Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Любомльський міжрайонний прокурор Волинської області звернувся в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Любомльською міжрайонною прокуратурою Волинської області за результатами вивчення стану законності при використанні земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Шацького району Волинської області, успадкованих іноземцями, встановлено, що згідно з державними актами на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER], зареєстрованими відповідно 30.03.2011 року, 20.04.2011 року, 05.08.2011 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], громадянці Республіки Білорусь [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], на праві власності належать земельні ділянки загальною площею 0,285 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Пульмівської сільської ради Шацького району Волинської області, за межами населених пунктів, з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. Державні акти серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER] від 30.03.2011 року, 20.04.2011 року, 05.08.2011 року видано громадянці Республіки Білорусь [PERSON] на підставі розпорядження голови Шацької райдержадміністрації Волинської області №161 від 09.06.2009 року «Про видачу державних актів на право власності на земельні частки (паї) громадянам Пульмівської сільської ради». Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства №000369 Державної інспекції сільського господарства у Волинській області від 16.07.2014 року, громадянка Республіки Білорусь [PERSON] 2011 року отримала у спадщину земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 0,285 га, однак на даний час вказані земельні ділянки не відчужила. Як убачається з витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку зазначених земельних ділянок і довідки про наявність земель та розподіл їх за власниками, землекористувачами, угіддями, наданих відділом Держземагентства у ІІІацькому районі Волинської області, належні [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,285 га є угіддям сільськогосподарського призначення: рілля та сіножаті. Право власності на спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення виникло в [PERSON] у день реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та па право постійного користування землею, договорів оренди землі, тобто 30.03.2011 року, 20.04.2011 року, 05.08.2011 року. Таким чином, [PERSON] зобов'язана була відчужити успадковані нею земельні ділянки сільськогосподарського призначення не пізніше 30.03.2012 року, 20.04.2012 року та 05.08.2012 року відповідно. Враховуючи те, що отримані [PERSON] у спадок земельні ділянки сільськогосподарського призначення нею добровільно не відчужено упродовж встановленого законодавством України річного строку, право власності відповідача на ці земельні ділянки підлягає примусовому припиненню у судовому порядку. Згідно з положеннями ст. 121 Конституції України до основних функцій прокуратури віднесено представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист в суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави, є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, розташовані в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, тому відповідно до ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» порушення земельного законодавства є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення цього позову. За таких обставин прокурор просить припинити право власності [PERSON] на зазначені в позові земельні ділянки сільськогосподарського призначення шляхом їх примусового відчуження і судові витрати стягнути з відповідача в дохід держави. Прокурор Шарунович Є.В. подав суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності і позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, подала в канцелярію суду особисто письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю, процесуальні наслідки визнання цивільного позову їй роз'яснені і зрозумілі. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 61 цього кодексу обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з ч. 2, п. «в» ч. 3, ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті, зокрема, у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених Земельним кодексом України, відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України є однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України у разі невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється в судовому порядку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. При цьому пункт 15 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення частини четвертої статті 81 цього кодексу є імперативними. Примусове відчуження здійснюється виключно на підставі відповідного судового рішення. При цьому позивачем у справах про примусове відчуження іноземцями чи особами без громадянства успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути відповідні органи прокуратури в межах повноважень, визначених законодавством України. За таких обставин буде дотримано гарантій права власності на земельну ділянку, передбачених статтею 41 Конституції України та статтею 153 Земельного кодексу України, оскільки ніхто не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених законодавством України. Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення правовідношення. В судовому засіданні встановлено, що позов прокурора є обґрунтованим, викладені у позові обставини в повному обсязі підтверджуються наданими суду доказами. Також судом встановлено, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому визнані відповідачем обставини не підлягають доказуванню і позов прокурора слід задовольнити повністю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статей 22, 81, 91, 145 Земельного кодексу України,

Outcome: approved