Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що під час перебування в шлюбних відносинах із відповідачем, [INFO] у них народився спільний син - [PERSON]. Фактично шлюбно-сімейні відносини між ними з відповідачем припинені з 2014 року, 10.11.2017 року їх шлюб було розірвано, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, матеріального допомоги на утримання сина не надає, дитину жодного разу не навідував. Оскільки відповідач протягом останніх двох років не підтримував з позивачем та власним сином ніяких стосунків, участі у його вихованні та утриманні не приймає, а відтак позивач змушена звертатись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді Апеляційного суду м.Києві від 11.05.2018 року для забезпечення розгляду позовної заяви [PERSON], було визначено Деснянський районний суд м.Києва. Ухвалою судді від 29.05.2018 було відкрито провадження у даній справі, та призначено її до підготовчого розгляду. Ухвалою суду від 03.09.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також пояснила, що вона відповідача з 2016 року не бачила, останній, знаючи де вона з сином постійно проживає, жодного разу до них не навідувався, сином не цікавився та матеріальної допомоги на його утримання не надавав. Відповідач до суду не з'являвся, про час та місце як підготовчого, так і судового розгляду повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомляв, відзиву на позовну заяву до суду не направив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністраціїу судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, представником було направлено на адресу суду клопотання з проханням здійснювати розгляд справи за їх відсутності, наданий Службою висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримали у повному обсязі. Позивач проти ухвалення за результатами розгляду справи заочного рішення не заперечувала. За даних обставин, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи за правилами Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 07.10.2011 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2017 року було розірвано (а.с.9). Сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим (а.с.7). Згідно наданих суду довідок №14451 від 12.05.2017 та №0000245894 від 23 червня 2017 про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, позивач з сином - [PERSON]. фактично проживають за адресою - [ADDRESS] (а.с.12, 13). З наданої суду копії довідки №38 від 12.04.2018, виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садочок) №83 Деснянського району м.Києва, вбачається, що [PERSON], [INFO], з 26.09.2016 року відвідує даний дошкільний навчальний заклад. Вихованням дитини займається його мати, яка приводить та забирає дитину з садочка, постійно цікавиться успіхами та досягненнями хлопчика. При цьому, батько дитини в садочку не з'являвся (а.с.11). Відповідно до положень п.п.2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абзацу першого ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як вбачається з висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 23.08.2018 року за №102/03/31-7747, відповідач у справі, батько неповнолітнього [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров'ям, не утримує матеріально. На підставі ст.ст.19, 164 СК України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.41-43). Пунктом другим частини першої ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши обставини справи, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов'язків, суд приходить до висновку про необхідність позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не припиняє обов'язку відповідача по утриманню свого сина. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов'язку осіб, позбавлених батьківських прав, утримувати дитину» за № 1370-VIIІ від 17.05.2016 року, який набрав чинності 08.06.2016 року, стаття 166 СК України доповнена частиною третьою, якою встановлено, що суд, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як було зазначено позивачем в судовому засіданні, вона не бажає висувати до відповідача вимогу щодо стягнення аліментів на утримання сина, при вирішенні питання про позбавлення останнього батьківських прав. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого. Згідно положень ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Приписами ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров'я суду не надано. Крім того, відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що у нього є інші діти, окрім малолітнього сина [PERSON], а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. - за вимогу про позбавлення батьківських прав та судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до Відділу реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві для внесення відмітки до актового запису № 31, зробленому 06.04.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим про народження дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved