Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що відповідач не надає добровільно допомоги на її утримання. У позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що вона та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що був розірваний згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 2 березня 2016 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився проживати з нею. Відповідач [PERSON] має основне місце роботи, а отже, має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Позивач [PERSON] у позовній заяві, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] добровільно допомоги на утримання дитини не надає, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду та до досягнення дитиною повноліття, а рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги змінила в частині розміру аліментів, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 35 % від заробітку (доходу) відповідача [PERSON], починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] визнав частково, погоджується сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 30% від заробітку (доходу) щомісячно. Оскільки несе значні витрати на проживання, сплачувати аліменти у більшому розмірі не має можливості. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності, за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині стягнення аліментів у розмірі 30% від заробітку (доходу) щомісячно, не встановлено. Дослідженими доказами по справі встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6) та від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 7) [PERSON] народився [INFO], його батьком вказаний відповідач [PERSON], а матір'ю позивач [PERSON]. В судовому засіданні сторони своїми поясненнями підтвердили те, що після розірвання шлюбу між ними (а.с. 6), їх малолітній син залишився проживати з матір'ю - позивачем [PERSON] Ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги ту обставину, що відповідач [PERSON] має основне місце роботи, щомісячно отримує заробітну плату (а.с. 5), суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у частці від заробітку (доходу) відповідача. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан відповідача та малолітньої дитини, стан їх здоров'я; те, що відповідач є працездатним, має основне місце роботи. Відповідач [PERSON] у власності нерухомого майна не має, проживає з батьками та спільно з ними веде особисте підсобне господарство. Інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина в розмірі 32-х % від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вважає, що вказаний розмір аліментів, з урахуванням майнового стану відповідача, не буде завищеним в нинішніх умовах проживання, а також з урахуванням малолітнього віку дитини сторін по справі, її потреб та не буде таким, що створить відповідачеві додаткові труднощі матеріального характеру. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, 174, 214, 215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved