Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 19.02.2016 року о 15 год. 30 хв. в м.Дрогобич, на нерегульованому перехресті вулиць Грушевського-Винниченка, відповідач керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21061» д.н. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «MITSUBISHI PAJERO WAGON IV» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача. В результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду від 11.03.2016 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно висновку вартість ремонту його автомобіля становить: 12\~510,19 грн. відновлювальний ремонт, 7\~283,66 грн. вартість матеріальних збитків. Крім того, вказує на те, що діями відповідача йому також заподіяно моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов та просив його задоволити у повному обсязі з підстав, які викладені у позовній заяві. Вказав, що намагався врегулювати спір в позасудовому порядку, однак відповідач відмовився відшкодовувати будь-яку йому шкоду. Представник позивача [PERSON] підтримав думку свого довірителя, просив задоволити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позову повністю, пославшись на письмове заперечення в матеріалах справи. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 3 до\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2\~ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч. 2\~ст. 22 ЦК України). Згідно із ч. 3\~ст. 22 ЦК України\~збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1\~ст. 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє\~\~транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2\~ст. 1187 ЦК України). Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення\~статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 19.02.2016 року о 15 год. 30 хв. в м.Дрогобич, на нерегульованому перехресті вулиць Грушевського-Винниченка, відповідач керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 21061» д.н. [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «MITSUBISHI PAJERO WAGON IV» д.н. [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені, травмованих немає. Постановою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.03.2016 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного\~правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~та нього накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, згідно з експертним висновком № 11/16 від 25.04.2016 року складає 12510, 10 грн. Крім того, в даному висновку експерта також зазначена сума вартості матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в сумі 7283,66 грн. Однак, суд вважає, що розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, не може визначатися шляхом складання розміру матеріального збитку та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, так як вартість відновлювального ремонту включає в себе розмір матеріального збитку, тільки без врахування коефіцієнту фізичного знову пошкоджених складників транспортного засобу, що підлягають до заміни. Відтак, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення, зі стягненням з відповідача на користь позивача 12510,10 грн. та 2000 грн. вартості автотоварознавчого дослідження та виїзду на огляд автомобіля, так як, частиною другою\~статті 1187 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Вирішуючи питання про стягнення на користь позивача завданої моральної шкоди суд виходить з вимог\~ст. 1167 ЦК України та\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".\~ Статтею 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. У ч. 1\~ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Тобто, ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. При цьому\~ст. 1167 ЦК України\~передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом\~ст. 1167 ЦК України\~залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Суд належним чином упевнився у відсутності обставин, які за законом виключають відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки встановив відсутність як непереборної сили так і умислу потерпілого. Отже, суд знаходить обґрунтованими доводи позивача про спричинення йому\~моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. Так, судом встановлено, що в результаті ДТП, що сталася, позивач зазнав матеріальної шкоди. Отже, по факту душевних страждань позивача, суд не має сумнівів, в тому числі і щодо\~порушення нормального способу його життя. Вказане є підставою для відшкодування моральної шкоди, яку суд визначає у\~розмірі 1000 гривень. Визнаючи такий розмір відшкодування моральної шкоди суд ураховує суть позовних вимог, характер дій особи, яка спричинила шкоду, ступінь моральних страждань позивача, бере до уваги й негативні, але не тривалі наслідки для його життя. Суд також вважає за необхідне в порядку ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved