Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 17\~500,0 гривень в рахунок відшкодування завданої йому майнової шкоди, посилаючись на таке. «16» липня 2016 року на вулиці Мельницька в місті Одесі відповідач [PERSON], керуючи автомобілем марки «Нісан», реєстраційний номер [NUMBER], у порушення вимог підпункту «е» пункту 8.7.3. Правил дорожнього руху, затверджених Кабінетом Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, не зупинився на червоний сигнал світлофора, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода», реєстраційний номер [NUMBER], яким керував позивач. В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, яким керував позивач отримав механічні пошкодження на суму 17\~500,0 гривень. Відповідач ухиляється від відшкодування позивачу завданої шкоди, у звязку з чим останній і звернувся до суду за захистом, ймовірно, порушених прав. Відповідач в судове засідання не зявився неодноразово та повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд у звязку з його неявкою та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Позивач надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. «16» липня 2016 року о 16 годині 56 хвилин відбулася дорожньо-транспортна пригода, відповідно до обставин якої [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], у м. Одесі по вул. Мельницькій, в порушення п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених Кабінетом Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, не вибрав безпечний інтервал та дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Шкода», д/н [NUMBER], яким керував позивач. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2016 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,0 гривень. Постанова суду набрала законної сили 22.08.2016 року. Відповідно до звіту № 08-008 від 31 серпня 2016 року, складеного ФОП [PERSON] (сертифікат субєкта оціночної діяльності № 348/16 від 29.04.2016 року), оцінки вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобілю [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та яким керував [PERSON], розмір відновлювального ремонту автомобілю становить 22\~417,33 гривень, а розмір майнової шкоди становить 15\~986,59 гривень. При цьому, як вбачається з акту виконаних робіт №ПП-0002345 від 04.11.2016 року та квитанції №441126 від 04.11.2016 року, позивачем понесені витрати в розмірі 17\~100,0 гривень для поточного ремонту автомобілю [NUMBER], з метою відновлення його належного стану внаслідок отриманих механічних пошкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Додатково судом враховано, що позивачем сплачено за проведення експертного дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю транспортного засобу, в сумі 900,0 гривень, що також підлягає відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. До спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, передбачені у ст. 1188 ЦК України, згідно із частиною 1 якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За загальним правилом відшкодування шкоди, встановленим ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, згідно з ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, правила наведеної статті вказують на обовязок володільця транспортного засобу заподіювача шкоди відшкодувати таку шкоду, що завдана ним у повному обсязі. Зазначені витрати суд визнає обґрунтованими, оскільки втрати, яких зазнав позивач, викликані безпосередньо протиправними діями відповідача [PERSON], а представлені докази про розмір завданих збитків відповідачем заперечені належним чином не були. Суд при визначенні розміру належного відшкодування виходить з принципу реального виконання зобовязання. Суд при цьому керується вимогами ч. 2 ст. 1192 ЦК України, за правилами якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, згідно з п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Проаналізувавши у своїй сукупності наведені положення закону та позицію Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, можна дійти висновку, що збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна відшкодовуються за умови, коли майно втрачене та не підлягає відновленню, а в протилежному випадку за вибором потерпілого може бути відшкодована вартість виконання робіт для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, враховуючи, що суд є звязаним межами заявлених позивачем вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 17500,0 гривень. Судом також враховано, що згідно з п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Щодо особи належного позивача у справі. Позивач є володільцем пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу, за його твердженням, на підстав довіреності. При цьому, саме цією особою сплачено за проведення відновлювального ремонту транспортного засобу та проведення необхідних експертних досліджень. За розясненням за п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Таким чином, позивач як титульний володілець має право на захист свого права володіння на рівні із захистом власника від будь-яких протиправних дій, в тому числі й таких як й вчинених відповідачем. З огляду на наведене позивачу належить таке право вимоги до відповідача. За наведених підстав позивач вправі вимагати від відповідача відшкодувати завдану ним протиправними діями шкоду внаслідок ДТП на загальних підставах, передбачених нормами ЦК України. Беручи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів того, що ним застраховано свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами, суд вважає за можливе стягнути суму витрат саме з заподіювача шкоди відповідача. За наведених обставин суд вважає позовні вимоги [PERSON] належним чином обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди. За правилом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved