Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач 24 березня 2017 року звернувся до суду з названим позовом, вказуючи, що йому на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], але понад 20 років не проживають. В добровільному порядку зняти вказаних осіб з реєстраційного обліку не має можливості. Тому позивач звернувся до суду та просить усунути порушення його права на вільне володіння, користування та розпорядження житловим будинком, а саме, визнати [PERSON] та [PERSON] такими що втратили право на користування житловим будинком який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач в позовних вимогах просив суд розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] на виклики суду в судові засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подавала. Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява, якою просить розгляд справи провести без їх участі, проти вимог позивача не заперечують, розгляд справи провести на підставі наявних матеріалів. Суд визнав наявні у справі матеріали достатніми для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача [PERSON], та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON], [INFO], на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-7). Згідно довідки виданої Володарською селищною радою Київської області відповідачі по справі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], дійсно зареєстровані, але не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.). В судовому засіданні відповідач [PERSON] надав пояснення, що він подарував належну йому 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], своєму сину [PERSON] та дійсно понад 20 років не проживає за вказаною адресою, з сином спілкується рідко при випадкових зустрічах оскільки з сином у неприязних відносинах. Ст. 316 Цивільного Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що визначає ст. 317 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно наданих суду документів, відповідачі не є власниками житлового будинку де зареєстровані, та не проживає у вказаному будинку понад 20 років і відтоді участі в утриманні вказаного будинку не беруть. Відповідачі відмовляються знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджають власнику користуватись і розпоряджатись належним йому майном. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідачі були зареєстровані в будинку, але понад 20 років, тобто більше року, не проживають за вказаною адресою, не користуються житлом, але залишаються зареєстрованими по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знялись, їх реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинком, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачами права на користування житлом, суду не надано.

Outcome: approved