Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Кулеба І.І., звернулася до суду з позовом до Скалатської об`єднаної територіальної громади (Скалатської міської ради) Тернопільської області про визнання за нею права власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що зазначене будинковолодіння відносилось до колгоспного двору і складалось з 2 членів сім`ї - [PERSON] - голови двору, разом з якою у відповідності до довідки, виданої Підволочиським районним державним архівом 24 травня 2018 року №424 станом на 1991 рік проживала [PERSON] , та, виходячи з рівності часток членів двору, їм належало по 1/2 частці майна. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , проте при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] їйвідмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із належністю будинковолодіння до колгоспного двору, форма власності якого не передбачена чинним законодавством. Враховуючи те, що в позасудовому порядку позивач захистити свої права на має можливості, просить позов задовольнити. 10 липня 2019 року до відкриття провадження у справі представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої остання просить встановити факт, що позивач [PERSON] є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, представник позивача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача - Скалатської міської ради Тернопільської області у судове засідання не з`явився, однак подали до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнають, просять справу розглянути без їх участі. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки про технічний опис об`єкта нерухомого майна, виданої 14 червня 2018 року бюро технічної інвентаризації Підволочиського району та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 14 червня 2018 року житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] , загальною площею 69,9 кв.м., житловою - 41,7 кв.м. належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого згідно рішення виконкому Остап`євської сільської ради № 34 від 29 вересня 1992 року. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 вересня 1992 року, № 478 на підставі рішення виконкому Остап`євської сільської ради народних депутатів № 34 від 29 вересня 1992 року, жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, що складається з 2-х членів, головою якого є [PERSON] . Згідно довідки, виданої архівним відділом Підволочиської РДА в Тернопільській області 24 травня 2018 року № 424 по документах архівного фонду «Остап`ївська сільська рада» у погосподарських книгах с. Остап`є станом на 1991 рік значиться господарство [PERSON] , 1930 р.н., голови двору, разом з якою проживала онука [PERSON] , 1982 р.н. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Таким чином, у відповідності до даних положень [PERSON] , [PERSON] належало по 1/2 частці житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , як членам колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Скалатської міської ради Підволочиського району Тернопільської області. У відповідності до заповіту, посвідченого старостою с. Остап`є 07 лютого 2017 року [PERSON] , народжена [INFO] в с. Поляни Саноцького району, Польща, проживаюча в с.Остап`є, на випадок смерті заповіла все своє майно (нерухоме та рухоме), де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на момент смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] , що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00023045450 від 05 червня 2019 року), [INFO] . Як убачається із постанови приватного нотаріуса Підволочиського районного нотаріального округу від 19 червня 2018 року № 190/01-16 після смерті [PERSON] заведено спадкову справу за № 35/2017 на підставі звернення [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в майні - немає. Однак, у зв`язку з тим, що житловий будинок по [ADDRESS] є колгоспним двором, форма власності якого не передбачена чинним законодавством та через відсутність належного правовстановлюючого документу на спадкове майно, що є необхідним для вчинення нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є членом колгоспного двору, оскільки до 15 квітня 1991 року не втратила права на частку в цьому майні, а тому має право власності у розмірі 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , виходячи з рівності часток усіх членів двору, проте не може у позасудовому порядку здійснити реєстрацію належного їй майна. Крім того, позивачу [PERSON] належить 1/2 частка в порядку спадкування за заповітом після смерті бабці [PERSON] , померлої [INFO] , однаку зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності спадкодавця на зазначене спадкове майно їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того судом встановлена розбіжність у записі прізвища спадкодавця « [PERSON] », що зазначене у заповіті та свідоцтві про смерть, до запису її прізвища « [PERSON] » у свідоцтві про шлюб та графі мати в свідоцтві про народження матері позивача. Разом з тим, з пред`явлених суду документів судом встановлено, що запис у графі прізвища та по батькові спадкодавця « [PERSON] » є ідентичними, а тому розбіжність у написанні імені « [PERSON] - [PERSON] », суд розцінює як наслідок допущення помилки при видачі документів. Разом з тим, згідно показів свідків [PERSON] , [PERSON] останні ствердили, що знали гр. [PERSON] давно, в селі у повсякденному житті завжди звали її за прізвищем « [PERSON] » і їм відомі факти допущення помилок в документах щодо запису її прізвища. Твердження свідків не суперечать одне одному, підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи, а тому враховуються при ухваленні судового рішення. За вказаних обставин, суд вважає можливим встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved