Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивачем, [PERSON] в інтересах [PERSON], [PERSON], подано до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідачів, Семенівської міської ради Чернігівської області, [PERSON], у якій позивач просить визнати за [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], право спільної часткової власності на тамбур, позначений у плані в технічному паспорті літерою «а-1», сарай, позначений літерою «В-1», та сарай, позначений літерою «в-1», по 1/2 частині в рівних частинах кожній, які розташовані по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог сторона позивачів послалася на те, що по [ADDRESS], розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який належить їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині, в рівних частинах кожній, на підставі договору дарування будинку від 14 серпня 2014 року, зареєстрованому в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 серпня 2014 року. Відповідно до зазначеного договору спадкове майно складається з житлового будинку позначеного в плані літерою «А-1», жилої прибудови «А"-1», сараю «Б-1», гаража «Г», гаража «Б», лазні «а», погребу «Г-1» та огорожі «№». Все це майно їм подарувала їх мати - [PERSON], яка отримала його в спадщину 22 лютого 2007 року після смерті свого чоловіка (батька позивачів), який помер у 2005 році. Після смерті батька позивачів, у 2006 році [PERSON] будучи юридично не обізнаною, без будь-якого дозволу на виконання будівельних робіт, прибудувала тамбур до будинку, а також збудувала два сараї. В 2014 році вона звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. В технічному паспорті в плані самовільно збудовані тамбур позначений літерою «а-1», сарай - літерою «В-1» та сарай - літерою «в-1». 17 квітня 2014 року реєстраційною службою Семенівського районного управління юстиції їй було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку розміром 0,0782 га, на якій розташований житловий будинок та інші господарські будівлі та споруди. 14 серпня 2014 року [PERSON] подарувала їм вказану земельну ділянку розміром 0,0782 га по 1/2 частині, в рівних частинах кожній, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 14 серпня 2014 року, цього ж дня зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. До 30 січня 2013 року був чинний наказ міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24 червня 2011 року «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» (далі - Порядок). Відповідно до зазначеного порядку діяла відповідна процедура прийняття в експлуатацію прибудов до будинків та господарських будівель, які були збудовані до 31 грудня 2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт. Але, мати позивачів, будучи юридично не обізнаною, не звернулася до 30 січня 2013 року до територіального органу Державної архітектурно - будівельної інспекції України для прийняття в експлуатацію самовільно збудованих тамбуру та двох сараїв. На даний час не існує правового механізму прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будівель та споруд та прибудов до них. Відповідно до п. 2.7 Порядку технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж індивідуальних (садибних) житлових будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться під час їх технічної інвентаризації з подальшою видачею технічного паспорта. Тобто належний технічний стан самовільних забудов підтверджено технічним паспортом, який було видано матері позивачів. Враховуючи ту обставину, що на даний час позивачі не мають можливості оформити право власності на тамбур, позначений в плані літерою «а-1», сарай «В-1» та сарай «в-1», які фактично є власністю їх родини, якою вони володіють багато років, та розташовані по [ADDRESS] вони змушені звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Їхня мати - [PERSON] не заперечує, щоб право власності на тамбур та два сараї було визнано за ними по 1/2 частині, в рівних частинах кожній, так як житловий будинок та земельна ділянка, на якій збудовано житловий будинок і спірні тамбур та сараї, вже належать їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожній. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, доручили представляти свої інтереси в суді адвокату [PERSON]. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, але до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд справи провести без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача, Семенівської міської ради Чернігівської області, Семенівський міський голова Чернігівської області Бичков Олександр Федорович у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без участі представника Семенівської міської ради Чернігівської області, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надала до суду письмову заяву, згідно даних якої просила розглянути справу без її участі, позов визнає повністю, наслідки визнання позову їй роз'яснені та зрозумілі. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області, начальник реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції Чернігівської області Тихомирова Наталія Володимирівна у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, надала до суду письмове клопотання, згідно даних якого у судове засідання з'явитися не може, просить розглянути справу без присутності представника третьої особи на стороні відповідача - реєстраційної служби Семенівського районного управління юстиції та вирішити справу на власний розсуд суду у відповідності до вимог закону. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних обставин. У справі встановлено, що по [ADDRESS] розташований житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, який належить позивачам на праві спільної часткової власності по 1/2 частині, в рівних частинах кожній, на підставі договору дарування будинку від 14 серпня 2014 року, зареєстрованому в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14 серпня 2014 року. Відповідно до зазначеного договору спадкове майно складається з житлового будинку позначеного в плані літерою «А-1», жилої прибудови «А"-1», сараю «Б-1», гаража «Г», гаража «Б», лазні «а», погребу «Г-1» та огорожі «№». Все це майно позивачам подарувала їх мати - [PERSON], яка отримала його в спадщину 22 лютого 2007 року після смерті свого чоловіка (батька позивачів), який помер у 2005 році. Після смерті батька позивачів, у 2006 році [PERSON] будучи юридично не обізнаною, без будь-якого дозволу на виконання будівельних робіт, прибудувала тамбур до будинку, а також збудувала два сараї. В 2014 році вона звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами. В технічному паспорті в плані самовільно збудовані тамбур позначений літерою «а-1», сарай - літерою «В-1» та сарай - літерою «в-1». 17 квітня 2014 року реєстраційною службою Семенівського районного управління юстиції позивачу було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку розміром 0,0782 га, на якій розташований житловий будинок та інші господарські будівлі та споруди. 14 серпня 2014 року [PERSON] подарувала позивачам вказану земельну ділянку розміром 0,0782 га по 1/2 частині, в рівних частинах кожній, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 14 серпня 2014 року, цього ж дня зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. До 30 січня 2013 року був чинний наказ міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24.06.2011 року «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» (далі - Порядок). У відповідності до зазначеного Порядку діяла відповідна процедура прийняття в експлуатацію прибудов до будинків та господарських будівель, які були збудовані до 31 грудня 2009 року без дозволу на виконання будівельних робіт. Але, мати позивачів, будучи юридично не обізнаною, не звернулася до 30 січня 2013 року до територіального органу Державної архітектурно - будівельної інспекції України для прийняття в експлуатацію самовільно збудованих тамбуру та двох сараїв. На даний час не існує правового механізму прийняття в експлуатацію самовільно збудованих будівель та споруд, та прибудов до них. Відповідно до п. 2.7 Порядку технічне обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж індивідуальних (садибних) житлових будинків, прибудов до них загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться під час їх технічної інвентаризації з подальшою видачею технічного паспорта. Тобто належний технічний стан самовільних забудов підтверджено технічним паспортом, який було видано матері позивачів. На даний час позивачі не мають можливості оформити право власності на тамбур, позначений в плані літерою «а-1», сарай «В-1» та сарай «в-1», які фактично є власністю їх родини, якою вона володіє багато років, та розташовані по [ADDRESS], тому змушені звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є - визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Мати позивачів - [PERSON] не заперечує, щоб право власності на тамбур та два сараї було визнано за позивачами по 1/2 частині, в рівних частинах кожній, так як житловий будинок та земельна ділянка, на якій збудовано житловий будинок і спірні тамбур та сараї, вже належать позивачам на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожній. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню.

Outcome: approved