Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з уточненим позовом до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Державне дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України" в якому просить: стягнути невиплачену заробітну плату в сумі 21227,02 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 40906,98 грн., компенсацію втрати частини зарплати в зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 360,85 грн., та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що з 24 січня 2019 року по 23 жовтня 2019 року він працював на посаді виконуючого обов`язки директора державного підприємства «Державне дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України», а 23 жовтня 2019 року був звільнений за власним бажанням, що підтверджується наказом № 3057/к від 23.10.2019 року. На день звільнення йому не було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 21227,02 грн. за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року. В порушення ст. 116 КЗпП України, в день звільнення йому не були виплачені всі належні до виплати суми, тобто повного розрахунку проведено не було. Тому позивач вважає, що відповідач повинен сплатити йому невиплачену заробітну плату в сумі 21227,02 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 40906,98 грн., компенсацію втрати частини зарплати в зв`язку з затримкою термінів її виплати в сумі 360,85 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача Міністерства юстиції України Семенкова Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав, викладених у відзиві на позов. Пояснила, що МЮУ є неналежним відповідачем по справі з огляду на те, що останнє не несе відповідальності за зобов`язаннями державного підприємства «Державне дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України». Пунктом 2 наказу Міністерства юстиції від 23.10.2019 року № 3057 «Про звільнення» державному підприємству вказано здійснити всі необхідні розрахунки у відповідності з чинним законодавством України у зв`язку зі звільненням з роботи [PERSON] , що не було виконано. Держава та уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства, крім випадків, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами України. З огляду на це, МЮУ не могло вплинути на розрахунки. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що згідно наказу Міністерства юстиції України № 288/к від 24.01.2019 року, [PERSON] було призначено з 24 січня 2019 року виконувачем обов`язків директора державного підприємства «Дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України», а 23 жовтня 2019 року його було звільнено за власним бажанням, що підтверджується наказом МЮУ № 3057/к від 23.10.2019 року (а.с.4). На день звільнення позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 21227,02 грн. за період з травня 2019 року по жовтень 2019 року, що підтверджується довідкою державного підприємства «Дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» № 40 від 23.10.2019 року (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів». Згідно з ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в абз. 5 п. 25 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» роз`яснив, що непроведення розрахунку у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпПУ. У судовому засіданні було встановлено, що позивачу при звільненні не була виплачена заробітна плата і заборгованість складає 21227,02 грн. Позивач просить також стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (надалі - Порядок), середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. У п.8 Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середньомісячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Таким чином сума середнього заробітку за період з 01.09.2019 року по 23.10.2019 року складає 32065,32 грн. виходячи з наступного розрахунку: 3359,26+4430,72=7789,98 7789,98:43=181,16 181,16х177=32065,32. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІП та Постановою КМУ «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21.02.2001 року № 159 у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (затверджене Постановою Кабміну України від 20.12.1997 року №1427 з послідуючими змінами і доповненнями) компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Оскільки ДП «Дослідно-експериментальне підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України» до теперішнього часу не виплатило позивачу заробітну плату, суд вважає, що наявні підстави для нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати по день ухвалення рішення тобто по липень 2020 року включно. Визначаючи розмір компенсації [PERSON] втрати частини доходів у зв`язку з порушення встановлених строків виплати заробітної плати, суд виходив з наступного розрахунку. Травень 2019 року 3359,26х1,9%=63,83, Червень 2019 року 3359,26х2,4%=80,62, Липень 2019 року 3359,26х3,0%=100,78, Серпень 2019 року 3359,26х3,3%=110,86, Вересень 2019 року 3359,26х2,6%=87,34, Жовтень 2019 року 4430,72х1,9%=84,18 Всього 527,61 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд враховує наступне. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4), зазначено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що відповідачем позивачу у зв`язку з не проведенням розрахунку при звільненні була спричинена і моральна шкода: відповідачем було порушено чинне законодавство стосовно виплати заробітної плати, що привело до моральних страждань позивача та втрати ним нормальних життєвих зв`язків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved