Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Орган опіки і піклування Радомишльської РДА звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі не забезпечують харчування, медичного догляду та лікування неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , свідомо ухиляються від спілкування з дитиною, причому роблять це без поважних причин. З березня 2020 року дитина знаходиться в спеціалізованому будинку дитини і батьки жодного разу її не відвідували, життям та здоров`ям не цікавилися. За таких обставин позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення їх батьківських прав щодо неповнолітньої доньки та стягнення аліментів. Ухвалою від 04.11.2020 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена у встановлений законом спосіб. Своїм правом на подання відзиву не скористалась, заяв та клопотань до суду не подала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Органом опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації надано висновок від 21.09.2020 № 02-18/1961 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] (а.с.19,20). Як зазначено у вказаному висновку, згідно листа № 1631 від 02.12.2019 року КНП «Радомишльська лікарня» в дитяче відділення лікарні доставлена дитина [PERSON] [INFO] , с. Мірча. Дитина переведена з КУ «Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня» з відділення новонароджених недоношених дітей, яка перебувала там з 19.09.2019 року по 29.11.2019 року. Дитина доставлена в дитяче відділення КНП «Радомишльська лікарня» без матері. В вересні 2019 року [PERSON] , народила недоношену дитину з множинними вадами розвитку в Перинатальному центрі м. Житомира. За станом здоров`я дитина була переведена в Житомирську обласну дитячу клінічну лікарню, де знаходилась на стаціонарному лікуванні тривалий час без матері. При обстеженні будинку де мешкає сім`я [PERSON] з`ясовано, що санітарно-гігієнічні умови для перебування новонародженої дитини не відповідають вимогам та становлять загрозу для її життя та здоров`я. Відповідно до заяви від 06.12.2019 року на ім`я головного лікаря Житомирського обласного спеціалізованого будинку дитини [PERSON] , просить прийняти його дитину, [PERSON] , [INFO] в будинок дитини у зв`язку із тяжким матеріальним становищем та невмінням доглядати за новонародженою дитиною. Рішенням виконавчого комітету Радомишльської міської ради № 449 від 16.12.2019 року малолітню дитину, [PERSON] , влаштовано в КЗ «Житомирський обласний будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків», де вона зараз і знаходиться. 29 листопада 2020 року працівниками служби у справах дітей було проведено роз`яснювальну роботу з [PERSON] , щодо необхідності створення необхідних умов для повернення дитини в сім`ю. Про що складено відповідний акт. Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 22.07.2020 року будинок складається з п`яти кімнат. Санітарний стан незадовільний, речі розкидані, у кімнатах брудно. Зі слів господаря будинку [PERSON] , дідуся дитини, у нього не вистачає сил на прибирання, оскільки доводиться доглядати свого сина - [PERSON] , який являється батьком малолітньої дитини - [PERSON] . Сімейний бюджет складається з пенсії. Мама дитини з сім`єю не проживає з 2019 року. Згідно з довідкою № 29 від 28.07.2020 року вданою Мірчанським старостинським округом Радомишльської міської ради [PERSON] , [INFO] , на території Мірчанського старостинського округу не зареєстрована, в даний час не проживає, місце знаходження не відоме. Згідно з характеристикою № 28 від 28.07.2020 року виданою Мірчанським старостинським округом Радомишльської міської ради [PERSON] , не працює, інвалід 3 групи, одружений. Дружина, [PERSON] , на території Мірчанського старостинського округу не зареєстрована і не проживає. Має малолітню доньку, яка знаходиться в будинку маляти м. Житомира. В громадських місцях та вдома поводить себе добре. Згідно із заявою від 28.07.2020 року [PERSON] , на ім`я начальника служби у справах дітей Радомишльської РДА, він надає згоду на позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] . Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їхньої малолітньої доньки, [PERSON] , було винесене на розгляд засідання комісії з питань захисту прав дитини 29.07.2020 року. Враховуючи всі обставини, комісія прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав. Вказані обставини підтверджені належними доказами, які долучені до позовної заяви. Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, зазначає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, крім того зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, якими можуть бути: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, оскільки відповідачі з дня народження дитини не переймаються станом її здоров`я, ухиляються від виконання своїх обов`язків, передбачених законом, по її вихованню та матеріальному утриманню, проживають окремо від дитини, навіть не спілкуються з нею, суд приходить до висновку щодо необхідності позбавлення їх батьківських прав і не бачить підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки в даному конкретному випадку виявив та оцінив позитивний результат у майбутній долі дитини, і вважає, що таким чином та в такий спосіб будуть захищені права та інтереси дитини. Надані докази є підтвердженням того, що доцільним є позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки вони свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання і утримання дитини, ухиляються від виконання своїх обов`язків. Винна поведінка відповідачів підтверджується письмовими доказами при відсутності інших заходів впливу на них для зміни ставлення щодо виховання і утримання дитини. Крім того, [PERSON] суду надано заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доцільність позбавити відповідачів батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідачі не позбавлені права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей в судовому порядку. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що [PERSON] є матір`ю дитини, а [PERSON] - батьком [PERSON] , інформація стосовно того, що відповідачі є непрацездатними або мають на своєму утриманні інших осіб відсутня, а тому суд приходить до висновку, що з них підлягають стягненню аліменти на користь установи (особи) де перебуватиме дитина, у розмірі по 900 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже враховуючи, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved