Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.08.2016 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] У позовній заяві позивач посилається на те, що вона є власником будинку [ADDRESS]. У цьому будинку дві кімнати, в яких проживала вона та її донька з чоловіком і п'ятьма дітьми. Однак більше року тому, [PERSON] познайомилась з іншим чоловіком, зібрала речі та покинула будинок. Позивач стверджує, що факт не проживання [PERSON] у вказаному будинку підтверджується постановою апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2016 року, в якій судом встановлено, що [PERSON] з 15.01.2015 року за власним бажанням залишила сім'ю і по теперішній час проживає з [PERSON] та протягом більш ніж року не відвідувала дітей. У зв'язку з чим, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач або її представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача до судового засідання провести розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.12) [PERSON], [INFO], з 22.03.2001 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та саме за цією адресою направлялись судові повістки на ім'я [PERSON]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 1/3 частка будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2014 року, видане державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за №5-1018. Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї і реєстрації від 25.04.2016 року за вих.№358, виданої ОСНКМ «Люстдорф», в будинку [ADDRESS], який належить [PERSON], зареєстровані вісім осіб, а саме: домовласник - [PERSON], 1965 року народження; дочка - [PERSON], 1984 року народження; внучка - [PERSON], [INFO]; внук - [PERSON], [INFO]; внучка - [PERSON], [INFO]; внучка - [PERSON], [INFO]; внучка - [PERSON], [INFO]; зять - [PERSON]. 1969 року народження. Зареєстровані у вказаному будинку [PERSON] та [PERSON], з 17 серпня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 27.04.2016 року, справа №520/14370/15-ц, яке набрало законної сили 11.05.2016 року. У вказаному рішенні суду встановлено, що сторони ([PERSON] та [PERSON]) з 19 січня 2015 року остаточно припинили ведення сумісного господарства. До суду також надано копію постанови апеляційного суду Одеської області від 25.04.2016 року по справі №520/2407/16-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності передбаченого ч.1 ст. 173-2 КпАП України. У вказаній постанові, судом також встановлено, що [PERSON] з 15.01.2015 року за власним бажанням залишила сім'ю і по теперішній час проживає з [PERSON] та протягом більш ніж року не відвідувала дітей. Позивачем до суду було надано копію висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради за №711/01-11 про визначення способів участі [PERSON] у вихованні неповнолітніх та малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], в якому також зазначено, що мати дітей - [PERSON], фактично мешкає разом с співмешканцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, факт того, що [PERSON] з 15.01.2015 року за власним бажанням залишила сім'ю і по теперішній час проживає з [PERSON] та протягом більш ніж року не відвідувала дітей, доказуванню не підлягає. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи, вбачається, що відповідач не мешкає у будинку [ADDRESS], більше року. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважне або тимчасово. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS].

Outcome: approved