Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до судуз позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що будинок [ADDRESS] належить їй ([PERSON]) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 лютого 2004 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 листопада 2008 року. Так, відповідач [PERSON] являється її братом. В січні місяці 1984 року він залишив будинок і змінив місце проживання, яке їй не відоме. Жодних речей відповідача за місцем реєстрації не залишилося. Факт того, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з січня місяця 1984 року підтверджується актом №164 від 08 червня 2018 року, який підписаний свідками: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тому на підставі вищенаведеного, вона ([PERSON]) звертається до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. Ухвалою суду від 03 липня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Відповідач - [PERSON], який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, через опублікування у мережі Інтернет за веб-адресою: mkm.zk.court.gov.ua, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористався. Крім того, клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а тому відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в справі матеріалами. Беручи до уваги клопотання позивача, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що що відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Мукачівського міжрегіонального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за №3216257 від 30 березня 2004 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Ковач Н.О. та зареєстрованого в реєстрі за № І-784, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності в розмірі ? частки будинок [ADDRESS] (а.с.8,10). -2- Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Мукачівського міжрегіонального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки за №20856099 від 10 листопада 2008 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 06 листопада 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3703, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності в розмірі ? частки будинок [ADDRESS] (а.с.9,11). З копії Акту №164 засвідченого уповноваженою особою ТОВ "І.Т.В. Сервіс Плюс" від 08 червня 2018 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] не проживає з 18 січня 1984 року, що засвідчили своїми підписами: [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]; [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України) Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою частини частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З матеріалів справи вбачається, що позивач по справі [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS], однак вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON], 1963 року народження,який у свою чергу за даною адресою не проживає з 18 січня 1984 року, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають до задоволення. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати стягнути з відповідач [PERSON] на користь позивача [PERSON].

Outcome: approved