Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом поданим в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа - прокуратура м. Ужгорода про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] Відомості про батька, в свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] видане 14.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду Ужгородського МРУЮ, записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження дитини відповідач не мала можливості та бажання забрати свою дитину з пологового будинку та займатись вихованням малолітнього сина [PERSON] З 12.08.2010 року та по теперішній час, на підставі заяви відповідача та згідно рішення виконкому Ужгородської міської ради, малолітній [PERSON] знаходиться в Обласному будинку дитини м. Свалява, на тимчасовому повному державному утриманні. За час перебування малолітнього [PERSON] в дитячому будинку відповідач жодного разу не відвідала дитину, не цікавилася його здоров'ям , фізичним станом та всебічним розвитком дитини, не приймає жодної участі у його житті, не підтримує його матеріально. Відповідач [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини [PERSON] З посиланням на викладене , зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини з самого народження дитини, а саме не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не утримуює матеріально свою дитину, а також на норми ст.ст. 150,164,165,180 СК України, просить суд позбавити батьківських прав гр. [PERSON], [INFO], відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Представник позивача Органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому - Мар'їн О.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові. Зокрема пояснив, що відповідачка [PERSON] з часу народження сина [PERSON], ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON], не піклується про його здоров'я, не приймає участі у його фізичному, моральному і духовному розвитку. За час перебування неповнолітнього в дитячому будинку, відповідачка жодного разу не відвідала свого сина. Органом опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому був прийнятий висновок про доцільність позбавленння батьківських прав гр-ку [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи прокуратури м. Ужгород - Валько Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення прокурора прокуратури м. Ужгорода, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 14.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с. 9/ Згідно заяви [PERSON] від 09.07.2010 року № 41/01-13 на адресу головного лікаря Ужгородського міського перинатального центру, така просила влаштувати її дитину [PERSON] [INFO] в Свалявський будинок дитини на державне забезпечення строком на три роки з причин відсутності житла. Відповідно до довідки №934 від 27.09.2013 року та №962 від 07.10.2013 року виданої головним лікарем обласного будинку дитини м. Свалява з 12.08.2010 року по теперішній час на тимчасовому повному державному утриманні знаходиться дитина [PERSON], [INFO], мати дитини відповідач по справі - [PERSON], жодного разу не відвідала свого малолітнього сина./а.с. 12/ Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] з 12.04.2005 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] /а.с. 11/ Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому Закарпатської області від 26.11.2013 року за № 504/14-8 орган опіки та піклування враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] [INFO] вважає доцільним позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]./а.с. 4-5/ Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою передбаченою ч. 2 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] за час перебування малолітнього сина в дитячому будинку з 12.08.2010 року по теперешній час жодного разу не відвідала свого малолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього [PERSON], не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересів до її внутрішнього світу, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, матеріально не підтримує її. Вказані фактори в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов'язками. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку [PERSON] мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні нею від виконання своїх батьківських обов'язків. З урахуванням викладеного, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Також до задоволення підлягає і вимога про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, оскільки в судовому засіданні було доведено, що відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України, не виконує. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини другої статті 193 СК України (Стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі), якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відомостей про місце роботи відповідача та про розмір доходів відповідача відсутні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема те, що відповідач є працездатною і за станом здоров'я може працювати. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати cина не звільнена, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Згідно п.8 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері сім'ї та дітей, служби у справах дітей мають право: представляти у разі необхідності інтереси дітей в судах, у їх відносинах з підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення ним повноліття підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved