Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн щомісячно, починаючи з моменту подання позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти, як дружині, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною в розмірі 2 500,00 грн, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином трьох років. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач самоусунувся від виховання свого сина [PERSON] , жодним чином не цікавиться долею своєї дитини, не приймає участі в його вихованні, не піклується про стан здоров`я, не забезпечує належними умовами для навчання, виховання та розвитку, не надає матеріальної допомоги. 13.10.2020 ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків /а.с. 14-16/. 23.11.2020 ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог, витребувано докази (а.с. 24-27). Відповідач [PERSON] у підготовчі та судові засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом публікації оголошень на офіційному веб-сайті судової влади, 20.01.2021 з`явився до Гребінківського районного суду Полтавської області та особисто отримав копії ухвали, позовної заяви з доданими до неї документами /а.с. 37/, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.01.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с 55-56/. 08.02.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача адвоката Величка В.П. про відкладення розгляду справи, в якому він повідомляє, що 05.02.2021 між [PERSON] та адвокатом Величком В.П. було укладено договір про надання правничої допомоги, він має намір ознайомитися з матеріалами справи та підготувати необхідні процесуальні документи до суду до клопотання додає копії договору від 05.02.2021, ордеру, свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю /а.с.59-67/. Судом неодноразово задовольнялися клопотання адвоката Величка В.П. про відкладення розгляду справи та призначення судового засідання в режимі відеоконференції. 13.05.2021 у судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференції із Дарницьким районним судом міста Києва представником відповідача адвокатом Величком В.П. було заявлено клопотання про поновлення процесуальних строків для подання відзиву. Ухвалою суду від 13.05.2021 у задоволенні заяви адвоката Величка В.П. про поновлення строку для надання відзиву відмовлено /а.с. 157-160/. У судове засідання 15.06.2021 відповідач [PERSON] та його представник адвокат Величко В.П. не з`явилися повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У судовому засіданні адвокат Чумарний А.І. підтримав зміст позовних вимог, просив задовольнити позов. Вказав, що відповідач самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному утриманні малолітнього сина, його життям не цікавиться взагалі, а тому наявні підстави для позбавлення батьківських. Щодо захисту інтересів прав дитини в розрізі цих спірних правовідносин, крім зазначеного в позові, вказав, що мати обмежена без згоди батька вчиняти самі елементарні дії в інтересах дитини. Зокрема, для реєстрації місця проживання необхідний паспорт батька та його переклад, для вчинення правочинів щодо нерухомого майна, тощо. Такі постійні перешкоди, а також ухилення відповідача від виховання сина зумовили позивачку звернутися до суду за захистом прав свого малолітнього сина. Просив задовольнити позовні вимоги стосовно позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Представник служби у справах дітей Макогон І.П. підтримала позовні вимоги, вказала, що позбавлення батьківських прав [PERSON] сприятиме захисту інтересів малолітнього [PERSON] , долею якого батько не цікавиться, не бере участі у виховання сина, не з`явився на розгляд питання щодо позбавлення його батьківських прав, хоча був достеменно обізнаний з цим, просила задовольнити позов. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , сторони у справі, мають спільного малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.01.2020, виданим повторно Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) /а.с.7/. Довідкою № 02-28/144 від 06.07.2020, виданою виконкомом Наталівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, підтверджено, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] в слідуючому складі сім`ї: син - [PERSON] , 2019 року народження, мати - [PERSON] , 1980 року народження /а.с. 9/. Згідно із актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.11.2020 комісією у складі працівників служби у справах дітей Гребінківської райдержадміністрації та працівників Гребінківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді встановлено, що [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] та матірю [PERSON] за в будинку, що належить її матері та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В наявності необхідна побутова техніка, в будинку облаштовані місця для ігор та відпочинку, створені належні умови для виховання та розвитку дитини, сімя має систематичний фінансовий дохід, хлопчик забезпечений необхідними речами, продуктами харчування в достатній кількості, мати відповідально ставиться до своїх обов`язків /а.с. 48/. Відповідно до висновку служби у справах дітей Гребінківської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 01-30/465 від 15.12.2020 служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] /а.с.49-50, 51-52/. Предметом спірних правовідносин є позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. П. 2 ч. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111). Також, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі "Ілля Ляпін проти Росії" №70879/11 від 30.06.2020р. зазначив, що контакт з батьком на протязі 7 років втрачений, батько не сплачував аліменти, що свідчить про ухилення від батьківського піклування (п.50,57). Суд вважає висновок служби у справах дітей Гребінківської райдержадміністрації обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Сам відповідач не з`явився до комісії з питань захисту прав дитини, розгляд питання проводився без його участі на підставі заяви та з урахуванням пояснень. Як вбачається із висновку служби у справах дітей заява чи усне звернення від [PERSON] щодо вирішення питання участі його у вихованні, спілкуванні з малолітньою дитиною не надходили, а тому, на думку суду, така поведінка відповідача [PERSON] свідчить про його байдуже ставлення до долі дитини. При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, .за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина, без поважних причин залишивши його без батьківської уваги та турботи, при цьому доведено відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем, що поведінка відповідача відносно малолітнього сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. Правом подання відзиву у встановлений законом строк а ні відповідач [PERSON] , а ні його адвокат Величко В.П. не скористались. Доказів на підтвердження того, що відповідач спілкується з сином, піклується про фізичний і духовний розвиток дитини стороною відповідача не надано. Крім цього, суд вважає слушними адвоката Чумарного А.І., що позивач [PERSON] юридично обмежена вчинити окремі дії цивільного характеру щодо малолітнього сина без надання відповідної письмової згоди відповідача [PERSON] в силу законодавчо встановлених особливостей правового регулювання за участю малолітніх та неповнолітніх осіб. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. Під час судового розгляду справи суду не надано доказів щодо бажання відповідача [PERSON] змінити поведінку та його ставлення стосовно малолітнього сина. Процесуальна поведінка відповідача, який достеменно був обізнаний зі справою, уклав договір про надання правової допомоги, та внаслідок чого адвокат не заявляв клопотання про ознайомлення зі справою, не подав у встановлений строк відзив, тощо, - сукупно вказує на зазначену обставину. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між малолітнім [PERSON] та його батьком [PERSON] зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача [PERSON] , позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500,00 грн, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення нею повноліття. Стороною відповідача не надано суду заперечення проти обов`язку сплати аліментів на утримання дитини та розміру коштів а також не подано жодних доказів, які б підтверджували, що у нього наявні інші діти, або непрацездатні особи, яких він зобов`язаний утримувати та надавати їм матеріальну допомогу. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема, на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне одночасно з позбавленням батьківських прав стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2 500,00 грн на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В силу положень ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною 3 років в твердій грошовій сумі, суд керується положеннями СК України, зокрема відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст.84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Ч. 4 ст. 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. За ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням доводів адвоката Чумарного А.І., представника служби у справах дітей Макогон І.П. , за відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, прийшов висновку про доведення стороною позивача обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, а тому суд вважає, що у цих спірних правовідносинах доведено необхідність застосування судом крайнього заходу впливу - позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки останній свідомо нехтує своїм природнім правом стосовно виховання своєї дитини, захисту її інтересів та інших прав, що виникають із факту кровної спорідненості батька та дитини. Врахувавши наведені обставини справи та вимоги закону, майновий стан сторін, а також те, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі на утримання малолітнього сина, а також дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначене є підставою для задоволення позовних вимог. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також за приписами до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та/або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно зі ст.192 СК України. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то зі сторони відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 681,60 грн грн за дві позовні вимоги немайнового характеру за ставками 2020 року. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved