Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду, в якому просить постановити рішення, яким вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], зобов'язавши видати ключ від вхідних дверей до квартири, зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 551 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з моменту свого народження проживав разом із батьками в квартирі [ADDRESS]. Разом з позивачем та його батьками проживала його дружина [PERSON], з якою він розлучився у 1987 році. Як зазначає позивач, вказану квартиру отримав його батько. [INFO] померла мати позивача, а [INFO] помер його батько. Після того, як поховали батька, [PERSON], без відома позивача та без його згоди змінила всі замки на вхідних дверях до квартири [ADDRESS] і відмовляється надати йому ключі від квартири. Крім цього позивач зазначає, що відповідач незаконно заволоділа всіма правовстановлюючими документами його батьків, щоб він не зміг своєчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом (а.с. 2-5). В ході розгляду справи відповідач подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] є неприватизованою. [PERSON] фактично не проживає в даній квартирі з 1987 року. Як зазначає відповідач за основним позовом, починаючи з 1987 року [PERSON] ще тричі був одружений й у весь цей час він проживав разом зі своїми сім'ями, однак не у спірній квартирі (а.с.55-56). В судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Позивач повідомив, що тривалий час [PERSON] не має змоги прийти додому після смерті батьків. Також повідомив, що в квартирі [ADDRESS] досі знаходяться його особисті речі: ковдра, подушка, зубна щітка, паста, шампунь, в шафі йому була виділена полка де також зберігалась його одежа. Звернув увагу, що до того, поки ним не було подано позовну заяву, актів, доказів та претензій з боку відповідача до нього не існувало. Зазначив, що він віддав свій комплект ключів на прохання рідних , після чого не може жодним чином потрапити до квартири. Підтвердив, що дійсно він декілька разів одружувався і проживав на орендованих квартирах, проте, він постійно залишався проживати разом з батьками в квартирі [ADDRESS]. Зазначив, що він навіть робив ремонт у вказаній квартирі. Відповідач за первісним позовом та представник відповідача в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, просили відмовити у задоволенні. Зазначила, що в неї не було причин подавати позовну заяву раніше, оскільки позивач не претендував на вселення. Повідомила, що позивач давно не проживає в квартирі [ADDRESS]. Зазначила, що наразі в спірній квартирі проживають вона, її чоловік, донька, наразі поїхала до села з дітьми. Вказала, що після смерті матері, позивач лише 2-3 рази приїжджав до квартири. Зазначила також, що позивач просив сплатити його частку у вказаній квартирі або купити йому невелику квартиру. Зустрічний позов позивач та її представник просили задовольнити. Третя особа за зустрічним позовом була присутня в судовому засіданні 02.06.2017 року та повідомила, що повністю підтримує та розділяє вимоги зустрічного позову, просить його задовольнити, проти задоволення первісного позову категорично заперечувала. Свідок [PERSON], яка з 2014 року є дружиною позивача,власного житла вони не мають. Зазначила, що знайома з позивачем з 2008 року, їй відомо, що позивач проживав з батьками, їздив на роботу, коли вони почали зустрічатись, позивач жив на дві сім'ї. В 2014 році померла матір позивача, до цього позивач вдень був на роботі, а вночі, проводив час з матір'ю. Також їй відомо, що в 2016 році, вони разом думали переїхати проживати до батьківської хати, зібрались вселятись, проте, їм це не вдалось за відсутності доступу до квартири. Повідомила, що позивач разом з [PERSON] приїзджав до квартири [ADDRESS]. Також в цій квартирі залишились речі позивача, а в підвалі залишились речі і її особисто. Всі документи про смерть батьків позивача, вони віддали відповідачу, Повідомила, що позивач робив в цій квартирі ремонт, білив стелю, допомагав у перевезенні дивану, встановленні сантехніки. Свідок [PERSON] повідомив, що товаришує з позивачем починаючи з 2009 року. В 2011 році він разом з позивачем робив косметичний ремонт в квартирі [ADDRESS], зокрема, він допомагав білити стелю. В квітні-травні 2016 він разом з позивачем приїхали до