Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила: - визначити, що частки співвласників земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0833 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002, є пропорційними часткам у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , та складають: [PERSON] - 4/7 частин; [PERSON] - 3/28 частин; [PERSON] - 3/28 частин; [PERSON] - 3/28 частин та [PERSON] - 3/28 частин; - визнати за [PERSON] , право власності у порядку спадкування за законом, на 3/28 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0833 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002; - визнати за [PERSON] , право власності як співвласника у праві спільної сумісної власності, на 3/28 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0833 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що частки у праві спільної сумісної власності на вищевказану земельну ділянку не визначені. В свою чергу відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом, яким просили: - визнати за [PERSON] право власності на 4/7 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0833 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002; - визнати за [PERSON] право власності на 3/28 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0833 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002; - визнати за [PERSON] право власності на 3/28 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0833 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить вищевказана земельна ділянка. Вважають, що визнання за [PERSON] права спільної часткової власності на частину вказаної земельної ділянки у порядку спадкування за законом, а також на частку як співвласника у праві спільної сумісної власності, може призвести до припинення права спільної сумісної власності та виникнення права спільної часткової власності, в якій їх частки не будуть визначені. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а також не заперечує проти задоволення зустрічного позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою зустрічні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, а також не заперечують проти задоволення первісних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню виходячи з наступного. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв`язку з визнанням відповідачами позову, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала 3/28 частини земельної ділянки загальною площею 0,0833 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 160590026 від 22.03.2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному належала земельна ділянка площею 0,0833 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.05.2019 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить 3/28 частини земельної ділянки загальною площею 0,0833 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 58361255 від 18.11.2019 року року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.12.1978 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу УРСР та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.12.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено записом в будинковій книзі на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Також, як було з`ясовано судом, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.02.2007 року за № 287, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належав по 3/28 частині кожному житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 202196372 від 27.02.2020 року [PERSON] належала 4/7 частини вищезазначеного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч. 2,3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Внаслідок чого, суд вважає за необхідне визначити, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0833 га, кадастровий номер земельної ділянки 5110600000:01:019:0002 є пропорційними частка у праві спільної часткової власності на будинок за зазначеною адресою та складають: [PERSON] - 4/7 частин; [PERSON] - 3/28 частин; [PERSON] - 3/28 частин; [PERSON] - 3/28 частин та [PERSON] - 3/28 частин. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів за первісним та зустрічним позов неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених первісних та зустрічних позовних вимог про визнання права власності в зв`язку з чим задовольняє первісний та зустрічні позови. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved