Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

заявниця зазначає, що її бабусі (матері її батька) [PERSON] належала 1/2 частина будинку в с. Раківчик, по вул. Кобилянської, 7, Коломийського району. Інші частини вказаного будинку (по 1/8 частині) належали батьку заявниці [PERSON], її матері - [PERSON], брату [PERSON], а також їй. 08.10.2009 року [PERSON] померла. Бабуся заявниці до дня її смерті проживала за вищевказаною адресою, 06.03.2007 року вона склалала заповіт, яким все своє майно заповіла заявниці. До спадкового майна на час смерті [PERSON] входили 1/2 частина зазначеного будинку, земельна ділянка площею 1,06 га, призначена для ведення товарного сільськгосподарського виробництва, згідно державного акту серії ІІ-ІФ №015207 від 08.08.2002 року, а також числилось 0,25 га землі ( в тому числі 0,003 га під будівлями, 0,22 га рілля). Однак, державний нотаріус Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори відмовила заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не проживала на день смерті бабусі за зареєстрованим місцем її проживання та повинна була звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 08.04.2010 року. Тому заявниця, звернувшись 14.04.2016 року із письмовим клопотанням про зміну вимог заяви, просить встановити факт її постійного проживання з [PERSON] як спадкодавцем на день її смерті. Заявниця в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 14.04.2016 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що заяву підтримує та просить справу розглядати в її відсутності. Заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, 17.03.2016 звернулися до суду із спільною письмовою заявою, в якій зазначають, що не заперечують щодо задоволення вказаної заяви та просять справу розглянути у їх відсутності. В звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Згідно з даними свідоцтв про смерть серій І-НМ №022345 та І-НМ №100686, виданих відповідно 20.02.2006 року та 09.10.2009 року Раківчицькою сільською радою Коломийського району, батько заявниці [PERSON] помер 15.02.2006 року, а бабуся [PERSON] - 08.10.2009 року в с.Раківчик Коломийського району (а.с.8, 9). Судом встановлено, що згідно з даними витягу та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №40866660 та №43506068, виданих відповідно 07.07.2015 року та 06.04.2016 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори [PERSON]Л, після смерті [PERSON], яка померла 08.10.2009 року, інформація в даному реєстрі відсутня (а.с.14, 38). Згідно із свідоцтвом про народження серії І-НМ №263320, виданим 08.05.1975 року Раківчицькою сільською радою Коломийського району, актовий запис №16, дошлюбне прізвище заявниці вказано «Вишиванюк». В графі Батьки зазначено: «Батько [PERSON], Мати [PERSON]» (а.с.6). Бабусі заявниці належала 1/2 частина житлового будинку, що розташований за адресою: с.Раківчик, вул. Кобилянської 7, Коломийського району, а також земельна ділянка площею 1,06 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Раківчицької сільської ради, що стверджується відповідно свідоцтвом про право власності, виданим 26.09.2000 року виконкомом Раківчицької сільської ради та Державним актом серії ІІ-ІФ №015207 від 08.08.2002 року (а.с. 10,12). Відповідно до довідок №№213/02-33/05, 214/02-33/05, 583 виданих Раківчицькою сільською радою відповідно 02.12.2013 року, бабуся заявниці з дня її народження і по день її смерті проживала за адресою: [INFO]. Дане господарство станом на 01.07.1990 року належало до селянського двору. На вказану дату в цьому господарстві проживала [PERSON] одна. На час смерті [PERSON] в 1/2 частині зазначеноого будинку [PERSON] також проживала одна. Спадщину після смерті останньої прийняла [PERSON], взяла під охорону майно спадкодавця. Заповіт від імені бабусі заявниці, посвідчений у виконкомі вказаної ради 06.03.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 10, не змінювався і не скасовувався (а.с.15, 16). Відповідно до довідки № 96/02-33/05, виданої вказаною радою 29.03.2016 року, на момент смерті [PERSON] у спадковій 1/2 частині житлового будинку за вказаною адресою проживала без реєстрації [PERSON] (а.с. 34). Згідно із довідкою №583, виданною 22.10.2015 року вищезазначеною сільською радою за Вишивнюк м.І. по Раківчицькій сльській раді числилось 0,25 га землі, в тому числі 0,03 га під будівлями, 0,22 га - рілля (а.с. 17). Із відповіді державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори від 07.07.2015 року вбачається, що заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що у встановлений законом строк вона не подала заяву про прийняття спадщини та не проживала разом з померлою на день смерті (а.с.13). Відповідно до п. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктами п.п. 23, 24 вказаної постанови передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.п.3.22 п.3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності в паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. На відміну від ЦК УРСР, який встановлював єдиний порядок прийняття спадщини незалежно від того, чи присутній спадкоємець в місці прийняття спадщини, чинним ЦК України у врегулювання цього питання внесені значні корективи. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем ("присутніх спадкоємців"), встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. За чинним ЦК критерієм визнання спадкоємця присутнім є проживання останнього в одному будинку або квартирі з померлим. При вирішенні питання про постійне проживання спадкодавця до дня його смерті не має значення реєстрація його за іншою адресою. Адже відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.256-259 ЦПК України, ст. ст. 1268, 1270 ЦК України та,

Outcome: approved