Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON], інтереси якої представляє адвокат [PERSON], звернулась до суду з цивільним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи - Сватівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свій позов мотивувала тим, що 24.04.2013 року, між нею та [PERSON] акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір у вигляді видачі кредитної картки з кредитним лімітом 15000 грн. 02.03.2018р. позивач отримала поштою постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 55684498 від 12.02.2018р., з якої дізналася про те, що виконавчим написом, який вчинено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], стягнуто з неї на користь відповідача заборгованість у розмірі 34913, 23 грн. Відповідно до копії виконавчого напису від 04.12.2017р, у якому зазначено про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 24.04.2013 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 30.06.2017р. грошових коштів у сумі 33 113 грн 23 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту 15176,65 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 15183, 57 грн.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 700,00 грн; заборгованості по штрафам (фіксована частина) 500 грн; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 1553,01 грн; витрати за вчинення виконавчого напису 1800,00 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на це він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Позивач, представник позивача та відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» клопотань, на підставі ст. 279 ЦПК України, про участь у розгляді справи до суду не надіслали. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у встановлений строк на подачу відзиву на позов, подав до суду заперечення, в яких з вимогами позивача не погодився, та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Сватівського районного ВДВС ГТУЮ у Луганській області про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. У зв'язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.04.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір у вигляді видачі кредитної картки з кредитним лімітом 15000 грн. 04 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства Комерційного товариства «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 24 квітня 2013 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 30.06.2017 року грошових коштів у сумі 33113,23 грн. з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту 15176,65 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 15183, 57 грн.; заборгованості з комісії та пені у розмірі 700,00 грн; заборгованості по штрафам (фіксована частина) 500 грн; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 1553,01 грн., витрати за вчинення виконавчого напису 1800,00 грн. Стягнення здійснюється за період з 24 квітня 2013 року по 30 червня 2017 року. (а.с. 11). Постановою старшого державного виконавця Сватівського РВ ДВС від 12.02.2018 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 13502, виданого 04.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.12). В позовній заяві позивач посилається на те, що вона дізналася про оспорюваний виконавчий напис лише від державного виконавця 02.03.2018 року, коли отримала поштою постанову про відкриття виконавчого провадження, з яким вона не погоджується , оскільки при його вчиненні нотаріусом було порушено приписи ст.ст. 78,88 Закону України «Про нотаріат» та інші нормативні акти, повідомлення про заборгованість вона не отримувала, проти розміру заборгованості заперечує, з розрахунку заборгованості, наданого нотаріусу, не вбачається безспірність заборгованості, заборгованість обрахована понад трирічний строк позовної давності, обставини спеціальної позовної давності стосовно неустойки нотаріусом не враховувалися. При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1. - п.3.5. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що задля стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.99. Відповідно до пункту 2 вищезазначеної постанови Кабінету Міністрів України, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Отже, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. Частиною 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з п.п. 6.2 п. 6 Гл. 16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Отже, для нотаріуса важливо перевірити факт наявності в договорі положення про звернення стягнення також на суму нарахованої неустойки. Як вбачається з виконавчого напису нотаріуса, загальна сума заборгованості, яка була прийнята нотаріусом та зазначена в виконавчому написі, включає в себе заборгованість за кредитом, відсотках за період з 24.04.2013 р. по 30.06.2017 р., штраф та суму витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису. Відповідність розрахунків заборгованості та відсотків, з урахування строків позовної давності, нотаріусом не перевірялася. Виконавчий напис видано саме на суму, яка була вказана Відповідачем по справі. Обставини спеціальної позовної давності стосовно неустойки нотаріусом не враховувалися. Також, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було враховано того факту, що неустойка (штраф, пеня) та сума плати нотаріусу (державного мита) не передбачена умовами Договору, що чітко суперечить ч. 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 6.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашений заборгованості. Відповідно до розяснень наданих судам у п.13 постанови пленуму ВСУ №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат"виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. ( Абзац перший пункту 13 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 ( v0002700-95 ) від 13.01.95, N 12 ( v0012700-96 ) від 01.11.96 ). Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Суд не мав можливості зясувати, чи було надано ПАТ КБ «Приватбанк» приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] всі необхідні документи, що могли б підтвердити безспірність заборгованості позивача, оскільки сторонами в підтвердження цього доказів надано не було. Крім того, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором обєктивно позбавила її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»». Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що обєктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивачки перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною. Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позивач належними доказами довела заявлені вимоги, тому позов слід задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved