Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Заявник [PERSON] , інтереси якої представляє - адвокат Пономаренко Н.М., звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Колтунівка Олексіївського району Воронезької області, який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий Кам`янобрідським РВ УМВС України в Луганській області 21 жовтня 1997 року, є батьком [PERSON] , [INFO] та встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Колтунівка Олексіївського району Воронезької області, який помер [INFO] в м. Луганську Луганської області. В обґрунтування заяви вказала, [INFO] у м. Луганську Луганської області помер батько заявниці - [PERSON] , [INFO] , про що 20 серпня 2020 року заявниця отримала лікарську довідку про причини смерті № 182 та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Заявниця по справі [PERSON] 21 лютого 1976 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . 20 грудня 1977 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] . 16 лютого 1996 року [PERSON] знов уклала шлюб з [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запис в графі «відомості про дружину: прізвище нареченої до реєстрації шлюбу зазначено « [PERSON] ». Під час звернення до органу реєстрації актів цивільного стану, який знаходиться на території, що підконтрольна українській владі стало відомо, що видане лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] на непідконтрольній території не має юридичної сили та не створює ніяких правових наслідків. Встановлення факту родинних відносин та факту смерті має для заявника юридичне значення, через те, що вона не може зареєструвати смерть батька та реалізувати своє право на спадщину за законом. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Пономаренко Н.М. в судове засідання не з`явились, разом із заявою про встановлення факту родинних відносин та факту смерті надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 15). Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судовому засіданні участі не брав, надавши заяву про розгляд справи на розсуд суду та у відсутність представника. Одночасно повідомляє, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформація про смерть [PERSON] , [INFO] - відсутня (а.с. 21). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження вбачається (мовою оригінала) [PERSON] родилась [INFO], отец - [PERSON] , мать - [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії паспорту, прізвище батька заявника як на українській мові так і на російській мові зазначено " [PERSON] ".(а.с.6) Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 лютого 1996 року гр. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16 лютого 1996 року, про що зроблено актовий запис № 72, прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 8 з.б.). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28 квітня 1981 року шлюб між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] розірвано, прізвище дружини після розірвання шлюбу - « [PERSON] » (а.с. 9). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 21 лютого 1976 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] » (а.с. 22-23). Таким чином, труднощі з підтвердженням родинних відносин між заявником та її батьком [PERSON] виникли внаслідок помилкової транслітерації прізвищ під час перекладу з російської мови на українську мову. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Встановлення факту родинних відносин для заявника має юридичне значення, так як вона не може зареєструвати факт смерті свого батька та реалізувати своє право на спадщину. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити вимогу заявника про встановлення факту родинних відносин між нею та померлим, адже всі дані повністю збігаються. Що стосується встановлення факту смерті, судом встановлено наступне. [INFO] у м. Луганську області помер [PERSON] , [INFO] , про що 20 серпня 2020 року за місцем смерті особи, було видано лікарську довідку про причину смерті № 182 (а.с. 7) та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7 з.б.). Згідно роз`яснення Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року № 985/0/208-21, положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Згідно наказу Міністерства юстиції України 1847/5 від 05.11.2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» де вказано, що було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області, зокрема, м. Луганськ Луганської області, Україна. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Також, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься в лікарській довідці про причину смерті № 182 від 20 серпня 2020 року та в свідоцтві про смерть від 21 серпня 2020 року серії [NUMBER] приймає до уваги практику Європейськогосуду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до національного законодавства має застосовуватисьсудами при розгляді справ як джерело права під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених вимог, оскільки в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені заявником у заяві в обґрунтування своїх вимог щодо встановлення фактів родинних відносин та смерті є достовірними, підтверджені в судовому засіданні, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними. Факт того, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Луганську Луганської області, підтверджується письмовими доказами та у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованих осіб, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Рішення в частині встановлення факту смерті підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved