Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким виділити у володіння та користування [PERSON] житлову кімнату площею 19,1 кв.м. в квартирі [ADDRESS] а у користування та володіння [PERSON] житлові кімнати площею 17,7 кв.м. та 14,6 кв.м. в квартирі [ADDRESS] кухню площею 9,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,8 кв.м., гардеробну ( шкаф) площею 0,5 кв.м., тамбур площею 2,2 кв.м., тамбур площею 3,5 кв.м. залишити в спільному користуванні позивача та відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом він-позивач та відповідач є власниками по ? частини квартири [ADDRESS] кожний, в квартирі зареєстровані, позивач, відповідач та син відповідача - третя особа [PERSON] Як вказує позивач, між сторонами склались неприязні відносини, виникають постійні суперечки з приводу оплати квартирної плати та плати за комунальні послуги, оскільки відповідач та третя особа коштів на оплату даних послуг не надають, самостійно оплату не проводять, тому весь тягар по утриманню квартири лежить на позивачеві. Квартира [ADDRESS] є трикімнатною квартирою, житловою площею 51,4 кв.м., а тому доля кожного з співвласників складає 25,7 кв.м., враховуючи те, що квартира складається з трьох кімнат площею 19,1 кв.м., 17,7 кв.м., та 14,6 кв.м. позивач просить виділити йому кімнату площею 19,1 кв.м, а відповідачу дві кімнати площею 17,7 кв.м. та 14,6 кв., кухню площею 9,9 кв.м., ванну кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,8 кв.м., гардеробну ( шкаф) площею 0,5 кв.м., тамбур площею 2,2 кв.м., тамбур площею 3,5 кв.м. залишити в спільному користуванні позивача та відповідача. Посилаючись на ст.. 358 ЦК України просив заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили заявлені позовні вимоги задовольнити, вказуючи на те, що позивач є батьком відповідача та дідом третьої особи [PERSON], вказували, що між ними виникли неприязні відносини, відповідач перешкоджає позивачу користуватися квартирою, крім того не оплачує та не надає жодних коштів на оплачу квартири, тому вони вимушені звернутись до суду з даним позовом. Відповідач проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, вказував, що дійсно між ним та позивачем склались неприязні стосунки, однак вважав що позивач не має права на дану квартиру оскільки вказана квартира була отримана його матір»ю, крім того за усною домовленістю, позивач здає в найм квартиру [ADDRESS] та забирає особисто собі всі кошти від договору оренди даної квартири, однак він та син не надають коштів на оплату спірної квартири. Вказував, що даний позов позивачу потрібний лише для того, щоб в подальшому продати дану частину квартири. Третя особа [PERSON] в судові засідання не з»явився, надав суду свої заперечення з приводу заявлених позовних вимог, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є власниками по ? частині кожний квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2009 р. Відповідно до технічного паспорту дана квартира загальною площею 78,4 кв.м., жилою площею 51,4 кв.м. є трикімнатною, кімнати площею 19,1 кв.м., 17,7 кв.м., та 14,6 кв.м. та загальні приміщення кухня площею 9,9 кв.м., ванна кімнату площею 2,6 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м., коридор площею 7,8 кв.м., гардеробна ( шкаф) площею 0,5 кв.м., тамбур площею 2,2 кв.м., тамбур площею 3,5 кв.м. Відповідно до довідки за формою №3 від 11.12.2014 р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг складає 3239 грн. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За відсутності такої згоди порядок володіння та користування майном може бути визначений судом за позовом одного або декількох співвласників. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників. Відповідно до роз*яснень, у п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист прав приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можна виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, або їх можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це було заявлено позов. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Аналогічне визначено положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність у позивача як власника права на визначення і надання йому у користування, без поділу і виділу в натурі, частини приміщень квартирі [ADDRESS] відповідно до його частки у розмірі ? частини у зазначеній квартирі. В свою чергу, з письмових заперечень відповідача вбачається, що останній не визнає та оспорює право позивача на надання йому як співвласнику у користування частини квартири оскільки позивач не має наміру проживати у наведеній квартирі, а бажає її лише тільки продати. Разом з цим суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Положеннями ч. 3 ст. 319 ЦК України визначено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Разом з цим Верховним Судом України роз'яснено у розділі «Право спільної часткової власності. Здійснення права спільної часткової власності» листа «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» від 01.07.2013р., що відповідно до ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками у праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а якщо це неможливо - вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Крім того, згідно роз'яснень Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 12.04.1985р. №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у користування особи може бути виділено житлове приміщення у вигляді ізольованої кімнати. Враховуючи наведене, суд вважає можливим заявлені позивачем позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст..88 ЦПК України оскільки позивач є інвалідом 2 групи та відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved