Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача Великомитницької сільської ради, Хмільницького району, Вінницької області та Хмільницьке міськрайонне управління юстиції у Вінницькій області, відповідно до якого просить визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд серії ЯИ № 274776 та державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого сільського господарства, серії ЯИ № 274777. Позов мотивований тим, що на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Великомитницької сільської ради № 36 від 24 червня 2009 року позивачу було видано два державних акта на право власності на земельні ділянки. Але на сьогоднішній день, під час реалізації своїх прав, він дізнався, що у вищевказаних державних актах було допущено помилку, а саме невірно вказано місце розташування земельних ділянок: замість с. Філіопіль Хмільницького району було вказано про те, що вищевказані земельні ділянки знаходяться у с. Великий Митник, хоч у рішенні Великомитницької сільської ради № 36 19 сесії 5 скликання від 24 червня 2009 року було вказано про те, що вищевказані земельні ділянки розташовані у [ADDRESS]. Зважаючи на обставини та беручи до уваги той факт, що відповідач у добровільному порядку внести зміни у вищевказані державні акти не бажають, а помилки у державних актах позбавляють його можливості реалізувати свої права, позивач вимушений в судовому порядку скасувати дані державні акти. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, а відповідачі не заперечують проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: На підставі рішення 19 сесії 5 скликання Великомитницької сільської ради № 36 від 24 червня 2009 року позивачу було видано два державних акта на право власності на земельні ділянки: на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, площею 0,2500 гектарів у межах згідно з планом, яка знаходиться на території Великомитницької сільської ради та належить позивачу згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №274776, виданого 1 грудня 2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010905400124; на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3044 гектарів у межах згідно з планом, яка знаходиться на території Великомитницької сільської ради та належить позивачу згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №274777, виданого 1 грудня 2009 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010905400125. Відповідно до відповіді управління держземагенства у Хмільницькому районі Вінницької області від 14 жовтня 2013 року за № 3731, повідомлено, що з 1 січня 2013 року набув чинності ЗУ "Про державний земельний кадастр". Відповідно до нього, державні акти на право власності на землю видаватися не будуть. Натомість документом, що посвідчує право власності, є свідоцтво на право власності, отримане у територіальному органі Державної реєстраційної служби. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а оскільки фактично, позивач являється власником будинку, но не являється власником землі на якій він стоїть та не може здійснити своє право на користування ним та землею біля нього. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Та ст. 90 ЗК України встановлено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Ст.ст. 154, 155 ЗК України встановлено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов'язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Виходячи із вищевикладеного та

Outcome: approved