Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача Сальницької сільської ради, Хмільницького району, Вінницької області, відповідно до якого просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, та право на право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га.; земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,64 га. Позов мотивований тим, що [INFO] року помер чоловік позивача - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га., за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6400 га., за адресою: [ADDRESS], що передана у власність згідно рішення 14 сесії 21 скликання від 09 грудня 1993 року Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є позивач по справі. Спадщину вона прийняла шляхом подання заяви до нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №34238385 від 11 червня 2013р. з Хмільницької міської державної нотаріальної контори, але в видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено в зв'язку з тим, що на житловий будинок відсутні правовстановлювальні документи. Пунктом 23 постанови Пленума Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що в разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, а відповідач не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 січня 2013 року підтверджується, що [INFO] року, помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 04. Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2500 га., за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6400 га., за адресою: [ADDRESS], що передана у власність згідно рішення 14 сесії 21 скликання від 09 грудня 1993 року Сальницької сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Відповідно до витягів з по господарських книг № 4 за 2001р.-2014р. та №6 за 1967р.-1969р. від 24.01.2014р., довідки Сальницької сільської ради, Хмільницького району №76 від 23.01.2014р. та згідно технічного паспорта на будинок складеного 26 грудня 2013 року, зазначене майно належало померлому [PERSON]. На даний час по господарські книги не являються правопосвідчувальними документами на житловий будинок, у зв'язку із чим позивач не має можливості прийняти спадщину в позасудовому порядку. Вартість житлового будинку з господарськими будівлями згідно технічного паспорта становить 147205 грн. Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Будівництво житлового будинку [ADDRESS] здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. Пунктом 4 зазначеної Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Проте, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Зазначені документи свідчать про належне володіння спадкодавцем майном, яке було придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 267 ЦК України до заяв про захист цивільного права або інтересу позовна давність не застосовується Між тим, житловий будинок був збудований спадкодавцем впродовж 1967-1980 років, і був включений в погосподарську книгу сільської ради. Був відкритий окремий погосподарський номер, проведена реєстрація за паспортним режимом. З 1975 року та до 2013 року, спадкодавець постійно проживав у цьому будинку. Дані обставини підтверджуються витягами з погосподарської книги. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем за законом, інших спадкоємців немає, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право як спадкоємця за законом на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved