Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з зазначеною заявою, посилаючись на те, що вона та члени її родини мають на меті виїхати на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, для цього вони почали збирати документи для підтвердження свого походження та відношення до національної меншини «німці». 01.10.1977 року її батько [PERSON] уклав шлюб з її матір'ю [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на «[PERSON]». Заявниця народилася [INFO] у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 1031, в неї є рідна сестра [PERSON], [INFO], віросповідування: євангельсько-лютеранське. 11.08.2001 року заявниця уклала шлюб з [PERSON], від якого вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають із заявницею та знаходяться на її утриманні. Батько заявниці [PERSON] народився [INFO], в м. Златоуст Челябінської області, держава Росія, актовий запис про народження № 325 від 03.03.1954 року, за національністю «німець», віросповідування: євангельсько-лютеранське. Дідусем та бабусею заявниці були: [PERSON], за національністю росіянин, та [PERSON], [INFO], за національністю «німкеня», віросповідування: євангельсько-лютеранське. 19.06.1975 року дідусь та бабуся розірвали шлюб, про що свідчить відповідний актовий запис № 405. Батьками її бабусі, [PERSON], були: [PERSON], за національністю «німець», віросповідування: євангельсько-лютеранське, та [PERSON], за національністю "німкеня", віросповідування: євангельсько-лютеранське. [INFO] в окрузі Штегліц-Целендорф м. Берлін Федеративна Республіка Німеччина бабуся заявниці - [PERSON] померла, вона мешкала в Федеративній Республіці Німеччина, оскільки виїхала туди з України на постійне місце проживання в 2006 році. У 2006 році разом із бабусею заявниці, за її життя, рідна сестра заявниці - [PERSON] виїхала до Федеративної Республіки Німеччини на постійне місце проживання відповідно до Федерального Закону «Про вимушених переселенців», вона є громадянкою Федеративної Республіки Німеччини, якою за життя була і її рідна бабуся. 10.10.2007 року сестра заявниці [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], [INFO], громадянином Федеративної Республіки Німеччина. В неї є теж двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Таким чином, оскільки прабабуся та прадід, бабуся та батько заявниці за національністю «німці», то і заявниця відносить себе до цієї національності, оскільки вона виросла і була вихована у сім'ї, де, поруч з українськими, дотримувалися також і німецьких традицій, культурних звичаїв, вшановувалися релігійні свята за римо-католицьким календарем і обрядом. Мати та батько вчили заявницю німецької мови, якою вона намагається спілкуватися і у родині. ЇЇ пращури, її батько, як і заявниця, визнають свою національну і мовну самобутність і бажає, щоб цей факт був відображений у складених відносно неї актових записах цивільного стану. На підтвердження факту приналежності до національної меншини «німці», її батько звернувся до суду з відповідною заявою, 28.03.2017 року рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу встановлено факт приналежності її батька до національності «німці» та той факт, що він за національністю «німець». В зв'язку з усім вищезазначеним, заявниця просить суд встановити юридичний факт що вона, [PERSON], відноситься до національної меншини «німці» та до національності «німкеня». Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, представник заявника надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав в повному обсязі, просить суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлявся належним чином, відділ направив на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутністю їхнього представника, жодних клопотань чи заперечень щодо заявлених вимог не мають. Дослідивши письмові докази у справі та давши їм належну оцінку, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, актовий запис про народження № 1031 від 14.08.1978 року (а.с. 10). Батько заявниці: [PERSON], народився [INFO], в м. Златоуст Челябінської області, Росія, актовий запис про народження № 325 від 03.03.1954 року. Віросповідування: євангельсько-лютеранське, вважає своєю національність «німець» (а.с. 26), 01.10.1977 року він уклав шлюб з [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 27-28). Судом також встановлено, що дідусем та бабусею заявниці були: [PERSON], за національністю росіянин, та [PERSON], [INFO], за національністю німкеня, віросповідування: євангельсько-лютеранське. 19.06.1975 року дідусь та бабуся розірвали шлюб, актовий запис № 405 (а.с. 30). Батьками бабусі заявниці [PERSON] були: [PERSON], за національністю німець, віросповідування: євангельсько-лютеранське, та [PERSON], за національністю німкеня, віросповідування: євангельсько-лютеранське (а.с. 29). Судом встановлено, що 11.08.2001 року між заявницею по справі та [PERSON] був укладений шлюб, прізвище заявниці після одруження змінилось на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). Від цього шлюбу у заявниці та її чоловіка є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають із заявницею та знаходяться на її утриманні (а.с. 12-13, 16). Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2017 року шлюб між подружжям розірвано (а.с. 14) та рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2017 року з [PERSON] на користь заявниці стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей (а.с. 15). З матеріалів справи також вбачається, що заявниця є прихожанкою німецької євангельсько-лютеранської общини в м. Кривому Розі з 1997 року, її діти також відвідують дитяче богослужіння в зазначеній общині (а.с. 17). Судом також встановлено, що [INFO] в окрузі Штегліц-Целендорф м. Берлін Федеративна Республіка Німеччина бабуся заявниці - [PERSON] померла (а.с. 31-33), вона мешкала в Федеративній Республіці Німеччина, оскільки виїхала туди з України на постійне місце проживання в 2006 році. У 2006 році разом із бабусею заявниці, рідна сестра - [PERSON], виїхала до Федеративної Республіки Німеччини, на постійне місце проживання відповідно до Федерального Закону «Про вимушених переселенців» і є громадянкою Федеративної Республіки Німеччини, якою за життя була і рідна бабуся заявника. 10.10.2007 року сестра заявниці [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], [INFO], громадянином Федеративної Республіки Німеччина. В неї є теж двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 33-41). Таким чином, оскільки батько заявниці, її бабуся, прабабуся та прадід за національністю німці, то і заявниця відносить себе до цієї національності. Заявниця виросла і була вихована у сім'ї, де, поруч з українськими, дотримувалися також і німецьких традицій, культурних звичаїв, вшановувалися релігійні свята за римо-католицьким календарем і обрядом. ЇЇ батько та бабуся вчили заявницю німецької мови, якою вона намагається спілкуватися і у родині. Крім того, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2017 року встановлено юридичний факт належності [PERSON], [INFO], громадянина України до національної меншини «німці» та до національності «німець». З заявою щодо внесення змін до його актового запису про народження заявниця зверталася до Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, однак безрезультатно, що стало підставою звернення її до суду. Згідно з частино 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793 (далі - Правила). Пунктом 1.1. Правил визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. За приписами пунктів 1.7 та 1.16 Правил зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Згідно з підпунктом 2.16.7 пункту 2.16 вищезазначених Правил - на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Відповідно до п. 2.6. цих же Правил, разом із заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану заявником подаються: свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, у яких зазначені неправильні, неповні відомості або відомості, які підлягають зміні;інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті. Згідно п. 2.7. цих же Правил, на підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому. Згідно п. 2.15. цих же Правил, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається: якщо актовим записом про народження передбачені, але в ньому відсутні прізвище, власне ім'я, по батькові або громадянство батьків; якщо прізвище, власне ім'я та по батькові зазначено без урахування національних традицій; якщо при державній реєстрації народження дитині присвоєне прізвище або власне ім'я без урахування побажань батьків або одного з них; якщо дитина має власне ім'я, відмінне від того, яке зазначено в актовому записі про народження, і цього вимагають інтереси дитини; при необхідності зміни прізвища, власного імені, по батькові у зв'язку із зміною статі; при впізнанні особи, смерть якої була зареєстрована як невідомої (за наявності протоколу впізнання трупа); при зміні громадянства; при зміні батьком або матір'ю прізвища відповідно до статті 53 СК України та необхідності внесення змін до актового запису про народження їх дитини (висновок складається з урахуванням вимог, зазначених у статті 148 СК України); якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості); в інших окремих випадках, що не суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Ст. 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Частиною 2 статті 300 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями статей 1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до статті 4 даного Закону відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примус громадян хоч би в якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх, формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд, здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Згідно статті 9 даного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 року «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» визначено, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в зазначеній Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 вказаної Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що відсутність у [PERSON] факту приналежності до національної меншини «німці», унеможливлює її виїзд на постійне місце проживання до Федеративної Республіки Німеччина, тому суд вважає, що її заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Виходячи з вище викладеного та

Outcome: approved