Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про зняття арешту з нерухомого майна та скасування запису про обтяження скасування про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після його смерті залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна. Постановою державного виконавця від 10.01.2018 року в рамках виконавчого провадження №55490896 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] . Вказане виконавче провадження було відкрито на виконання вимоги №Ф-976-23У від 08.12.2017 року, виданої Добропільськогою ОДПІ про стягнення боргу в розмірі 3097,38 грн. 29.01.2019 року постановою державного виконавця було закінчено виконавче провадження №55490896 у зв`язку із смертю боржника. Після звернення до виконавчої служби з питання зняття арешту з нерухомого майна, була отримана відповідь про те, що арешт можливо зняти лише за рішенням суду. Позивач вважає, що його спадкові права були порушені, тому просить зняти арешт з нерухомого майна та скасувати запис про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який накладено на підставі постанови державного виконавця Добропільського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №55490896, виданої 10.01.2018 року на підставі внесення запису: вимоги №Ф-976-23У від 08.12.2017 року, виданої Добропільською ОДПІ про стягнення з [PERSON] на користь Добропільської ОДПІ боргу в розмірі 3097,38 грн. Позивач та його представник - адвокат Макєєв О.В. в судове засідання не з`явились, але від останнього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача також в судове засідання не з`явився, але від начальника Добропільського МРВ ДВС надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Відзив на позовну заяву, заперечення або пояснення по справі на адресу суду не надходило. З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Отже, відповідно до вищенаведених положень Конституції України та Конвенції, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно норм ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право на захист власності викладено у ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно бути виправданим, а таким воно є, якщо здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливого балансу». У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою ст.1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, батьком позивача є [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] в м.Добропілля у віці 54 років. Як стверджує позивач, після смерті батька залишилось спадкове майно, яке він бажає прийняти у спадщину. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №220829329 від 19.08.2020 року встановлено, що гр. [PERSON] дійсно мав у власності земельну ділянку з кадастровим номером 1422088000:01:000:0094, площею 6,6712 Га, яка знаходиться на території Світілівської сільської ради Добропільського району Донецької області, а також квартиру площею 55,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З вказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта також вбачається, що на вказане майно накладено арешт на підставі постанови Добропільського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області №55490896 від 10.01.2018 року. 08.12.2017 року ГУ ДФС у Донецькій області було видано вимогу про сплату заборгованості з єдиного внеску з [PERSON] в розмірі 3097,38 грн. На підставі зазначеної Вимоги, постановою державного виконавця Добропільського МРВ ДВС ВП №55490896 від 10.01.2018 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь Добропільської ОДПІ боргу в розмірі 3097,38 грн. Також постановою державного виконавця Добропільського МРВ ДВС від 10.01.2018 року було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , для забезпечення реального виконання рішення. На підставі п.3 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження №55490896 про стягнення з [PERSON] на користь Добропільської ОДПІ боргу в розмірі 3097,38 грн. було закінчено у зв`язку із смертю останнього. Так як позивач є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, він має право на отримання спадщини, яке складається з належного останньому майна. У зв`язку з чим представник позивача - адвокат Макєєв О.В. звернувся до відповідача із заявою про скасування арешту накладеного на все майно [PERSON] , в рамках виконавчого провадження №55490896, у зв`язку із його закінченням. Але відповіддю начальника Добропільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) №17.27-31527 від 22.06.2020 року, було відмовлено у знятті арешту посилаючись на те, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, державним виконавцем, виконавче провадження було завершено, але накладений арешт на майно не знято. Згідно із ч.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. За викладених обставин суд дійшов висновку, що позивач правомірно обрав спосіб захисту шляхом подання позову про зняття арешту з майна, який передбачено ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] до Добропільського МВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), про зняття арешту з нерухомого майна та скасування запису про обтяження скасування про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підлягає задоволенню. Окрім того, суд вважає за необхідне судовий збір залишити за позивачем, оскільки останній у позовній заяві не ставив питання про розподіл судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved