Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач, в інтересах якої діє адвокат Немировський В.І. звернувся до суду з даним позовом, зазначивши, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок не поділений на квартири, а складає одне ціле. З моменту набуття права власності на вказану частину житлового будинку, а саме з 2006 року вона фактично проживає у будинку вцілому, добросовісно та безперервно ним володіє і користується, доглядає за ним вцілому, утримує його схоронність, робить поточні та капітальні ремонти, оплачує комунальні послуги. Будь-яких інших власників даного будинку вона ніколи не бачила, однак з даних довідки КП «Коростенське МБТІ» дізналась, що 29/100 частин будинку належить гр. [PERSON] , який помер в 1990 році, був одиноким, спадщину після його смерті ніхто не прийняв. Просила визнати за нею право власності на 29/100 частин вказаного житлового будинку з надвірними будівлями за набувальною давністю. Представник позивача Немировський В.І. клопотав про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві; представник відповідача при прийнятті рішення у справі покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Спір щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю регулюється вимогами ст.344 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником 71/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Також позивач разом із своєю малолітньою дочкою [PERSON] зареєстрована у даному будинку з 2006 року, з моменту набуття права власності на відповідну частину будинку, а дитина з моменту народження. Власником 29/100 частин вказаного будинку являється [PERSON] , який [INFO] помер, що вбачається з даних довідки Коростенського МБТІ від 11.02.2019 року, інформаційного листа відділу Коростенського міськрайонного відділу РАЦС від 05.02.2019 р. та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. За життя [PERSON] у шлюбі не перебував, прізвище не змінював, що слідує з листа Коростенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 23.05.2019 року за №1570/9.21-23. Як вбачається з листа Коростенської міської державної нотаріальної контори від 12.03.2019 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась. Частки співвласників в натурі не виділені, є ідеальними, домоволодіння становить один цілий об`єкт, складається з коридору, кухні, трьох жилих кімнат, санвузла. Таким чином, позивач з 2006 року (з часу набуття права власності на будинок) добросовісно заволоділа 29/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , відкрито та безперервно ним володіє в цілому понад 12 років, також й цією ж частиною будинку, доглядає за ним та забезпечує його схоронність, сплачує комунальні послуги, що стверджується даними паспорта позивача, домової книги, договорами про надання послуг з водопостачання та водовідведення, послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, про надання послуг з електрозв`язку. Доказів того, що у вказаний час будь-яка інша особа виявила інтерес до належної спірної частини майна, приймала участь в його утриманні, давала дозвіл на користування іншим особам, в тому числі і позивачеві, судом не здобуто. Ніхто, окрім позивача не претендує на вказану частину житлового будинку та не заявляє ніяких претензій на нього. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.9,11,13,14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Оскільки позивач з 2006 року (більше 12 років) добросовісно, безперервно, відкрито володіє чужим майном - 29/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , за нею може бути визнано право власності на це майно за набувальною давністю, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказану частину житлового будинку за набувальною давністю, отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved