Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.10.2019 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] з 15.09.2007 року перебувала у шлюбі, від якого має дочку [PERSON] , [INFO] . За рішенням суду на утримання дитини з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу). Відповідач з 2012 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо. Її теперішній чоловік [PERSON] , натомість приділяє дитині достатньо уваги, звернувся до суду з заявою про усиновлення, та отримав висновок виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про доцільність усиновлення ним малолітньої [PERSON] . Вона, позивач, відмовляється від отримання від [PERSON] аліментів на утримання дитини та у подальшому претендувати не їх стягнення не буде. Відповідач нотаріально засвідчив згоду на усиновлення дочки її чоловіком [PERSON] , зміну прізвища та по батькові, тому вона звернулася до суду з позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причину неявки суд не повідомив, проти позову не заперечував, раніше просив розглядати справи за його відсутності (а.с.44). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадженні, оскільки позов визнано відповідачем. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 165 СК України встановлено, що з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що сторони перебували з 15.09.2007 року в шлюбі (а.с.11), від якого мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.9), яка мешкає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 15, 16). Шлюб між сторонами розірвано, позивачем 11.12.2015 року укладено шлюб з [PERSON] , змінено прізвище на « [PERSON] » (а.с.12). Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частинами 7, 8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З характеристики учениці 4-А класу [PERSON] вбачається, що її батько [PERSON] за чотири роки навчання школу не відвідував, з класним керівником не спілкувався (а.с.19). Крім того, у своїй нотаріально засвідченій заяві від 14.04.2016 року [PERSON] дав вільну і безумовну згоду на те, щоб [PERSON] , [INFO] усиновив в установленому законом порядку його малолітню дочку [PERSON] , [INFO] з присвоєнням їй прізвища « [PERSON] » та по батькові « [PERSON] ». Зазначив, що ніяких претензій морального, матеріального та будь-якого характеру з вищевказаного питання він не має і в майбутньому мати не буде, свої батьківські права в судовому порядку оскаржувати не буде. Юридичне значення такої заяви йому нотаріусом роз`яснено (а.с.18). Згідно ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Як роз`яснив Верховний Суд України в узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч.4 ст.19 СК обов`язковою є участь у справі органу опіки та піклування. Суду слід витребувати від цього органу письмовий висновок відповідно до ч.5 ст.19 СК, а також може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчим комітетом Металургійної районної у місті ради надано листа №14/29-236 від 22.01.2020 року, в якому зазначено, що з урахуванням надання [PERSON] нотаріальної згоди на усиновлення [PERSON] його дочки, відсутні правові підстави для складання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.43). При вирішенні даного спору, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд вважає, що спілкування з обома батьками та їх сумісне піклування про дитину відповідає найкращім інтересам дитини, проте відповідач уникає спілкування з дітьми, не цікавить вихованням та розвитком дитини, надав згоду на її усиновлення, яке засвідчено у нотаріальному порядку, тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved