Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Посилався на те, що він з 02.10.1996 року по теперішній час він постійно проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS]. У червні 2017 року гуртожиток по [ADDRESS] прийнято у комунальну власність м. Полтави від ДК ЖЕП «Будівельник». З 01.08.2017 року КП « ЖЕО № 2» прийнято на баланс гуртожиток за адресою [ADDRESS]. 10.05.2017 року позивачем укладений договір із КП «ЖЕО №2» про надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкової території, ним сплачуються житлово-комунальні послуги. Позивач хоче приватизувати житло, проте у нього відсутній ордер. КП «ЖЕО №2» повідомив про відсутність ордеру в архіві підприємства. Просив встановити факт його проживання та визнати право користування кімнатою [ADDRESS] з 02.10.1996 року по теперішній час на законних підставах. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача - Управління майном комунальної власності міста Виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суду надано відзив, в якому відповідач покладається на розсуд суду щодо вирішення даних позовних вимог, просить справу розглянути у відсутність представника. Представник третьої особи КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та представника третьої особи, які не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 02 жовтня 1996 року по теперішній час проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. У червні 2017 року гуртожиток по [ADDRESS] прийнято у комунальну власність м. Полтава від ДК ЖЕП « Будівельник» 01 серпня 2017року КП «ЖЕО №2» прийнято на баланс гуртожиток за адресою [ADDRESS]. За час проживання у вказаній кімнаті позивач сплачує послуги з квартирної плати та утримання прибудинкової території. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено право кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, серед інших документів, громадянин повинен подати до органів приватизації копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно п.п. 69. 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року, з наступними змінами та доповненнями, ордер на жиле приміщення дійсний протягом 30 днів і при вселенні громадянин повинен його здати в житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації як документ суворої звітності. Статтею 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрував своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS]. Таким чином, позивачем дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved