Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

ПАТ «Платинум банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 26 червня 2007 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого є «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 55.840.07.03, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у сумі 228 100 доларів США строком з 26 червня 2007 року по 25 червня 2022 року зі сплатою 15,5 річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором 07 липня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» було укладено іпотечний договір №55.840.07.03.4, предметом якого стала передача в іпотеку нерухомого майна: квартири [ADDRESS]. 27 вересня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 20110927/1-Г та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, відповідно до яких первісний кредитор відступив новому кредитору всі права вимоги за кредитним договором № 55.840.07.03 та іпотечним договором № 55.840.07.03.4. [PERSON] та [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором та іпотечним договором не виконували належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, враховуючи вищезазначені обставини позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість по кредитному договору в розмірі 952 969,69 гривень та стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 3441 гривню понесені позивачем по даній справі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, зазначив, що позов підтримує, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 26 червня 2007 року між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого є «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 55.840.07.03 (а.с. 7-9), відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у сумі 228 100 доларів США строком з 26 червня 2007 року по 25 червня 2022 року зі сплатою 15,5 річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором 07 липня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Хоум Кредит Банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» було укладено іпотечний договір №55.840.07.03.4, предметом якого стала передача в іпотеку нерухомого майна: квартири [ADDRESS]. 27 вересня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ПАТ «Платинум Банк» було укладено договір відступлення права вимоги № 20110927/1-Г (а.с. 21-22) та договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами (а.с. 26), відповідно до яких первісний кредитор відступив новому кредитору всі права вимоги за кредитним договором № 55.840.07.03 та іпотечним договором № 55.840.07.03.4. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що станом на 09 серпня 2013 року становить 52 969,69 грн. (дев'ятсот п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот шістдесят дев'ять тисяч гривень шістдесят дев'ять копійок) (а.с.29-31), з яких: - сума заборгованості за кредитом - 113 856,68 доларів США, що еквівалентна в гривнях на день проведення розрахунку заборгованості за курсом НБУ - 910 056,44 грн. (дев'ятсот десять тисяч п'ятдесят шість гривень сорок чотири копійки); - сума заборгованості за відсотками - 4 244,75 доларів США, що еквівалентна в гривнях на день проведення розрахунку заборгованості за курсом НБУ - 33 928,29 грн. (тридцять три тисячі дев'ятсот двадцять вісім гривень двадцять дев'ять копійок); - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 17 серпня 2011 року по 09 серпня 2013 року - 4 492,48 грн. (чотири тисячі чотириста дев'яносто дві гривні сорок вісім копійок). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.4 Кредитного договору № 55.840.07.03 від 26 червня 2007 року позичальник зобов'язався щомісячно вносити грошові кошти в сумі 1267,22 доларів США на позичковий рахунок для погашення заборгованості за кредитом, погашати заборгованість за цим договором, сплачувати банку пеню в розмірі 0,5 відсотка за порушення строків повернення заборгованості по кредиту та/чи відсотків за його використовування, здійснювати повну сплату відсотків за користування кредитом. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним способом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цивільним кодексом передбачено можливість визначення зобов'язання в іноземній валюті. Банк свої зобов'язання по договорам виконав, позичальник, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - грошові кошти на придбання нерухомості. Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов'язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 575 КЦ України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до п. 3.1.4 Іпотечного договору № 55.840.07.03.7 від 07 липня 2010 у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором та/або за основним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його, та за рахунок вирученої від продажу предмета іпотеки суми грошових коштів переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, комісії неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання предмета іпотеки, а також витрати, пов'язаних з його реалізацією. Згідно з ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, які повинні виконуватися. Відповідачі, зі свого боку погодилися з такими умовами договору, підписавши кредитний договір та іпотечний договір особисто, тобто відповідачі погодилися на умови кредитного договору та іпотечного договору як такі, що їх влаштовували. Банк не примушував, не нав'язував своїх послуг відповідачам та не вимагав укладення договору. Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що [PERSON], [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором та іпотечним договором не виконали, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з позовною заявою у розмірі 3 441 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved