Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що в 2015 році помер [PERSON], з яким Позивач проживала спільно однією сім'єю з 2009 року та до моменту відкриття спадщини, а отже є такою, що прийняла спадщину, однак, за відсутності підтвердження прийняття нею спадщини, в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити свої спадкові права. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач - [PERSON], в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, відповідач не надав. За клопотанням позивача суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 01.09.2015 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківській області (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який належав йому на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 20 червня 1967 року, виданого на підставі рішення виконкому Чугуївської міської Ради депутатів трудящих від 13 червня 1967 року (а.с.7). Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Кваліфікуючою ознакою віднесення осіб до четвертої черги спадкоємців є їхнє проживання однією сім'єю зі спадкодавцем. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. [PERSON], проживала з [PERSON] однією сім'єю з 30 квітня 2009 року. За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які проживають спільно, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Позивач разом з померлим вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, доглядали будинок, частково робили ремонт, ними спільно сплачувалося за комунальні послуги, вони купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. Таким чином, Позивач разом зі спадкодавцем були однією сім'єю, проживали разом з 2009 року, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦКУ спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідач по справі є сином померлому, але з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, фактично спадщину не приймав, на спадщину не претендує. Позивач на час смерті спадкодавця проживала разом з ним однією сім'єю більше 6 років за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, Позивач прийняла спадщину, адже саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Про відмову від прийняття спадщини Позивач не заявляла. Позивач звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність підтвердження прийняття спадщини Позивачем. Отже, позивач позбавлена можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у зв'язку з чим суд вважає за можливе визнати за нею право власності на спадкове майно. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved