Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей. В позові зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з 25.07.2000 року, який вони зареєстрували у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1121. В даному шлюбі в них народилися сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що останні три роки спільне подружнє життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Просить шлюб розірвати. Крім того, оскільки відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає, змушена звернутись до суду з вказаним позовом і просить суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, з моменту звернення до суду із даним позовом і до досягнення дітьми повноліття. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, подала до суду заяву, відповідно до якої просить цивільну справу за її позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів розглянути у її відсутність. Позов підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з'явився надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Відповідно до ст. 200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як зазначено у ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Із копій свідоцтв про народження (а.с.12,13) судом встановлено, що сторони мають спільних синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зі свідоцтва про шлюб (а.с.14) встановлено, що сторони 25.07.2000 року зареєстрували шлюб. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 55 ч.1 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ст.112 ч.2 СК України та відповідно до ст.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя ". суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ту обставину, що мір до поновлення сімейних відносин ніхто із сторін не приймав, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ст. 180 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з п. 17 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ст.181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється батьком дітей, визнає позов, а також враховуючи відсутність даних про наявність у позивача інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, а тому суд вважає що він зобов'язаний та може утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення аліментів також задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання синів в твердій грошовій сумі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позов задоволено, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. У свою чергу з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Outcome: approved