Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання договору-заяви,зобов'язання видати грошові кошти по Договору банківського вкладу «Класік» № 300131/129371/370-14 від 07 листопада 2014 року у розмірі 72172,45 грн. та зобов'язати сплатити їй суму нарахованих на день виплати вкладу процентів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 2014 року між нею та Банком було укладено договір-заяву № 300131/129371/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті. 10.03.2015 року, позивачем було подано вимогу розірвати договір та про дострокове повернення залишку коштів по депозитному договору. Банк відмовився прийняту заяву та надав свій примірник заяви. 24.03.2015 року представник позивача звернулась до банку із заявою про повернення вкладу. Проте у відділенні відмовились прийняти її заяву. Позивач вважає, що відповідач не виконує умови укладеного депозитного договору, а дії банку суперечать чинному законодавству України. Позивач в судове засідання не з'явилась та надала заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю та просить суд ухвалити рішення про його задоволення у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Згідно ч.1, ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 07 листопада 2014 року між позивачем та банком було укладено договір-заявку № 300131/129371/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в національній валюті. Згідно умов вказаного вище договору, позивач вніс, а Банк прийняв від нього на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 72172,45 грн.(а. с. 8). Внесення коштів підтверджується меморіальним ордером № 34250 від 07.11.2014 р.(а. с. 8). Позивачка зверталась до банку з вимогою про отримання коштів 10.03.2015 р. та 24.03.2015 р., що підтверджується відповідними заявами (а. с. 9-11). З акту, складеного 24.03.2015 року в присутності свідків в приміщенні банку, вбачається, що банк відмовив представнику позивача у видачі вкладу та відмовився від отримання заяви на видачу такого вкладу. (а. с. 12). Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час, при цьому залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подачу позову майнового характеру, у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та ст.ст. 15,16,525, 526, 610, 612, 1058, 1060, 1061,1075 ЦК України та

Outcome: approved