вказаної квартири, проте не змогли попасти, при ньому позивач телефонував відповідачу, проте не отримавши позитивної відповіді, вони вимушені були розвернутись і поїхати геть. Також повідомив, що в 2015 році допомагав перевозити батька. Свідок [PERSON], 1929 року народження, яка проживає в квартирі [ADDRESS] і знає позивача 24 роки, під час дачі свідчень в судовому засіданні не впізнала позивача, вказавши на адвоката позивача як на [PERSON] З огляду на вказане, суд не може вважати її свідчення належними та допустимими. Свідок [PERSON] яка проживає в квартирі [ADDRESS] зазначила, що вона не бачила позивача після смерті його батька. При цьому підтвердила, що позивач постійно приїжджав до батьків, коли вони були живі. На думку свідка, особистих речей позивача в квартирі немає, хоча як нею було уточнено, в коридорі вона не бачила його взуття чи одежі. Після смерті матері, позивач приїжджав десь два рази на місяць. В березні 2016 позивач був з дружиною. Підтвердила, що на дверях парадного міняли кодовий замок. Свідок [PERSON], яка хрестила дитину сторін в 1984 році і знає їх з 1987 року. Зазначила, що позивача в квартирі не бачила, проживав він з новою дружиною. Зазначила, що позивач з відповідачем мирились, проте, ненадовго. Свідок [PERSON] пякий є чоловіком відповідача з 2015 року і фактично проживає в квартирі яка проживає в квартирі [ADDRESS] з 15.11.2016 року, повідомив, що позивач у вказаній квартирі не проживає. Зазначив, що разів 3-4 позивач приїжджав до батька. Зазначив, що не було такого, щоб відповідача не пускали до квартири . Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши позивача, представника відповідача, відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України) Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Радянської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 24.01.1972 року [PERSON] та його сім'ї яка складається з 5 чоловік (він, дружина, 2 сини, теща), видано обмінний ордер на квартиру [ADDRESS] (а.с.90). Батьком [PERSON] є [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.23). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В 1987 році сторони шлюб розірвали. Водночас, обидві сторони визнали, що з 2005 по 2007 роки позивач та відповідач певний час проживали разом в квартирі [ADDRESS], намагались побудувати сім'ю, взяли в кредит автомобіль. Так, відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.07.2016 року, померла мати [PERSON] - [PERSON] (а.с. 21), а [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.07.2016 р. (а.с.22). 10 серпня 2016 року між Керуючою компанією з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва та [PERSON] був укладений Договір № 2239 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-11). 10 серпня 2016 року до ПАТ АК «Київводоканол» [PERSON] подано заяву про укладення договору про надання послуг з центрального водопостачання холодної води та послуг з водопостачанням холодної води та гарячої води (а.с. 13). 10 серпня 2016 року між [PERSON] та ДП «КиївГазЕнерджі» було укладено Заяву - Приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам до кв. [ADDRESS] (а.с. 14). 10 серпня 2016 року між [PERSON] та ПАТ «Київгаз» було укладено Заява-Приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звертався до Начальника Святошинського управління поліції ГУНП в м. Києві полковника поліції Ткаченка В.М. із заявою в якій зазначає, що громадянка [PERSON] змінила замки до вхідних дверей квартири [ADDRESS] та не дає змоги відкрити спадкову справу утримуючи документи (а.с. 24-26). Із висновку дільничного офіцера поліції Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві старшого лейтенанта поліції Радкевича О.В. від 18.08.2016 року вбачається, що перевірку по матеріалам зареєстрованого до журналу ЄО за № 53958 від 04.08.2016 р. за заявою [PERSON], закінчено, в зв'язку з чим знято з контролю та списано до справи (а.с.85). Відповідно до довідки від 30.10.2016 року, вих. № 02/08/00-7491, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 57). Відповідно до Акту від 30.11.2016 р., який затверджений начальником «ЖЕД-8» та підписаний комісією у складі майстра [PERSON], майстра [PERSON], робітника КПУБ [PERSON] та сусідами, під час перевірки переконалися, що [PERSON] за адресою не проживає, особистих речей його не має, окремого місця в квартирі де б він міг відпочивати і спати немає (а.с.58-59). Відповідно до акту від 31.10.2016 р., який затверджений начальником «ЖЕД-8» та підписаний комісією у складі майстра [PERSON], майстра [PERSON], робітника КПУБ [PERSON] та сусідами, під час відвідування квартирі [ADDRESS] не знаходився. Зі слів мешканців квартири він за цією адресою фактично не проживає тривалий час. Особистих речей, або інших ознак, вказуючи на фактичне місце проживання [PERSON] за даною адресою немає (а.с.60-61). 06.09.2016 року комісією у складі майстра [PERSON], майстра [PERSON], робітника КПУБ [PERSON] був складений Акт, який затверджений начальником «ЖЕД-8», про те, що провели перевірку в квартирі [ADDRESS]. При перевірці переконалися, що за даною адресою зареєстрований, але не проживає [PERSON]. Сусіди під час спілкування підтвердили даний факт (а.с. 62). Відповідно до Акту старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Желтікової О.А. від 09.11.2016 року, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зі слів [PERSON], яка мешкає в даній квартирі, з'ясовано, що [PERSON] не проживає в даній квартирі з 1987 р. (а.с. 63). Відповідно до Постанови старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Желтікової О.А. від 28.09.2016 року у виконавчому провадженні № 52076368 було оголошено розшук майна [PERSON] (а.с. 65-66). Відповідно до відповіді Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 31.01.2017 року № 02108.00-137 на адвокатські запити від 27.01.2017 р. стосовно надання інформації та копії документів щодо квартири [ADDRESS], в даній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.80-81). Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК України Громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За змістом частин 1, 2 статті 58 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної в місті Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За статтею 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. У відповідності до ст.65 ЖК України особи,що вселились в жиле приміщення як члени наймача ,набувають рівного права з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням. Частинами 1,2 статті 64 ЖК УРСР встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Згідно вимог ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до статті 191 Житлового кодексу Української РСР, житлові спори вирішуються відповідно до закону. Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судовим розглядом встановлено, що позивач був вписаний в обмінний ордер на спірну квартиру, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. В подальшому, позивача 26.06.1985 року було зареєстровано у вказаній квартирі. Ордер в установленому законом порядку недійсним не визнавався. Судового рішення про визнання позивача таким, що втратив право користування спірною квартирою, яке б було чинним на момент розгляду справи суду не надано. Позивач стверджують, що не проживає в квартирі [ADDRESS] після 40 днів по смерті батька, який помер [INFO] через створення перешкод в користуванні квартирою та фізичною неможливістю попасти у вказане житло. Відповідач, стверджує, що позивач не проживає у спірній квартирі з 1987 року, проте, визнає, що в 2005-2007 роках вони проживали разом. В матеріалах справи наявні відомості про звернення [PERSON] до поліції до поліції щодо неможливості попасти до квартири, наявні звернення позивача про укладення договорів на надання комунальних послуг, показами свідків підтверджено, що до смерті батька позивач періодично приїжджав до квартири. Відповідно, з огляду на досліджені докази, не проживання в квартирі позивача за життя батьків - не доведено. Водночас, його не проживання після смерті батька визнається сторонами і суд погоджується у даному випадку з твердженнями позивача про наявність поважних причин для його не проживання, зокрема, неможливість потрапляння до квартири. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, а його права, підлягають поновленню шляхом вселення до квартири [ADDRESS] з одночасним зобов'язанням відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою та видати ключі від вхідних дверей до квартири. Щодо вимог зустрічного позову, суд не вбачає підстав для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved