Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач, від імені якого діє адвокат Швець С.В. звернувся до суду з позовом про визнання за ним в порядку спадкування за законом право власності на будинок [ADDRESS] , після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його дід [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , яку за законом прийняла його мати [PERSON] . Свої права на спадщину належним чином мати оформила лише на земельну ділянку, бо на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , право власності в органах БТІ не було зареєстровано, тобто був відсутній правовстановлюючий документ, який необхідний для отримання свідоцтва про право на спадщину. Це право необхідно було визнавати в судовому порядку, але його мати не встигла цього зробити. [INFO] його мати померла, після смерті матері позивач у визначений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та оформив свої спадкові права на частину спадкового майна, але у видачі свідоцтва про право на спадковий будинок нотаріус йому відмовив, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи, тому за захистом своїх прав вимушений звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд спраи без його та позивача участі, позовні вимоги підтримав. Представник Приютівської селищної об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 23.05.2019 року до суду надійшла зава про визнання позову та розгляд справи без участі представника. Представник Олександрійської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі предстаника. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши докази у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина до якої, зокрема, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення виконкому Головківської сільської Ради депутатів трудящих від 04 травня 1979 року було виділено під індивідуальне будівництво земельну ділянку загальною площею 0,05 га на дільниці земель з земельного фонду колгоспу «Калинина» Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області. Виконком Олександрійської районної ради депутатів трудящих надав [PERSON] дозвіл на виконання будівельних робіт по спорудженню індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями на присадибній ділянці [ADDRESS] по типовому проекту № 30-3 к-7 та видане «Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР». [PERSON] збудував житловий будинок протягом 1979-1982 років та отримав технічний паспорт на будинок від 17 жовтня 1990 року, але будинок не було введено в експлуатацію, оскільки, на той час чинним законодавством цього не вимагалося. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є рідною донькою [PERSON] . Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровограської області від 28.12.2018 року встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2016 року. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , запису про укладення шлюбу №17 від 17.09.1983 року вбачається, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2018 року, зареєстрованого в реєстрі №892, [PERSON] прийняв спадщину, яка складається з земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] , розташованої на території Головківської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, площею 7,7000га. З архівної довідки №35 від 07.02.2017 року право власності на будинок по [ADDRESS] за архівними даними КП "ОМБТІ" не зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Головківської сільської ради №94 від 08.02.2017 року та копії погосподарської книги вбачається, що згідно погосподарської книги [PERSON] , [INFO] був власником будинку по [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Постановою від 18.09.2018 року державний нотаріус Олександрійської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з тих підстав, що право власності на будинок у встановленому законом порядку за спадкодавцем не зареєстровано. З копії спадкової справи вбачається, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] та частково оформив спадкові права, являється позивач [PERSON] . Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~зі\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Порядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженою Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.95. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Згідно з положеннями ч.1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. У 1975-1980 роках питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.48 р.), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року Постановою ради міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.48 р.), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно із ст. 1 Указу від 26.08.48 р., кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 р. визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26.08.48 р. та Постановою від 26.08.48 р., підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. Житлові будинки, побудовані в сільській місцевості, до експлуатації не приймалися. За таких обставин, оскільки будівництво житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому законом порядку земельній ділянці та на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні ст. 105 ЦК Української РСР) і те, що на момент смерті спадкодавця цей будинок був повністю збудований, що підтверджується технічним паспортом від 17.10.1990 р., спірний житловий будинок є об`єктом права власності, тому є правові підстави для визнання за позивачем, як спадкоємцем першої черги після смерті його матері, права власності на цей будинок у порядку спадкування за законом. Оскільки права позивача порушені не з вини відповідача, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: approved