Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.04.2020 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення старшою дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що вона перебуває у зареєстрованому 09 квітня 2011 року з відповідачем шлюбі, від якого мають малолітніх дітей синів [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] . Спільне проживання з відповідачем не склалось, в літку 2017 року шлюбні відносини припинені, наразі звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Після припинення шлюбних відносин діти проживають разом з нею, відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, внаслідок чого змушена звернутись до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 червня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд; витребувано докази. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги про стягнення з нього аліментів визнає, просить проводити розгляд справи за його відсутності. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Сторони перебувають у зареєстрованому 09 квітня 2011 року шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.04.2011 року (арк. справи 7). Позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.03.2011 року та [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.03.2015 року (арк. справи 8-9). Згідно довідки №20-03 від 29.04.2020 р. ОСББ "Сенявіна 166 корп 2", [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , склад сім`ї [PERSON] , 2011 р.н. син, [PERSON] , 2015 р.н. син, [PERSON] сестра (арк. справи 10). Відповідач інших утриманців не має, є працездатною людиною, відомостей про тяжкий стан здоров`я, перебування на обліку, наявність хронічних захворювань суду не надано. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України визначений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання синів, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи обставини справи, визнання позивачем позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 30 квітня 2020 р. Суд вважає необхідним роз`яснити, що за ч. 3 ст. 183 СК України після досягнення найстаршою дитиною повноліття у випадку не звернення сторін до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти будуть стягуватись за врахуванням тієї рівної частки, що припадає на дитину, що досягла повноліття. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, за ч. 1 ст. 192 СК України може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 13 серпня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved