Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є дочкою [PERSON], який помер [INFO] року. У власності [PERSON] перебувала 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS], а також на його імя було відкрито рахунки № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] та поточний рахунок № [NUMBER]. Позивач як спадкоємець померлого [PERSON] в шестимісячний строк після його смерті звернулась до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На її звернення їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що після смерті [PERSON] є дочка спадкоємниця за заповітом [PERSON], яка не зверталась до нотаріальної контори, та дружина, яка проживала на день смерті з померлим. В зв'язку з тим, що донька померлого [PERSON] пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, а її позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без розгляду, вважає, що [PERSON] втратила право на спадкування після смерті [PERSON] , тому спадкоємцями є [PERSON] та [PERSON] В ході судового розгляду відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зустрічний позов мотивований тим, що батько [PERSON] [PERSON], який помер [INFO] року, склав на її імя заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Зазначила, що на момент смерті батька вона постійно проживала з ним в квартирі [ADDRESS] яка була приватизована у спільну часткову власність її батьків та самої [PERSON] В квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності та де вона була зареєстрована, [PERSON] не проживала, так як здавала її квартирантам. В ході судового розгляду позивач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали в повному обсязі з підстав,викладених в позовній заяві. Заперечили проти задоволення зустрічного позову з тих підстав, що він є безпідставний та необґрунтований, оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів щодо її постійного проживання разом зі спадкододавцем. При цьому показання свідків спростовуються письмовими доказами, в тому числі і позовною заявою, де [PERSON] вказувала, що вона не проживала в спірній квартирі. Просили також застосувати строк позовної давності як підставу для відмови в задоволенні зустрічного позову. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після смерті батька вона надала грошові кошти для організації похорон. Вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, приходила декілька разів до квартири батька, однак там було замкнено, так як ніхто не проживав. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник в судовому засіданні зустрічний позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Зазначили, що реєстрація особи не може вплинути на її місце проживання, а факт проживання [PERSON] в спірній квартирі разом зі спадкодавцем в повній мірі підтверджено поясненнями свідків. Зазначили, що [PERSON] не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав вона дізналась лише в 2015 році. Крім того, в 2009 році вона зверталась до суду, однак їй було надано некваліфіковану допомогу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що мати позивача за зустрічним позовом [PERSON] поїхала за кордон на заробітки. [PERSON] проживала в квартирі з батьком, який зробив ремонт в квартирі на кошти, які передавала дружина. Похорони [PERSON] організовували його сестра та донька [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON]. постійно жила при батькові, платила комунальні послуги. Ремонт в квартирі було зроблено за кошти матері, оскільки в батька не могло бути таких коштів. На належній [PERSON] квартирі на вул. Папаніна жили квартиронаймачі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що мама поїхала в Італію на заробітки, пересилала гроші та періодично приїжджала. [PERSON] на Папаніна здавала власну квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона разом із [PERSON] навесні приходила до квартири по вул. П. Тичини, однак там нікого не було. Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть від 2 лютого 2007 року серії І-АМ № 069715 [PERSON] помер [INFO] року (а.с.6). Згідно свідоцтва 247 про право власності на житло від 2 листопада 2009 року [PERSON], 1948 р.н., члени сімї Дружина [PERSON], 1949 р.н., дочка [PERSON], 1984 р.н., є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 50). Відповідно до довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 07.07.2014 року на імя [PERSON], 1948 року народження, який мешкав за адресою: [ADDRESS] у Замостянському відділенні відкрито рахунки № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] (а.с. 9). Згідно до наявної в матеріалах справи копії спадкової справи померлого [PERSON] його донька [PERSON] зверталася 4 липня 2007 року із заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 58). Зазначила, що крім неї є ще інші спадкоємці передбачені законом: дочка померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON], місце проживання яких їй не відомо. Інші особи в передбачений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори не звертались. Як зазначено в постанові Першої вінницької державної нотаріальної контори № 3046/02-31 від 11.09.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частку квратири [NUMBER] що знаходиться в [ADDRESS] та грошові вклади з нарахованими відсотками, які належать [PERSON], померлому [INFO] року. Відмова мотивована тим, що після смерті [PERSON] є дочка спадкоємниця за заповітом [PERSON], яка не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та дружина, яка проживала на день смерті з померлим (а.с. 10). Згідно заповіту від 27 лютого 2005 року [PERSON] на випадок своєї смерті заповів усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати на день смерті і на що матиме право за законом [PERSON] (а.с. 62). Згідно довідки ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмашпром» - ТОВ № 823 від 22 жовтня 2009 року в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] з 10.05.1995 року, знято з реєстраційного обліку 06.03.2007 року в зв'язку зі смертю; [PERSON] з 10.05.1995 року, знято з реєстраційного обліку 22.05.2009 року в зв'язку зі смертю; [PERSON] з 27.06.2000 року, знято з реєстраційного обліку 12.07.2002 року (а.с. 11). Згідно довідки ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмашпром» - ТОВ № 220 від 11 березня 2015 року додатково зазначено, що [PERSON] зареєстрована разом з дочкою [PERSON], [INFO], за даною адресою з 08.10.2013 року по теперішній час (а.с. 47). Відповідно до акту судів (свідків в даній справі), підписи яких завірено представником ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмашпром» № 18 від 17 березня 2015 року вказано, що [PERSON] постійно проживала в квартирі [ADDRESS] спільно з [PERSON], з листопада 1999 року та після смерті останнього до жовтня 2013 року (а.с. 49). Як зазначено в довідці ДП «ЖЕК № 26» ВКФ «Будмашпром» - ТОВ № 830 від 27 жовтня 2009 року в документації ЖЕКу відсутня інформація про фактичне проживання без реєстрації будь-яких осіб в [ADDRESS] (а.с. 88). Згідно копії паспорту [PERSON] за вказаною адресою по вул. П. Тичини вона зареєстрована з 08.10.2013 року. В період з 17.02.2002 року по 02.10.2013 року вона була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 33). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10 жовтня 2013 року [PERSON] продала [PERSON] квартиру під номером [ADDRESS] (а.с. 51). Згідно довідки МКП «ЖЕК № 5» № 4472 від 20.10.2009 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований квартиронаймач [PERSON] з 17.07.2002 року. Інформації про фактичне проживання без реєстрації осіб немає (а.с. 87). Вказана квартира належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Віннциького міського нотаріального округу Мультян В.М. 21 травня 2002 року. Як вбачається з позовної заяви [PERSON], поданої до Ленінського районного суду м. Вінниці в серпні 2009 року (а.с. 96-99), вона не зверталась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, оскільки жила окремо від батьків, і вважала, що спадщину має прийняти мати як дружина померлого, і взагалі не була обізнана про наявність спадкового майна. Мати фактично прийняла спадщину, оскільки жила разом зі своїм чоловіком на день його смерті. Також вона не знала про наявність заповіту і їй було роз'яснено, що вже пройшов шестимісячний строк. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 17 листопада 2009 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без розгляду за заявою позивача (а.с. 99). Також в заяві про прийняття спадщини після померлої [PERSON] [INFO] року [PERSON] вказала, що вона проживає в [ADDRESS] (а.с. 72). За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст. 1261 ЦК України вказує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За таких обставин судом було встановлено, що після смерті [PERSON] у відповідності до вимог закону спадщину, а саме: 1/6 частку квартири [ADDRESS] та ? грошових вкладів, прийняла дружина померлого [PERSON], яка не зверталася до нотаріальної контори, однак проживала на день смерті з спадкодавцем. Суд на підставі оцінки доказів в їх сукупності приходить до висновку, що відповідач за первісним позовом [PERSON] після придбання в 2002 році до смерті спадкодавця [PERSON] квартири [ADDRESS], проживала та була зареєстрована в даній квартирі, а не в квартирі [ADDRESS] Період проживання [PERSON] в спірній квартири після відкриття спадщини правового значення для вирішення даного цивільно-правового спору немає. ає. Дані обставини підтверджені як наданими письмовими доказами (договором купівлі-продажу, копією паспорта. довідками житлово-комунальних організацій тощо). При цьому сама [PERSON] в своїх позовній заяві, зверненні до нотаріальної контори вказує, що вона проживала в [ADDRESS]. Слід критично оцінювати пояснення [PERSON], що позовна заява в жовтні 2009 року складена юристом, який надав їй некваліфіковану допомогу, оскільки заява підписувалась позивачем та відсутні докази неправомірних дій з боку особи, яка надавала правову допомогу. Також [PERSON] не надала жодного належного та допустимого доказу щодо своїх пояснень, де вона вказує, що квартиру по вул. Папаніна вона здавала в оренду. За таких обставин не можуть стати підставою для задоволення зустрічного позову пояснення свідків, які підтвердили, що [PERSON] проживала в спірній квартирі, оскільки на той час вона мала інше постійне місце проживання, та могла навідувати свого батька, що не є постійним проживанням в розумінні ст. 1268 ЦК України. Так, відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За таких обставин суд вважає, що спадкоємцем за заповітом [PERSON], яка не проживала разом зі спадкодавцем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав. Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Судом встановлено, що спадкоємець [PERSON], яка не подала вчасно заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, не виконала покладеного на неї обов'язку по прийняттю спадщини та не зареєструвала право на спадщину, і не в змозі виконати цей обов'язок, тому право власності на спадкове майно у неї не виникло. Суд приходить до висновку, що за таких обставин підлягає задоволенню первісний позов як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги вчасно подала заяву до нотаріальної контори. Що стосується заяви про застосування строків позовної давності, поданої представником позивача по первісному позову, то суд не враховує вказані строки з огляду на наступне. Згідно із роз'ясненнями, викладеними в абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, положеннями ЦК України визначено, що позовна давність застосовуються лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд враховує, що первісний позов задоволено повністю, в справі брав участь на підставі договору про надання правової допомоги від 15 січня 2015 року представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], який надав належне підтвердження правової допомоги відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" . За таких обставин слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 1705 гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 2922 гривні 00 копійок. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved