацію місця проживання дитини по [ADDRESS] (а.с.173), заявою [PERSON] від 20.04.2016р. про зняття дитини з реєстрації в с. Рідківці (а.с.174), довідкою від 22.04.2016р. про реєстрацію місця проживання дитини (а.с.175), випискою з карткового рахунку [PERSON] про надходження грошової допомоги та випискою №733 від 18.07.2016р. про оперування дитини (а.с.176), суд вважає підтвердженими обставини здійснення батьком дитини [PERSON] реєстрації відповідача за адресою належної йому та позивачу квартири виключно з метою отримання грошової допомоги на оперування дитини. Крім цього, рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16.11.2016р. у справі №727/8926/16-ц про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини встановлено, що за згодою батьків фактичним місцем проживання дитини визначено місце проживання її матері. Батьки малолітньої [PERSON] проживають окремо, дитина проживає з [PERSON] та знаходиться на іі утриманні (а.с.155). Постановою Апеляційного суду Чернівецької області у справі №727/8338/17, яка набрала законної сили, у задоволенні позову [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], про вселення їх в квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] усунення їм перешкод в користуванні вказаним житловим приміщенням шляхом надання ключів від дверей до всіх приміщень - відмовлено. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що батьками визначено місце проживання дитини - за місцем проживання її матері [PERSON] Мати дитини [PERSON] та малолітня [PERSON] не набули права користування квартирою, що належить позивачу та батьку дитини на праві власності. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України , свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому». Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано право дитини, члена сім»ї наймача або власника житлового приміщення користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Така норма повністю кореспондується з нормами ст.405 ЦК України та ст. 156 ЖК УРСР. Отже, умова проживання дитини, як члена сім'ї власника, разом з власником приміщенням в належному власникові приміщенні - є єдиною і обов'язковою умовою для виникнення в дитини права на користування цим житлом. Постановою Верховного Суду від 06.02.2018року у справі № 229/3757/15-ц сформовано правовий висновок, відповідно до якого малолітня особа позбавляється права користування житловим приміщенням, якщо вказане приміщення не є місцем проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Наявність формальної реєстрації малолітньої дитини в належному на праві власності позивачу житловому приміщенні, відповідно до норм чинного законодавства України, зокрема ч. 3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» створює перешкоди у реалізації власниками квартири, позивачем тощо, права на вільне розпорядження належним йому майном. Створює перешкоди в отриманні субсидій, та породжує додаткові фінансові навантаження, пов'язані із оплатою комунальних послуг за особу, яка не проживає в квартирі. Єдина можливість зняти зазначені обмеження з реалізації власником своїх прав - це скасування формальної реєстрації дитини за адресою належної позивачу квартири, що за відсутності добровільної згоди на це матері дитини можливо виключно в судовому порядку. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов є належним способом захисту порушених прав позивача, таким чином слід усунути перешкоди позивачу в користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS], визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житлом, шляхом зняття її з реєстрації у вказаній квартирі. На підставі викладеного,

Outcome: approved