Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 29 березня 2017 року у справі № 139/196/17, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Оскільки законодавством змінено в сторону збільшення мінімальний розмір аліментів із 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач 20 березня 2018 року заявила до суду позов, в якому просить змінити розмір аліментів і визначити їх у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Ухвалою від 23 квітня 2018 року позов прийнято до розгляду і призначено підготовче засідання (а.с. 17). Підготовче провадження закінчено і призначено судовий розгляд справи на підставі ухвали суду від 22 травня 2018 року (а.с. 21). У судове засідання сторони не з'явилися. У позовній заяві [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 2). Крім того, через канцелярію суду позивач подала заяву (а.с. 30) про те, що не заперечує проти винесення заочного рішення у справі за її позовом. Відповідач ні в підготовче засідання, ні в перше і друге судові засідання не з'явився, хоча кожного разу належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи (а.с. 19, 24, 29). З врахуванням положень ч. 3 ст. 211 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів з ухваленням заочного судового рішення. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Також судом встановлено, що на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 29 березня 2008 року, яке набрало чинності 11 квітня 2017 року (а.с. 8-9), відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених СК України. У ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Судом встановлено і не спростовано відповідачем, що неповнолітня дочка сторін проживає з позивачем (довідка Вищеольчедаївської сільської ради № 392 від 15.03.2018 на а.с. 12), а відповідач відповідно до судового рішення сплачує на неї аліменти. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому така її вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство зобов'язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач суду не довів, що не має можливості сплачувати аліменти через свй майновий чи фізичний стан, що він має інших, ніж дочка [PERSON] утриманців, що він має протипоказання до роботи, а тому, суд переконаний, що він зобов'язаний і здатен матеріально утримувати дочку. З врахування викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який заявила позивач (1/4 частина заробітку (доходу)), відповідає потребам дитини, можливостям відповідача та узгоджується із положеннями законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позовна вимога ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає до задоволення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved