Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] у якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 20 серпня 2016 року у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, а також визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 серпня 2016 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого [INFO] народилась дочка - [PERSON] . Однак, їх із відповідачем сімейне життя не склалося. Часті суперечки та конфлікти, які тривали протягом останнього року призвели до втрати між ними почуття любові та поваги. На даний час вони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. З цих підстав просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення . Також, зазначає, що неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] проживає разом із нею ( [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для її безпечного розвитку та виховання. За вказаних обставин вважає, що проживання малолітньої [PERSON] разом із нею найкраще відповідатиме інтересам дитини. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справу за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, попередньо подавши заяву про розгляд справу за його відсутності, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі . Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради - Мелех О.Р. надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини сторін разом із матір`ю, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 20 серпня 2016 року, про що складено актовий запис №1404 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 20 серпня 2016 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторін [INFO] народилась дочка [PERSON] , про що складено актовий запис №024 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Між ними втрачено почуття любові та поваги, на даний час вони проживають окремо, не підтримують сімейних відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №6337/28-03 виданої 28 липня 2017 року Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно із вимогами ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, суд, оцінивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо досліджені докази у справі, прийшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сторін є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із нею, то суд зазначає наступне. У відповідності із ст.153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У відповідності із ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості ; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом установлено, що малолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю (позивачем по справі) [PERSON] та перебуває на її утриманні. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги вік дитини, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до переконання, що визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання позивача: [ADDRESS] якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved