Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Москвичова Сергія Ігоровича звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія»), [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Перший відділ ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) про виключення майна з-під арешту. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 24.10.2020 року між ним та ТОВ «Українська факторингова компанія» було укладено договір купівлі-продажу житлової нерухомості - квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. із внесенням відповідних записів про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відчуження квартири здійснювалось в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (в позасудовому порядку на підставі іпотечного застереження в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 19.02.2008 року). В подальшому [PERSON] стало відомо, що на вказаний об`єкт нерухомого майна, згідно постанови державного виконавця від 23.10.2009 року в порядку виконання рішення суду було накладено арешт. Згідно відомостей АСВП, зазначене виконавче провадження було закінчено постановою державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із встановленим законом мораторієм щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на наведене, позивач, який правомірно набув право власності на квартиру, позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої права щодо об`єкту нерухомого майна, відтак, просить суд скасувати арешт зазначеного майна, накладений постановою заступника начальника Першого ВДВС Луцького МУЮ Чернацького О.В. у ВП № 15490243 із внесенням відповідних записів про припинення обтяження № 37028050 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 21 травня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Українська факторингова компанія» в письмовій заяві просить розгляд справи провести за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату та час сулухання справи, в судове засідання не з`явився. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не подавав. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав на адресу суду заяву про слухання справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Старший державний виконавець Першого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Львів) Мирончук О.П. в письмовій заяві просить суд розглядати справу без її участі, при вирішенні заявлених вимог покладається на розсуд суду. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-А00/042/2008, за умовами якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 95940,50 доларів США (а.с. 13-15). З метою забезпечення виконання зобов`язань по вищезазначеному кредитному договору № ML-А00/042/2008 від 19.02.2008 року, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № PML-А00/042/2008 від 20.02.2008 року, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-12). З відомостей АСВП вбачається, що на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу, реєстраційний № 9380 від 13.10.2009 року, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , належну на праві власності [PERSON] в рахунок задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором № ML-А00/042/2008 від 19.02.2008 року в розмірі 930025,00 грн., постановою заступника начальника Першого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Чернацькою О.В. від 23.10.2009 року було відкрито виконавче провадження №15490243 (з накладенням арешту на майно боржника) (а.с.8-9, 5-6). Постановою державного виконавця від 13.06.2016 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). Згідно договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 29.06.2010 року та договору про відступлення права вимоги від 01.07.2010 року, укладених між ПАТ «ОТП Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», право вимоги за кредитним договором № ML-А00/042/2008 від 19.02.2008 року та договором іпотеки № PML-А00/042/2008 від 20.02.2008 року перейшло до нового кредитора (а.с. 16,17). В подальшому, відповідно до умов договору факторингу від 24.06.2020 року право вимоги за вказаними вище договорами перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія» (а.с.18-19). Судом також встановлено, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як іпотекодержатель, та [PERSON] , як іпотекодавець, дійшли наразі згоди щодо реалізації іпотечного майна і погашення заборгованості за кредитними договорами. Згідно довідки про відсутність заборгованості №3086 від 24.06.2021 року виданої ТОВ «Українська факторингова компанія», у громадянина [PERSON] станом на 24 червня 2020 року заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі (а.с.20). Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, що уклався на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі від 24.06.2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до [PERSON] . Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 220884096 від 19.08.2020 року, щодо об`єкту житлової нерухомості, яка перебуває у власності [PERSON] , наявний запис про обтяження №37028050 від 27.10.2009 року (а.с.5-6). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За приписами ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Беручи до уваги факт наявності арешту нерухомого майна, належного позивачу, що чинить йому перешкоди у здійсненні прав власника щодо розпорядження своїм майном та є неправомірним і безпідставним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved