Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа Кривоозерська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Вказує на те, що він перебував в шлюбі з відповідачкою з 08 серпня 2017 року. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2018 року шлюб між ними розірваний. Від шлюбу вони мають спільну дитину - [PERSON] , 2018 року народження. Відповідач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому позивач звернувся із заявою про встановлення порядку участі батька у вихованні малолітньої доньки, про що 06 вересня 2019 року отримав розпорядження Кривоозерської райдержадміністрації про порядок побачень батька [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] .. Однак, як вказує позивач, відповідач ігнорує вищевказане розпорядження, створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяє йому бачитись з донькою, тому він звернувся за захистом своїх прав до суду. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та встановити систематичні побачення з донькою [PERSON] без присутності матері з відвідуванням місця проживання позивача щоп`ятниці з 10.00 год. до неділі 20.00 год. з ночівлею. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, відзив не надала, тому суд у відповідності до\~ст.280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 3 ст.157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч.1, 2 ст.159 СК України). В силу положень ст.15 Закону України "Про охорону дитинства", батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. [INFO] листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю або батьком. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст.141\~Сімейного Кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст.153\~СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом. Положення ст.157\~СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. При цьому, відповідно до положень ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Судом встановлено, що з 08 серпня 2017 року сторони перебували у шлюбі, від якого вони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Кривоозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 07 травня 2018 року(а.с.6). Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2019 року шлюб між сторонами було розірвано(а.с.8). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджено даними довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] (а.с.12), цей факт сторонами не оспорюється. Відповідно до розпорядження Кривоозерської райдержадміністрації про порядок побачень батька [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] за №125-р від 06 вересня 2019 року(а.с.10), комісія з питань захисту прав дитини визначили порядок побачень батька [PERSON] з малолітньою [PERSON] : щоп`ятниці з 10.00 год. до 17.00 год. суботи з ночівлею. 11 жовтня 2019 року позивач звернувся до голови Бурилівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області з проханням бути присутнім на побаченні зі своєю малолітньою донькою [PERSON] , та коли вони під`їхали до матері [PERSON] , остання категорично відмовила у побаченні батька з дитиною, посилаючись на те, що розпорядження Кривоозерської райдержадміністрації не мають юридичної сили і виконувати його вона відмовляється, що підтверджено відповідним листом Бурилівським сільським головою Кривоозерського району Миколаївської області від 11 жовтня 2019 року за №81(а.с.11). Позивач, будучи батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Відповідно до даних характеристики Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області від 15 жовтня 2019 року позивач [PERSON] , зареєстрований та проживає в [ADDRESS] . За час проживання на території сільської ради зарекомендував себе з позитивної сторони, по характеру спокійний, врівноважений, в зловживанні спиртними напоями не замічений, громадський порядок та спокій не порушує(а.с.9). Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятковими випадками коли це суперечить інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні, сторони добровільно не дійшли згоди щодо порядку зустрічей батька з їх малолітньою донькою. Позивач вказує, що хоче бачити як росте його дитина, страждає морально через те, що не бачиться з донькою, хоче щоб вона знала свого батька, бо в силу її віку, після тривалої перерви у спілкуванні може взагалі забути, що боляче це навіть припустити. З часу окремого проживання неодноразово звертався до відповідачки з проханням встановлення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з донькою, проте відповідачка у зустрічах з донькою відмовляла та йому на зустріч не йде, ігнорує. Згідно висновку Кривоозерської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування №273/02-43-15/20 від 12 червня 2020 року, в помешканні, де проживає батько [PERSON] створені усі належні умови для проживання та відпочинку дитини, та вважають що [PERSON] має право брати участь у вихованні своєї доньки та спілкуватись з нею, регламент побачень викладених у позовній заяві підтримав, оскільки це відповідає інтересам дитини та не суперечить чинному законодавству(а.с.28). Відповідно до положень ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги позицію позивача, інтереси малолітньої дитини, ставлення позивача до дитини, її інтересів, суд визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved