Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [PERSON], який помер [INFO], за життя належало право на земельну частку (пай) площею 1,56 га у землі, яка розташована на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Вказує, що вищевказане право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] перейшло в порядку спадкування до його рідної сестри - [PERSON] Крім того, [PERSON] також належало право на земельну частку (пай) площею 2,26 га у землі, що розташована на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Також вказує, що [INFO] [PERSON] померла. За свого життя остання склала заповіт, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (матері позивача), яка спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. Спадкоємців, яким належало б право на обов'язкову частку у спадщині, немає. [INFO] [PERSON] померла. За свого життя заповіту вона не складала. Стверджує, що вона (позивач) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом та у встановлений законом строк та порядок звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні ділянки (оригіналів сертифікатів оформлених на ім'я спадкодавця), позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв'язку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на вищевказані земельні частки площею 1,56 га та площею 2,26 га, що розташовані на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В підготовче засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області у підготовче засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у підготовче засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Відділу у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в підготовче засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТП «Галичина» на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, розміром 1,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 27.05.1997року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав. Єдиним спадкоємцем за законом другої черги спадкування була рідна сестра померлого - [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті брата. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №54521387 від 17.12.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім його рідної сестри [PERSON], не було. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] належне йому право на вищевказану земельну частку площею 1,56 га, перейшло в порядку спадкування за законом до сестри [PERSON] Судом також встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТП «Галичина» на території Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 23.05.1997року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №250/01, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 10.03.2001року, яким усе своє майно заповіла [PERSON], яка спадщину прийняла подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] належне їй право на вищевказану земельну частку площею 2,26 га та площею 1,56 га, перейшло в порядку спадкування за заповітом до [PERSON] Проте право власності на дане спадкове майно [PERSON] належним чином за життя на своє ім'я не оформила. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №91/2003, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є дочка померлої - [PERSON] (позивач у справі), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті матері. Інші спадкоємці за законом першої черги спадкування - [PERSON] та [PERSON] (сини померлої) спадщину після смерті матері не прийняли і на таку не претендують, що вбачається із поданих ними до нотаріуса заяв. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні частки, оформлених на ім'я спадкодавця [PERSON], позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією заповіту [PERSON] від 10.03.2001року; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2003року; копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 27.05.1997року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 23.05.1997року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за [NUMBER]; довідками, виданими виконавчим комітетом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області №3651 від 29.12.2016року, №3650 від 29.12.2016року; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією спадкової справи №250/01, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, після смерті [PERSON]; копією спадкової справи №91/2003, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, після смерті [PERSON]; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved