Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2016 року предявила до суду позов до [PERSON], [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по вулиці Шевченка, 9 в с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є спадкоємцем за заповітом після батька, померлого 24 березня 2001 року [PERSON], якому належить на праві особистої власності ? частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по вулиці Шевченка, 9 в с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області. Звернувшись до Тернопільської районної державної нотаріальної контори для оформлення права власності на спадкове майно, нотаріусом відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов визнає та не заперечує поти його задоволення. Від відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника [PERSON] сільської ради, позов визнає. Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін та представника третьої особи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Як вбачається із свідоцтва про народження серії ІІ-ЯР №507478 [PERSON] народилася 03 червня 1955 року в с. Романівка Великобірківського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис №6. 26 червня 1981 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що Великобірківською селищною Радою народних депутатів зроблено актовий запис №14 від 26 червня 1981 року. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26 травня 1990 року, виданого на підставі рішення виконкому Великобірківської селищної Ради народних депутатів від 25 травня 1990 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований по вулиці Шевченка, 9 в с. Романівка належить колгоспному двору, що складається з чотирьох членів, головою якого є [PERSON]. Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами зареєстровано в Тернопільському бюро технічної інвентаризації за реєстром №66. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 23 листопада 2015 року №675 житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, який знаходиться в с. Романівка по вулиці Шевченка, 9 складається з: А житлового будинку з прибудовами (загальна площа 72, 5, житлова площа 37,4), Б літньої кухні, В хліва, Г господарської будівлі, Е господарської будівлі, Д вбиральні, К криниці, І вимощення, 2-4 огорожі. Станом на 26 травня 1990 року право власності на майно зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] 20 листопада 2015 року по обліку бюро будинковолодіння №9 по вулиці Шевченка в с. Романівка рахується: ? частина за [PERSON], ? частина за [PERSON], ? частина за [PERSON], ? частина за [PERSON]. 20 листопада 2015 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по вулиці Шевченка, 9 в с. Романівка, замовником технічної інвентаризації є [PERSON]. 24 березня 2001 року [PERSON] помер, про що [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області зроблено актовий запис №7 від 26 березня 2001 року та видано свідоцтво про смерть серії І-ИД №095799. Як вбачається із довідки №431 від 11 листопада 2015 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області на день смерті [PERSON] разом з ним в житловому будинку №9 по вулиці Шевченка в с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області проживали та були зареєстровані: [PERSON] дочка; [PERSON] внук; [PERSON] дочка; [PERSON] зять; [PERSON] внук; [PERSON] внучка. Згідно заповіту, складеного 06 лютого 1996 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №16 від 06 лютого 1996 року, [PERSON] заповів [PERSON] належний йому житловий будинок з надвірними прибудовами в с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області та все належне йому майно. З метою оформлення права власності на спадкове майно позивач звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 27 листопада 2015 року № 3105/02-14 [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 24 березня 2001 року [PERSON], у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України "Про власність" застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції, що діяла до 16.12.1993 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність» майно вказаного колгоспного двору не змінилося. Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року було переведено до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять. Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає. За змістом ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, беручи до уваги визнання позову відповідачами, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають до задоволення у повному обсязі, а тому за позивачем слід визнати право власності на ? частину житлового будинку №9 з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться по вулиці Шевченка в с. Романівка Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 24 березня 2001 року [PERSON]

Outcome: approved