Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Короткий зміст вимог. 13.07.2021 року [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити належність їй договору купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , укладений 30.04.1992 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона звернулась до державного реєстратора виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області із заявою про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . Перевіривши документи було виявлено суперечність в імені заявника, а саме в договорі купівлі-продажу від 30.04.1992 року ім`я вказано як « [PERSON] », а в паспорті громадянина України ім`я вказане як « [PERSON] ». У зв`язку з чим заявниці було відмовлено в проведенні державної реєстрації права власності. Процесуальні дії у справі та аргументи учасників справи. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 21.07.2021 року відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами окремого провадження на 27 липня 2021 року. Заявниця в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги за заявою підтримує, просить їх задовольнити. Представник Охтирської об`єднаної територіальної громади в особі Охтирської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. За таких обставин розгляд справи проводиться у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами у відповідності до положень ст.247 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору від 30 квітня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 39 (а.с.8). Згідно паспорту громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру № [NUMBER] дані заявниці вказано як [PERSON] (а. с. 5). Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Охтирської міської ради від 09.08.2021 року за № 56982205 [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації у зв`язку з наявністю суперечності в імені заявника в договорі купівлі-продажу від 30.04.1992 року та її паспортними даними. Таким чином, наведене свідчить про те, що у вищевказаному договорі наявна очевидна технічна описка в імені заявниці, протилежного судом не встановлено, вона має в наявності вказані документи, що підтверджує факт належності вказаного правовстановлюючого документу саме цій особі, а тому маються законні підстави для задоволення заяви, оскільки порушується право заявниці, яке вона в інший спосіб не може відновити, встановлення даного факту має юридичне значення, так як необхідне заявниці для проведення державної реєстрації будинку. За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру ( п. 36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства» ). Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В ч. 2 ст. 315 ЦПК України вказано, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.1 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає справи про встановлення фактів, коли такі факти породжують юридичні наслідки від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, коли встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд, який в Постанові від 07 березня 2018 року по справі № 759/759/17,в якій вказав зокрема, що встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу заявнику має юридичне значення для реалізації свого права власності. Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо). Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до ст.315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа. З представлених заявницею доказів вбачається, що доводи заявниці є законними та обґрунтованими. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про доведеність факту, що договір купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] , укладений 30.04.1992 року, належить [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved