Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 16.11.2020 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом, в якому вказано, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 31.05.2011 року. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого банком відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 05.10.2020 року має заборгованість, яку позивач просить стягнути, у розмірі 11894,30 грн, з яких: 9389,73 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2504,57 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором від 31.05.2011 року. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду 25.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судові засіданні не з`являвся, одночасно з подачею позовної заяви подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 7). Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак судові повістки повернулися на адресу суду не врученими у зв`язку з відсутністю позивача за вказаною адресою. Крім того, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що представник позивача скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду 31.05.2011 року відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг у Приватбанку, відповідно до якої він виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка «Універсальна» та вказав бажаний кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн. Відповідач погодився, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с. 34). Також, 02.06.2011 року відповідач [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», згідно з якою базова відсоткова ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, становить 3%. Розмір щомісячного платежу складає 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа, наступного за звітним (а.с. 35). Заперечень щодо підписання вказаної довідки відповідачем не надано. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 633, 634, 1054, 1055 ЦК України суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у письмовій формі укладений кредитний договір. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 31.05.2011 року, зі змісту якого вбачається, що станом на 05.10.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 11894,30 грн, з яких: 9389,73 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2504,57 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 88-98). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ім`я [PERSON] , станом на дату відкриття рахунку - 02.06.2011 року кредитний ліміт встановлено у сумі 5000,00 грн, однак у подальшому кредитний ліміт збільшувався та 18.01.2017 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 9000,00 грн (а.с. 100). В довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н [PERSON] було видано наступні кредитні картки: № [NUMBER] від 02.06.2011 року з терміном дії до 01/15; № [NUMBER] від 21.06.2011 року з терміном дії до 03/15; № 414943771259723 від 19.05.2012 року з терміном дії до 07/15; № [NUMBER] від 18.07.2012 року з терміном дії до 04/16; № [NUMBER] від 28.08.2012 року з терміном дії до 04/16; № [NUMBER] від 01.10.2012 року з терміном дії до 04/16; № [NUMBER] від 24.12.2012 року з терміном дії до 04/16; № [NUMBER] від 31.01.2013 року з терміном дії до 09/16; № [NUMBER] від 22.05.2017 року з терміном дії до 06/18; № [NUMBER] від 18.01.2017 року з терміном дії до 05/19; № [NUMBER] від 28.04.2016 року з терміном дії до 04/20; № [NUMBER] від 09.08.2018 року з терміном дії до 06/22 (а.с. 101). Згідно виписки по рахунку, [PERSON] регулярно використовував кредитну картку для зняття готівки, оплати товарів і послуг, та користувався кредитними коштами у межах суми кредитного ліміту, його витрати по кредитній карті не перевищували його розміру (а.с. 128-139). Крім того, зі змісту виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що збільшення тіла кредиту понад 9000,00 грн відбувалось за рахунок нарахування відсотків за ставкою 3,5%, пені та комісії, що разом становить 11894, 00 грн., яка і заявлена до стягнення. В той же час, позивач не заявляє вимоги про стягнення заборгованості по пені та комісії. Матеріали справи не містять доказів збільшення кредитного ліміту до 9389,73 грн, обов`язок доказування відповідно до ст. 12,13,83 ЦПК України покладено на позивача, а відтак суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими частково, а саме в сумі 9000,00 грн, оскільки наявність такої суми заборгованості підтверджена належними доказами. Щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, судом встановлено наступне. Зі змісту розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за простроченими відсотками утворилась за період з 01.03.2020 року по 05.10.2020 року (а.с. 18 на звороті). Матеріалами справи підтверджено, що відповідач підписав Довідку про умови кредитування, відповідно до якої базова відсоткова ставка становить 3% в місяць. Таким чином, заборгованість за простроченими відсотками за період з 01.03.2020 рік по 05.10.2020 року, виходячи з відсоткової ставки 3% в місяць та заборгованості по тілу кредита в розмірі 9000,00 грн., становить 1935,12 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог не підтверджено правомірність нарахування відсотків у сумі 2504,57 грн. Беручи до уваги викладене вище, дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9000,00 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1935,12 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1932,58 грн.

Outcome: approved