Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ 1.1. 01.07.2020 [PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до [PERSON] , у якому просить: (1) встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 10,7 кв.м. разом з балконом (лоджією) - 3,1 кв.м. та житлову кімнату площею 12,3 кв.м., що становить загалом 23,0 кв.м від загальної житлової площі; - у користування [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 7,8 кв.м. та житлову кімнату площею 16,7 кв.м., що становить загалом 24,5 кв.м. від загальної житлової площі; - в загальному користуванні залишити: кухню - 8,5 кв.м., туалет - 1,4 кв.м., ванну кімната - 2,8 кв.м., коридор - 10,9 кв.м. (2) виділити [PERSON] у приватну власність автомобіль марки «VOLVO S4» 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , оціночною вартістю 120 000 грн. 00 коп. та автомобіль марки «FORD Transit» 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , оціночною вартістю 120 000, 00 грн. та стягнути грошову компенсацію вартості частки в майні подружжя з [PERSON] в розмірі 333 000 грн. 00 коп. 1.2. Поданий позов обґрунтовувався тим, що з 14.02.1998 по 09.04.2013 сторони перебували у шлюбі та після його розірвання, намагалися налагодити стосунки й проживали спільно з веденням господарства та підтримуванням подружніх стосунків до 2017 року. За час перебування в шлюбі придбали по 1/2 частині квартири [ADDRESS] та за спільні кошти автомобілі: «SCHMITT», 2000 року випуску, «VOLVO ХС-90», 2007 року випуску, «VOLVO S4», 2000 року випуску, «FORD Transit», 2007 року випуску. 1.3. Крім того, позивач зазначає, що автомобіль марки «VOLVO S4» реєстраційний номер [NUMBER] , оціночною вартістю 120 000,00 грн. та автомобіль марки «FORD Transit» реєстраційний номер [NUMBER] , оціночною вартістю 120 000, 00 грн. зареєстровані на неї, а інші транспортні засоби зареєстровані на відповідача. З огляду на неможливість у добровільному порядку поділити спільне майно, позивач звернулась до суду з вказаним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 03.07.2020 заяву [PERSON] про забезпечення позову залишено без задоволення (а.с.71-72). 2.2. 17.02.2020 ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/5517/20, справу вирішено розглядати у загальному позовному провадженні та задоволено клопотання позивача про витребування з Регіонального сервісного центру МВС в Житомирській області інформацію про те, які транспортні засоби належали, починаючи з 1998 на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] , а також точні й ґрунтовні відомості стосовно транспортних засобів (а.с.76-78). 2.3. 01.06.2021 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі № 296/5517/20 та справу призначено до судового розгляду, відповідачу відмовлено в долученні доказів, у зв`язку з пропуском строку на їх подання (105-106). 2.4. 21.07.2021 відповідачем через канцелярію суду повторно подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.124). 2.5. 12.08.2021 відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.140-141). 2.6. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.09.2021 задоволено клопотання позивача про накладення арешту на автомобіль марки «VOLVO ХС60», 2010 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , що зареєстрований у державному Реєстрі МВС 16.07.2019, номер кузова [NUMBER] та на праві власності належить [PERSON] із забороною його відчуження (а.с.156-157). 2.7. 16.09.2021 в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. 2.8. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив застосувати строк позовної давності. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. 20.09.2020 позивач та відповідач придбали по 1/2 частині квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2342 (а.с.21). 3.2. Позивачу на праві власності належить 1/2 квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №213347495 від 22.06.2020 (а.с.20). 3.3. Квартира [ADDRESS] розташована на 2-му поверсі і складається з чотирьох житлових кімнат та службових приміщень, загальною площею - 74,02 кв. м., у тому числі житловою - 47, 5 кв. м., що підтверджується технічним паспортом від 09.10.2002 року, інвентарний номер - 15864 (а.с.27-28). 3.4. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Короьовського районного суду від 09 квітня 2013 року, неповнолітнього сина [PERSON] залишено на подальше проживання з матір`ю (а.с.49). 3.5. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично там не проживає, факт не проживання підтверджено довідкою №20 від 17.06.2020, яка видана ОСББ «Любарська, 4» та актом №18 від 05.06.2020 (а.с.22-23). 3.6. В період шлюбу сторонами придбано автомобілі: «SCHMITT», 2000 року випуску, «VOLVO FH-12», 2001 року випуску, «VOLVO ХС-90», 2007 року випуску, «VOLVO S4», 2000 року випуску, «FORD Transit», 2007 року випуску (а.с.84-86). 3.7. Оціночна вартість транспортних засобів, а саме: автомобіля марки «SCHMITT» реєстраційний номер [NUMBER] - 194 000, 00 грн., автомобіля марки «VOLVO FH-12» реєстраційний номер [NUMBER] - 287 200, 00 грн., автомобіля марки «VOLVO ХС-90» реєстраційний номер [NUMBER] - 425 000,00 грн., що підтверджується висновками про вартість майна, складеними незалежним експертом Венгловським Р.А (а.с.34-43). ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 4.2. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. 4.3. Згідно зі статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. 4.4. Згідно зі статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Аналогічне положення закону закріплено у статті 70 СК України. 4.5. Відповідно до статей 22, 25, 27-1 Кодексу про шлюб та сім`ю України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке є об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути спільною сумісною власністю за укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. 4.6. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. V. ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ 5.1. Між сторонами виникли правовідносини з приводу встановлення порядку користування житловим приміщенням, поділ спільного сумісного майна подружжя та компенсація вартості частки майна. 