Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні права власності шляхом визнання втратившим право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона проживає та являється власником квартири № 17, що в будинку № 6 по вул. Свято-Михайлівській (колишня вул. Індустріальна), що в м.Мукачево. 09.06.2017 року вона звернулася до Центру з надання адміністративних послуг виконавчого комітету Мукачівської міської ради з метою одержання довідки про склад сім'ї, яку намагалася отримати для подачі в комунальні служби міста. В наданні такої довідки їй було відмовлено, однак в процесі стало відомо, що в її квартирі значиться зареєстрований громадянин [PERSON], який фактично проживає за адресою [INFO]. Так, як в будинку де вона проживає створене Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вона звернулася до голови з питанням одержання довідки про склад сім'ї, яку отримала, однак видана вона тільки на підставі даних Будинкової книги, що є в наявності, при цьому відповідач в ній не зазначений, оскільки ОСББ не має доступу до баз даних. Також факт не проживання відповідача в даній квартирі підтверджується актом, який посвідчений підписом та печаткою Голови ОСББ. В звязку з тим, що вона є власником домоволодіння, порушуються її права на вільне володіння, користування та розпорядження майном, вона звернулася в суд з даним позовом та просить усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилася, однак до початку розгляду справи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак до суду надійшов конверт з повідомленням з відміткою працівника поштового звязку «за зазначеною адресою не проживає». Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Виконавчого комітету Мукачівської міської ради [PERSON] в судове засідання також не з'явився, про час та місце проведення розгляду справи повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2002 року [PERSON] купила, а [PERSON] від імені неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] продали квартиру, що знаходиться в місті Мукачево по вул. Індустріальна, буд. 6 (шість), кв. 17 (сімнадцять), Закарпатської області. Згідно копії довідки за № 1362 від 08.06.2017 року, виданої КП «Мукачівським міським бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», домоволодіння за адресою [ADDRESS], житловою площею 32,40 кв.м., загальною площею 51,00 кв.м., на праві особистої власності належить громадянці [PERSON]. Відповідно до копії довідки за № 79 від 13.06.2017 року, виданої головою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «АЛЬМАВІР», [PERSON] дійсно проживає в зареєстрована в [INFO] та має наступний склад сім'ї: [PERSON] - син та [PERSON] син. Згідно копії акту від 12.06.2017 року, затвердженого головою ОСББ, особистими підписами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що в квартирі 17, вул. Свято-Михайлівська, буд. 6, зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] Громадянин [PERSON] за даною адресою не проживає. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами житлового та цивільного законодавства. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - статті 810, 814 ЦК). Натомість частина 4 ст. 156 ЖК передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього самого власника, тобто при незмінності власника майна. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК, ст. 311 ЦК, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Саме такими позиціями керувався Верховний Суд України в ухвалах від 6 листопада 2002 р. та від 4 жовтня 2006 р., визнавши, що з припиненням права власності особи на житлове приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Оскільки відповідач на даний час не є власником квартири та не є членами сімї нового власника, він втратив право на користування даною квартирою, тому вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved