Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач 11.01.2019 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що в 2009 році він побудував з піноблоку за власний рахунок гараж [ADDRESS]. Відповідно рішення Тростянецької міської ради йому було надано у власність земельну ділянку для індивідуального гаражного будівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови по [ADDRESS]. Відповідно до вказаного рішення він зобов'язаний був виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку, зазначену у рішенні Тростянецької міської ради Сумської області. У травні 2017 року він замовив виготовлення технічної документації на побудований гараж в КП «Тростянецької міської ради «Бюро технічної інвентаризації», а 16.05.2017 року отримав технічний паспорт на побудований гараж. Рішенням Тростянецької міської ради від 21.06.2017 року гаражу було присвоєно адресу. Звернувшись 20.11.2017 року до Управління державної архітектурної-будівельної інспекції з метою введення в експлуатацію гаража він отримав відмову та роз'яснення, що вирішення даного питання можливе лише у судовому порядку. Посилаючись на указані обставини, позивач просив суд визнати за ним право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, а саме - гараж, розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача - Тростянецької міської ради Сумської області у судове засідання не з'явився, подав суду заяву, за змістом якої просив розглядати справу без його участі, проти позову не заперечував. (а.с.36). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Згідно з даними технічного паспорту на гараж від 16.05.2017 позивачем - [PERSON] у 2009 році було побудовано гараж розташований за адресою: [ADDRESS], площею - 26,20 кв.м. (а.с.23-24). Відповідно до рішення Тростянецької міської ради №331 від 14.07.2009 позивачу було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність під будівництво гаража орієнтовною площею 22 м. кв. за рахунок категорії земель житлової та громадської забудови Тростянецької міської ради по [ADDRESS] (а.с.6). Рішенням Тростянецької міської ради №503 від 08.10.2009 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального гаражного будівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови по [ADDRESS] (а.с.17). У подальшому, позивач на підставі рішення Тростянецької міської ради від 08.01.2009 року №503 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] став власником земельної ділянки площею 0,0022 га, з цільовим призначенням - для індивідуального гаражного будівництва (а.с.22). Рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 21.06.2017 року №260 гаражу [PERSON] було присвоєно адресу по [ADDRESS] Разом з тим, згідно з листом управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області від 24.11.2017 року № 40-1018/3244-17 та листом від 14.12.2018 року №40-1018/2607-18 [PERSON] було відмовлено у прийнятті в експлуатацію самочинно збудованого об'єкта «Гараж» через відсутність правових підстав та роз'яснено право звернутися до суду (а.с.18-21). Вирішуючи питання про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно побудований спірний гараж, суд виходить з такого. Відповідно до ч.ч.3,5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва") за №6 від 30.03.2012 року, у справах, пов'язані із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності і зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК). тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частині п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки пі визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. За таких обставин справи, враховуючи те, що позивач є власником земельної ділянки, з цільовим призначенням для індивідуального гаражного будівництва, на якій ним був побудований індивідуальний гараж, самочинна побудова якого не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved