Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись при цьому на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.03.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів банку». Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку судовий штраф у розмірі 500 гривень плюс 5% від суми позову. У звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором він має заборгованість станом на 31.07.2017 року в сумі 12565,28 грн., яка складається з: 180,94 грн. заборгованість за кредитом; 8409,80 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 574,54 грн.- штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», заборгованість по кредиту в сумі 180 гривень 94 коп; заборгованість по процентах за користування кредитом - 8409 грн 80 коп.; заборгованість за пенею та комісією 2900 грн. 00 коп.; штраф (фіксована частина) -500 грн. 00 коп.; - штраф (процентна складова) 574 грн. 54 коп. Всього 12565,28 грн. та 1600 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 18.09.2017 року відкрито провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу призначено до судового розгляду на 08.11.2017 року об 11 год. 00 хв. 08.11.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16 год. 00 хв. 18.12.2017 року для повторного виклику відповідача. 18.12.2017 року в судовому засіданні оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 18.01.2018 року за клопотанням відповідача. 18.01.2018 року у справу вступив представник відповідача [PERSON] Ухвалою Березанського міського суду від 18.01.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування у ПАТ КБ «ПриватБанк» документів, зобовязано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надати: виписку руху коштів по кредитному розрахунковому картковому рахунку № 52115373 03 55 6513 за березень 2012 року та станом на 01.03.2014 року, 02.03.2014 року, 03.03.2014 року; письмове підтвердження про згоду відповідача на приєднання до кредитного договору Тарифного плану «Універсальний, 55 днів пільгового кредиту»; дані по картковому рахунку за яким проведено розрахунок заборгованості та дані по кредитній картці, якою користувався відповідач. В судовому засіданні оголошено перерву до 13 год. 00 хв. 20.02.2018 року для направлення ухвали на виконання. 20.02.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням представника відповідача до 01.03.2018 року. Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 38). Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач з позовними вимогами не згоден, так як складові заборгованості та загальна сума заборгованості розраховані за відсутності невиконаних грошових зобовязань у відповідача та за обставини проведення розрахунку заборгованості не за істотними умовами, визначеними кредитним договором № б/н від 02.03.2012 року, тобто не у відповідності до укладеного договору від 02.03.2012 року. Розрахунок заборгованості проведено за тарифним планом «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - до якого відповідач не приєднувався. Заява-анкета підписана відповідачем 02.03.2012 року у взаємозвязку з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Правилами користування кредитною карткою «Кредитка універсальна» та Тарифами банку Тарифний план «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» - склали кредитний договір №б/н від 02.03.2012 року. В заяві-анкеті не вказано розміру бажаного кредитного ліміту, коли встановлений ліміт, не відображено, яку саме картку бажав оформити відповідач. В подальшому, як вбачається з копії документів, наданих позивачем, а саме [PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» позивач односторонньо змінив істотні умови кредитних договорів, в тому числі і відповідача, ввівши новий тарифний план «Універсальний, 55 днів пільгового періоду» з 01.01.2013 року. Відповідно до даної обставини кредитні договори включають в себе такі складові: -заява-анкета з підписом клієнта, за якою клієнт вибирає кредитну картку «Кредитка Універсальна» з визначеним кредитним тарифом; Умови та правила надання банківських послуг; Правила користування кредитною карткою «Універсальна» і Тарифний план «Універсальний, 55 днів пільгового періоду». На думку представника відповідача, за такої обставини змінюються істотні умови договору в розрізі тарифного плану «Універсальний, 55 днів пільгового періоду», тобто відбувається не зміна розміру базової процентної ставки в місяць в розрізі тарифного плану, узгодженого сторонами в заяві-анкеті, а відбувається з 01.01.2013 року достеменно зміна самого тарифного плану, яка зі сторони відповідача письмово, через підписану заяву-анкету чи за іншим, за домовленістю сторін письмово підписаним відповідачем документом не узгоджений. Відповідач письмової згоди на зміну тарифного плану не надавав, докази наявності такої письмової згоди позивачем не надано. У сукупності з наданими Банком даними на 03.03.2014 року на залишку заборгованості за кредитом, після сплати 03.03.2014 року відповідачем зобовязань 4013,00 грн., з врахуванням безпідставної суми на 25.05.12 в розмірі 321,17 грн., вбачається відсутність на 03.03.2014 року зобовязань за відповідачем та безпідставність наданого розрахунку заборгованості. Тому представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено. За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 02.03.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У розділі визначення бажаного кредитного ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна» розмір кредитного ліміту не зазначено (а.с. 6). Друкованим текстом анкети-заяви передбачено, зокрема, наступне: «Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Я зобовязуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.» Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить примітку такого змісту: «*з 01.01.2013 року всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 7). Суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не було відомо про зміну тарифного плану з «Універсальний, 30 днів пільгового періоду» на «Універсальний, 55 днів пільгового періоду», оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 6). Укладення кредитного договору здійснювалось за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання, передбаченого ст. 634 ЦК України. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих Банком Умов та правил надання банківських послуг, шо разом становить кредитний договір. Відповідно до положень п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та /або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобовязується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. Крім того, судом встановлено, що користуватися кредитними коштами відповідач почав в травні 2012 року, що відображено в розрахунку заборгованості та виписці по розрахунку, таким чином [PERSON] своїми діями підтвердив наявність між сторонами кредитних правовідносин. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач після 01.01.2013 року продовжив користуватись послугами Банку, зокрема, 03.03.2014 року здійснював погашення заборгованості за кредитом, а отже, за будь-яких умов є таким, що прийняв внесені зміни щодо тарифного плану з картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами . За правилами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості, доданої Банком до позовної заяви, станом на 31.07.2017 року відповідач має заборгованість в сумі 12565,28 грн., яка складається з: 180,94 грн. заборгованість за кредитом; 8409,80 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2900,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; заборгованість по судових штрафах 1074, 54 грн. (а.с. 4-5). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг відповідачу нараховано- 500.00 грн. штраф (фіксована частина); 574,54 грн. - штраф (процентна складова). На виконання ухвали Березанського міського суду Київської області від 18.01.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав виписку по рахунку [PERSON] та довідку про видачу кредитних карток. З наданої Банком довідки вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № 5211537305937075, дата відкриття 02.03.2012 року, термін дії: 12/15; № 5211537303556513, дата відкриття: 17.05.2012, термін дії:11/15 (а.с. 75). Представник відповідача посилався на те, що замість відліку первинної величини заборгованості 2433,30 грн. на 18.05.12 року безпідставно враховано суму на 25.05.12 року 2754,47 грн. Різниця складає: 321,17 коп., законність підтвердження якої, на думку представника відповідача, відсутня. Суд критично оцінює вказане вище твердження представника відповідача щодо безпідставності врахування суми заборгованості у розмірі 2754, 47 грн. станом на 25.05.2012 року виходячи з наступного. Як вбачається з виписки по рахунку [PERSON] основна карта: 5211****7075, держателем карти виконувались такі операції: дата опрацювання операції: 18.05.2012, дата операції: 17.05.2012, банкомат 8737 Київ, видача готівки, сума операції: 2000,00 грн.; залишок після операції: -2070,00 грн.; дата опрацювання операції: 18.05.2012, дата операції: 17.05.2012: покупка товару, сума операції: 363,30; залишок після операції: - 2433,30 грн.; дата опрацювання операції: 21.05.2012, дата операції:19.05.2012, покупка товару, сума операції: 121,12 грн.; залишок після операції: -2554,42; дата опрацювання операції: 22.05.2012, дата операції: 19.05.2012, покупка товару, сума операції: 100,03 грн.,залишок після операції: -2654,45; дата опрацювання операції: 25.05.2012, дата операції: 23.05.2012, покупка товару, сума операції: 100,02 грн., залишок після операції: -2754,47 (а.с. 70-74). Тобто, з наведеного вище випливає, що [PERSON] здійснювались операції за допомогою платіжної картки, що підтверджує суму заборгованості станом на 25.05.2012 у розмірі 2754, 47 грн. Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем та його представником належним чином не спростовано розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не наведено контррозрахунку, який би підтверджував факт повного погашення заборгованості за Договором, не надано доказів повної та своєчасної сплати заборгованості перед Банком та відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої Банком. Суд звертає увагу на те, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором б/н від 02.03.2012 [PERSON] було зроблено 03.03.2014 року у сумі 4013,00 грн. (а.с. 4). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене вище узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною 30.09.2015 року у справі № 6-154 цс15. Тобто, враховуючи те, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором б/н від 02.03.2012 [PERSON] було зроблено 03.03.2014 року, а позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості 31.08.2017 року, останнім пропущено строки позовної давності. Проте, виходячи з вимог ч. 3 ст. 267 ЦК України, правової позиції, викладеної Верховним Судом України 24.06.2015 року у справі № 6-738цс15, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За порушення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором Банком одночасно нараховано пеню та штрафи. Фактично, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно правової позиції Верховного суду України від 21.10.2015 року у справі за № 6-2003цс15 штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів, а саме: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 574,54 грн.- штраф (процентна складова) за порушення грошових зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1600 гривень 00 коп. (а.с. 1). Таким чином, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, відповідачу належить сплатити Банку суму на відшкодування понесених ним судових витрат у ромірі 1456 грн. 00 копійок..

Outcome: approved