Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про виключення автомобільного засобу з актового запису про арешт майна. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в жовтні 2015 року вона набула у власність автомобіль марки FAW-СА1031, державний номер [NUMBER], бортовий мало вантажний ВY7WCA1031С0015379, обєм двигуна 2672, синього кольору, випуск 2012 року. 30.10.2015 року позивач зареєструвала цей автомобіль на своє імя згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ №431151 від 30.10.2015 року. У грудні 2016 року їй стало відомо, що вказаний автомобіль перебуває під арештом на підставі постанови ВДВС Добропільського міськрайонного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Після того, як позивачу стало відомо, що її автомобіль перебуває в арешті, вона звернулась до ВДВС з питання про виключення спірного автомобіля з актового запису про арешт майна, який не належить боржнику у виконавчому провадженні [PERSON], однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. При проведенні реєстрації спірного транспортного засобу працівниками сервісного центру МВС не було виявлено та встановлено відомостей стосовно накладеного арешту на вище вказаний транспортний засіб. Зазначає, що відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. На підставі цього вважає, що вона як добросовісний позивач набула право власності на спірний автомобіль. З зазначених підстав просить виключити з актового запису арешту майна спірний автомобіль. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надіслав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, рішення просив прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 13.07.2015 року Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47406372 Відділом державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області накладено арешт на майно, що належить [PERSON], зокрема, транспортний засіб автомобіль вантажний FAW CA1031, держ.номер АН8259ІН, номер шасі BY7WCA1031C0015379, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від. 29.12.2016 року № 51181057. 30.10.2015 року вказаний транспортний засіб був придбаний у власність позивачем [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ № 431151. Згідно ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна розглядаються виключно за місцезнаходженням майна або основної його частини. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 42 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01.03.2013 року № 3 « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено щодо розгляду справ з приводу нерухомого майна , до таких позовів належить позов про виключення майна з-під арешту. Позивач [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на спірне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. А згідно абзацу 3 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року N14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Так, п. 5 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», передбачено що, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Відповідно до ст.60 ч.1-2 Закону України «Про виконавче провадження» - особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу, якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» № 1388 від 07.09.1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі власники) зобовязані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач належним чином зареєстрував право власності на вказаний транспортний засіб у встановленому чинним законодавством порядку, що підтверджено повноважними державними органами та сторонами не оспорюється. Вказане відчуження транспортного засобу в передбаченому законодавством порядку недійсним не визнавалось, що сторонами не оспорюється. За таких обставин подальше стягнення на вказаний транспортний засіб в межах процедури виконавчого провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] є неможливим, оскільки вказане майно вибуло з його володіння у передбаченому законодавством порядку, а отже підстави для накладення арешту Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 47406372 Відділом державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області на теперішній час відсутні. З урахуванням викладеного, суд вважає, що порушене право власника\~\~підлягає захисту шляхом звільнення з під арешту спірного майна.

Outcome: approved