5.2. З матеріалів справи вбачається, з 14.02.1998 по 09.04.2013 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 5.3. Суд враховує, що за договором купівлі-продажу від 20.09.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковальовою Т. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2342, позивач та відповідач придбали по 1/2 частині квартири [ADDRESS] і стали рівноправними власниками квартири. 5.4. Також наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що за час шлюбу сторонами придбано: - автомобіль марки «SCHMITT», 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , ринкова вартість на момент оцінки становить 194 000,00 грн. та рік придбання 2005 рік, як вказано в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. - автомобіль марки «VOLVO FH-12», 2001 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , ринкова вартість на момент оцінки становить 287 200, 00 грн. та рік придбання 2005 рік, як вказано в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. - автомобіль марки «VOLVO ХС-90», 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , ринкова вартість, на момент оцінки становить 425 000, 00 грн. та рік придбання 2007 рік, як вказано в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. - автомобіль марки «VOLVO S4», 2000 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000, 00 грн. та рік придбання 2003 рік, як вказано в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. - автомобіль марки «FORD Transit», 2007 року випуску, кузов [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , ринкова вартість на момент оцінки становить 120 000,00 грн. та рік придбання 2008 рік, як вказано в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. 5.5. За нормами ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, яка діяла на час придбання спірної квартири майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. 5.6. Так, конструкція норми статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, яка узгоджується з нормами статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, а один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 5.7. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. 5.8. Розглядаючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час придбання вказаного майна. 5.9. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. 5.10. Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України. 5.11. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить в рівних частинах позивачу і відповідачу і вони є рівноправними її власниками та оскільки у квартирі зареєстрований спільний син сторін [PERSON] , суд дійшов висновку щодо можливості встановити такий порядок користування квартирою: - у користування [PERSON] виділити житлову кімнату площею 10,7 кв.м. разом з балконом (лоджією) - 3,1 кв.м. та житлову кімнату площею 12,3 кв.м.; - у користування [PERSON] виділити житлову кімнату, площею 7,8 кв.м. та житлову кімнату площею 16,7 кв.м; - в загальному користуванні залишити: кухню - 8,5 кв.м., туалет - 1,4 кв.м., ванну кімнату - 2,8 кв.м., коридор - 10,9 кв.м. 5.12. Щодо автомобілів, які придбані за час шлюбу, судом встановлено, що автомобіль марки «VOLVO S4» реєстраційний номер [NUMBER] , оціночна вартість 120 000,00 грн. та автомобіль марки «FORD Transit» реєстраційний номер [NUMBER] , оціночна вартість 120 000, 00 грн. зареєстровані на [PERSON] та перебувають у її користуванні, тому суд дійшов висновку, щодо можливості виділу даних автомобілів у власність позивача. 5.13. За висновком та правовою позицією Верховного Суду у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. 5.14. Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами позивача, що загальна вартість спільно придбаних транспортних засоів становить: 194 000,00 грн. + 287 200, 00 грн. + 425 000, 00 грн. + 120 000, 00 грн. + 120 000, 00 грн., а всього 1 146 000 грн. 00 коп. Отже, кожному з подружжя належить по 573 000 грн., з вартості спільного сумісного майна, що відповідає 1/2 частці в спільному сумісному майні подружжя. 5.15. Враховуючи, що автомобіль марки «VOLVO S4» реєстраційний номер [NUMBER] ,. та автомобіль марки «FORD Transit» реєстраційний номер [NUMBER] ,. зареєстровані за позивачем, виділені їй у власність та загальна вартість вищезгаданих транспортних засобів становить 120 000,00 грн. + 120 000,00 грн. = 240 000 грн. 00 коп. то компенсацію за відчужене [PERSON] спільне сумісне майно слід вираховувати наступним чином: 573 000 грн. 00 коп. - 240 000 грн. 00 коп. = 333 000 грн. 00 коп., що підлягає стягненню з [PERSON] . 5.16. Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду із вказаним позовом, виходячи із наступного. 5.17. Статтями 256-257 та 261 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 5.18. У частині другій статті 72 Сімейного кодексу України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. 5.19. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-258цс15). 5.20. Як роз`яснено у п. 15 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106,107 Сімейного кодексу України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 Сімейного кодексу України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 Сімейного кодексу України). 5.21. Тобто, визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. 5.22. У позовній заяві позивач вказувала, що після розірвання шлюбу сторони намагалися налагодити стосунки й проживали спільно, вели господарство та підтримували подружнє життя до 2017 року, а тому, звернувшись до суду із вказаним позовом у липні 2020 року, встановлений законом строк не пропустила. 5.23. З такими доводами позивача суд погоджується та приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. VI РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 6.1. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 570 грн. 80 коп., понесений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved