Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

ПАТ КБ " Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення, яку в подальшому уточнили, звернувшись до суду з уточненою позовною заявою, де окрім [PERSON], позовні вимоги пред'являють до [PERSON], неповнолітньої [PERSON] в інтересах якої діють [PERSON] та [PERSON], в якості третьої особи зазначають Службу у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради, вказавши, що 15.03.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № KRKRGK00150682, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 45 000,00 доларів США строком до 14.03.2022 року, зобов'язавшись повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Разом з тим, в забезпечення зобов'язань, взятих на себе [PERSON], між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року, згідно якого, позивачу в іпотеку відповідач передав житловий будинок загальною площею 79.60 кв.м., житловою площею 47.00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак [PERSON] своїх обов'язків по своєчасному погашенню кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконував, в результаті утворилась заборгованість за вказаним Кредитним договором та позивач вимушений був звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду м. Кривого Рогу від 15.11.2011 року, в рахунок погашення заборгованості за вказаним Кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме належний відповідачу [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки. Відповідно до ст.. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином відповідач [PERSON] та усі інші мешканці підлягають виселенню з житлового будинку розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Проскурівська, буд. 52. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» Гончарук А.Г. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі, розглянути справу у його відсутність. Відповідачі до суду не з'явилися, справа неодноразово призначалася до слухання, про час і місце судового засідання повідомлялися, повістки поверталися до суду без вручення за закінченням строку зберігання. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради [PERSON], звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, вказавши що Служба у справах дітей діє в інтересах малолітньої [PERSON], 2012 року народження, проти позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав . У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 15.03.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», організаційно-правова форма якого змінилась на «Публічне акціонерне товариство» (л.с. 26-29 - статут) та [PERSON] було укладено Кредитний договір № KRKRGK00150682 (далі - Кредитний договір), відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 45000,00 доларів США строком до 14.03.2022 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості (л.с.4-5). Разом з тим, в забезпечення зобов'язань, взятих на себе [PERSON], між позивачем та відповідачем був укладений Договір іпотеки № KRKRGK00150682 від 15.03.2007 року, згідно якого, позивачу в іпотеку відповідач передав житловий будинок загальною площею 79.60 кв.м., житловою площею 47.00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (л.с. 6-8). У відповідності до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Однак у порушення зазначених норм закону та умов укладеного Кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим за Кредитним договором утворилась заборгованість, в результаті чого позивач вимушений був звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.11.2011 року, в рахунок погашення заборгованості за вказаним Кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме належне відповідачу майно - земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки (л.с.9-10). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2012 року, вказане вище рішення суду від 15.11.2011 року в частині звернення стягнення на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] скасовано. В іншій частині рішення суду залишено без змін. (л.с. 15-16.) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року, вказане рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2012 року залишено без змін (л.с. 18-20). Відповідно до ч. 1 349 ЦПК України рішення і ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення. У письмовому порядку позивач вимагав, про добровільне звільнення відповідачем [PERSON], нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS], відповідно до положень ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» (л.с. 21). З документів випливає, що відповідач [PERSON] вимогу позивача про виселення не виконав. Лист про добровільне виселення [PERSON] 04 10 2013 року відмовився отримувати, про що свідчить запис в накладній ( л.с. 21 - оборот ) . Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, позивачем виконано всі умови зазначених правових норм, у зв'язку з чим у нього виникло право на звернення до суду з вимогою про виселення відповідачів , тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд задовольняючи позовні вимоги позивача приймає до уваги те, що на момент винесення зазначеного рішення набрав законної сили Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вимога про виселення є похідною від вимоги про стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті . Однак положення даного Закону не скасовують та не зупиняють дію законів, які встановлюють підстави виселення, а стосуються стадії примусового виконання рішень. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України з відповідачі на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved