Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , починаючи з 2008 року за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Заявником вжито заходи для вступу в права на спадщину. У видачі свідоцтва на спадкове майно відмовлено, з причини неналежного документального підтвердження проживання заявника разом із спадкодавцем (різні адреси реєстрації). Факт сумісного проживання зі спадкодавцем підлягає встановленню в судовому порядку, в зв`язку з чим заявник звернулася до суду за захистом оспорюваних прав. Заявник [PERSON] , представник заявника адвокат Шкуро Л.П. (діє на підставі ордеру на ведення справи, договору про надання правової допомоги) в судовому засідання заявлені вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні письмово викладеним в заяві. Заінтересованою особою Покровською міською радою Донецької області на адресу суду надіслано заяву про відсутність заперечень по суті заявлених вимог, при цьому зазначено щодо прийняття рішення по справі на розсуд суду, також в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Покровськ Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (копія паспорта - а.с. 5, копія довідки про реєстрацію місця проживання - а.с. 7). [PERSON] є донькою [PERSON] (родинні відносини документально підтверджено. [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть - а.с. 12) після його смерті в порядку ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами за адресою: [ADDRESS] (копія договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти від 07.04.1969 року, посвідчений 22.05.1969 року нотаріусом Красноармійської нотаріальної контори - а.с. 14-15, копія договору купівлі-продажу, нотаріально посвідчений 19.09.1972 року нотаріусом Красноармійської нотаріальної контори - а.с. 16). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя скористався наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно заповіту, нотаріально посвідченого 28.09.1982 року державним нотаріусом Красноармійської державної нотаріальної контори - Сотніков Віктор Кіндратович на випадок своєї смерті здійснив таке розпорядження - все майно, яке буде належати заповів донці [PERSON] (а.с. 18). Заповіт не скасований, є чинним. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Заявник [PERSON] вважає себе такою, що прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, положенням якої передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Згідно листа Першої покровської державної нотаріальної контори № 171/01-16 від 23.03.2020 року - після смерті [PERSON] , померлого [INFO] згідно Інформаційної довідки зі Спакдвого реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59886860 від 23.003.2020 року спадкова справа не відкривалася (а.с. 26, 27) Заявником [PERSON] вжито заходи для прийняття спадщини, відкритої після смерті [PERSON] , однак в реалізації юридичних прав спадкоємця виникли певні перешкоди. При зверненні до нотаріальної контори заявнику роз`яснено порядок прийняття спадщини та оформлення свідоцтва про право на спадщину, а саме з посиланням на норми ст. 1270 ЦК України, п. 3.22 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріусом рекомендовано підтвердження факту прийняття спадщини, оскільки спадкодавця було зареєстровано не за однією адресою зі спадкодавцем. З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. В судовому порядку підлягає встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] до дня смерті останнього. Так, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Зареєстрованим місцем проживання заявника [PERSON] є адреса: [ADDRESS] (згідно відомостей в паспорті). Згідно Акту, складеного Комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 1747 від 05.03.2020 року - [PERSON] фактично дійсно мешкала за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] за його життя, в зв`язку з його хворобою, починаючи з 2008 року по день смерті останнього (а.с. 13). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] надали покази про спільне проживання заявника [PERSON] разом з батьком [PERSON] до дня смерті останнього. Такі показання свідків суд, в розумінні ст. 90 ЦПК України, приймає до уваги, та враховує як такі, що підтверджують обставини справи. Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] проживала з [PERSON] в одному житловому будинку, вели спільне господарство, разом користувалися речами звичайної обстановки. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи заявника, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини розглядуваної заяви, - судом не встановлено. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Встановлення факту постійно проживання із спадкодавцем має для заявника юридичне значення, та є необхідним для оформлення ним спадкових прав. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобов`язального характеру видачі заявнику [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення за розглядом справи в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved