Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом і просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10.08.2014 року у Летківській сільські раді Тростянецького району Вінницької області, актовий запис № 5, та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 900,00 грн. щомісячно. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 10.08.2014 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання з відповідачем, їм не вдалося побудувати міцну сім'ю на принципах взаємної любові та поваги один до одного. Відповідач постійно знаходився осторонь проблем та життєвих питань, що виникали в сім'ї. За час перебування у шлюбі спільне господарство вели не постійно. Кілька разів позивач з сином проживали окремо через обставини здійснення насильства. Відповідач жодного разу не навідував сина, не цікавиться ним. В наслідок чого їх подальше спільне проживання з відповідачем стало нестерпним, а збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивача та інтересах їхньої дитини. Шлюбні відносини між ними припинилися назавжди. Сім'я існує тільки формально. Подальше збереження сім'ї вважає неможливим та недоцільним. В даний час, позивач сама утримує та виховує малолітнього сина. Коштів, які вона утримує не вистачає для належного та достатнього забезпечення дитини, так і її особистого проживання. Відповідач офіційно не працевлаштований, проте отримує доходи з неофіційних джерел, тому розмір аліментів на утримання сина, вважає необхідно визначити в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, просила суд за обставин, викладених в позові, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 700,00 грн. щомісячно і до досягнення сином повноліття. Просила розгляд справи проводити у її відсутність та після розірвання шлюбу залишити прізвище - «[PERSON]» (а.с.24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти зменшених позовних вимог не заперечив (а.с.23). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що кожний із них скористався своїми процесуальними правами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу та стягнення аліментів. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2014 року, який зареєстрували у Летківській сільські раді Тростянецького району Вінницької області за актовим записом №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4 ). Від шлюбу сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, серії [NUMBER] (а.с.7). Сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Встановленим фактичним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї, відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ч. ч. 1,3 ст.55 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, в якому наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги те, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, а тому позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач не виявила бажання змінити своє теперішнє прізвище. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO], суд зазначає наступне. Судом встановлено та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки № 1263 від 07.10.2016 року, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення, [PERSON] отримує допомогу при народженні дитини та з 01.03.2016 року по 01.01.2018 року призначено допомогу малозабезпеченим сім'ям (а.с.5). Довідка про доходи № 100 від 03.10.2016 року підтверджує, що [PERSON] працює спеціалістом І категорії в Тростянецькій РДА та її заробітна плата з квітня 2016 року по вересень 2016 року становить 10418,26 грн. (а.с.6). Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Відповідач не проживає з позивачем однією сім'єю, в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язку утримувати дітей, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є істотною обставиною. Суд також враховує, що дитина проживають з матір'ю, яка має обмежені можливості їх утримувати, а забезпечення потреб сина вимагає значних витрат. В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалося сторонами, що відповідач офіційно не працевлаштований, інших утриманців немає, стягнень по виконавчих листах також, має задовільний стан здоровя. Таким чином, відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі 700,00 гривень є обґрунтованими. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, визнання відповідачем в повному обсязі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 700,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення сином повноліття. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою суду від 10.11.2016 року позивача [PERSON] було звільнено від сплати судового збору (а.с.15). Відповідно до ч.3 п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (ч.2 ст. 88 ЦПК України). Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1102, 40 грн. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 174, 212, 213-215, ЦПК України,

Outcome: approved