Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину, в обґрунтування якого зазначила, що 07 липня 2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у Станично-Луганському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №52. Від шлюбу вони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. 01 квітня 2018 року шлюбні стосунки між нею та відповідачем були фактично припинені. Відповідач ухиляється від покладеного на нього законодавством обов`язку утримувати свою дитину в добровільному порядку. Угоди про сплату аліментів у добровільному порядку ними не досягнуто, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свого малолітнього сина. Просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій позов підтримала та просила його задовольнити, справу розглянути без її участі (а.с. 35). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України та ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки до суду не повідомив. Заява про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату , час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні матеріали справи, надані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 07 липня 2016 року, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 52. (а.с.7)., Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 2017 року Старобільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. (а.с. 8)., Сторони з 01 квітня 2018 року проживають окремо, малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем, що підтверджується актом фактичного місця проживання № 742 від 02.02.2019 року. (а.с. 9)., Крім того, малолітній [PERSON] перебуває на повному матеріальному утриманні позивача. Як зазначила позивач у своєму позові, відповідач ухиляється від покладеного на нього законодавством обов`язку утримувати свою дитину, угоди про сплату аліментів у добровільному порядку ними не досягнуто, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати свого малолітнього сина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Як передбачено ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України - при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1-2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". У зв`язку з цим, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривні 40 копійок. На підставі ст.3, ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН, ст.ст. 141,181,184,184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved