Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

Позивач 27.02.19 р. подала до суду вказаний вище позов. Просить припинити стягнення аліментів за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 01.04.11 р. на підставі виконавчого листа, виданого 18.05.04 р. цим же судом, про стягнення з неї на користь позивача у розглядуваній справі аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін: сина [PERSON], [INFO]., дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітків, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаних вище неповнолітніх дітей як спільних дітей сторін, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітків відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі. За час шлюбу у сторін народились вказані вище спільні діти. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 21.03.12 р. шлюб між сторонами було розірвано. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 01.04.11 р. було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаних вище неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітків, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як діти тимчасово проживали разом з відповідачем, то за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.06.15 р. було стягнуто з неї на користь відповідача у розглядуваній справі аліменти на утримання вказаних вище малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 450 грн щомісячно на кожну дитину. З травня 2018 р. діти стали проживати разом з нею, перебувають на повному її утриманні. 23.05.18 р. відповідач звернувся до Ковельського відділу ДВС із заявою про повернення виконавчого документа про примусове стягнення аліментів з неї на утримання дітей. За рішенням Ковельської міськради Волинської області від 12.07.18 р. № 242 «Про визначення місця проживання дітей», було вирішено вважати рішення виконкому Ковельської міськради Волинської області від 12.03.15 р. № 78 щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] таким, що втратило чинність (місце проживання дітей з батьком). Покликаючись на ст. ст. 180, 181 СК України, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р., зазначає, що вона не працює, має інвалідність 2 гр., відповідач працює монтером колії виробничо - структурного підрозділу «Ковельська дистанція колії» та маж сталий заробіток в сумі біля 10 000 - 12 000 грн щомісячно, однак, добровільно коштів на утримання дітей не надає. Покликаючись на ст. 182 СК України, зазначає, що відповідач інших стягнень за виконавчими документами не має, інших утриманців не має. Покликаючись на ст. 150 СК України, просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 02.04.19 р. відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем копію вказаної вище ухвали про відкриття провадження у справі із копією позовної заяви з доданими до неї матеріалами отримано під розпис 11.04.19 р.. За станом на 02.05.19 р. відповідачем не подано до суду відзиву на позову заяву. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 21.03.12 р. у цивільній справі № 0306/917/2012 провадження № 2/0306/390/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 03.04.12 р., з 05.08.05 р. сторони перебували у шлюбі, що згодом був розірваний у судовому порядку. Відповідно до копії виконавчого листа, виданого 18.05.11 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області на виконання рішення від 01.04.11 р. у цивільній справі № 2 - 460/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, що набрало законної сили 12.04.11 р., з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивача [PERSON] на утримання вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01.03.11 р. та до досягнення старшою за віком дитиною повноліття, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За відміткою на вказаному вище виконавчому листі, провадження було закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до копії виконавчого листа, виданого 13.07.15 р. Ковельським міськрайсудом Волинської області на виконання рішення від 03.06.15 р. у цивільній справі № 159/2243/15 - ц провадження № 2/159/723/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, що набрало законної сили 16.06.15 р., із [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] на утримання вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 28.04.15 р. та до досягнення дітьми повноліття. За відміткою на вказаному вище виконавчому листі від 23.06.18 р., його повернуто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з копій: паспорта позивача серії [NUMBER], довідок про реєстрацію місця проживання вказаних вище дітей сторін від 13.06.18 р., виданих виконкомом Ковельської міськради Волинської області, вони проживають у [ADDRESS], тобто, спільно з позивачем. Як стверджується копією рішення виконкому Ковельської міськради Волинської області від 12.07.18 р. № 242 «Про визначення місця проживання дітей», вирішено вважати рішення виконкому Ковельської міськради Волинської області від 12.03.15 р. № 78 щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]., таким, що втратило чинність. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги, що спільні неповнолітні діти сторін на даний час проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні. За змістом абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що спільні неповнолітні діти сторін, дійсно, в даний час проживають спільно з позивачем, підстав для того, щоб аліменти і надалі стягувались на користь [PERSON], немає. Тобто є підстави для висновку суду про те, що на дату звернення з розглядуваним позовом до суду існували, та на даний час існують обставини, що впливають на визначені розміри періодичних платежів позивача, їх припинення, і вбачаються підстави для її звільнення від них. Припинення обов»язку позивача по сплаті аліментів є підставою для застосування державною виконавчою службою відповідних положень Закону України "Про виконавче провадження" після набрання даним рішенням законної сили. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги, що сторони мають вказаних вище спільних неповнолітніх дітей. Доказів наявності у відповідача сталого доходу та його розміру позивач суду не надала, однак, відповідач не заперечив тієї обставини, що він працює та має сталий доход. Сторонами не надано у розпорядження суду доказів того, що маються обставини, що передбачені ст. 182 СК України і стосуються стану здоров»я сторін, їх неповнолітніх дітей, майнового стану останніх, які підлягають до врахування судом, крім вказаної вище. Стаття 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. А тому, з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін у частці від доходу відповідача у розмірі, що заявлений позивачем, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. З відповідача слід стягнути на доход держави суму судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: approved