Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду, з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: зазначити батьком [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з січня 2019 року до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] , всі понесені судові витрати по справі покласти на відповідача. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач та відповідач перебували у близьких стосунках з 2005 року по вересень 2018 року. У цей період часу відповідач здійснював свою трудову діяльність на території Запорізької області. Про ці відносини знали всі їхні друзі. У період стосунків позивача та відповідача [INFO] народилась дитина [PERSON] Запис про батька дитини був зроблений позивачем за її прізвищем, а ім`я та по-батькові було записано на підставі ч.1 ст.135 СК України. Ні під час народження сина ні після, в шлюбі позивач не знаходилась. Від встановлення батьківства в добровільному порядку відповідач ухиляється. Матеріальну допомогу на утримання сина надавав, але несистематично, останній раз ним здійснено переказ грошових коштів на банківську картку позивач в серпні 2018 року в розмірі 2 500 грн. [PERSON] постійно проявляв піклування до позивача та дитини, називав [PERSON] своїм сином, вони разом з ним вибирали дитині ім`я, хрещених батьків та проводили спільно обряд хрещення сина, він приїжджав на його дні народження, дарував подарунки, а в літній період разом їздили на відпочинок та сумісно проводили дозвілля. Син знає [PERSON] лише як свого рідного батька та називав його татом. З 2018 року стосунки з відповідачем припинилися. [PERSON] проживає разом з позивачем та на теперішній час утримується лише за рахунок позивача. Крім того, дитина стоїть на диспансерному обліку у невролога та психіатра з діагнозом: «Затримка психо-мовного розвитку, легка розумова відсталість з патологічними формами поведінки». Дитина періодично лікується в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР. На лікування та реабілітацію сина за призначеннями лікарів постійно витрачаються значні матеріальні кошти та фізичні зусилля, лише за 2018 рік позивачем витрачено на придбання необхідних ліків більше 50 000 грн. Дитині рекомендовані постійні заняття лікувальним спортом, проведення занять з вчителем логопедом та дефектологом. Син з 2018 року пішов до 1 класу дітей з особливими потребами Загальноосвітньої школи № 24 м. Мелітополя. З 10 жовтня 2018 року згідно медичного висновку № 136 дитині надано статус інваліда. Одна позивач не в змозі забезпечити дитині належне утримання, враховуючи його особливі потреби, та лікування, так як її доходи мінімальні, яких вистачає лише на сплату комунальних послуг та її особисті потреби. Належну та необхідну матеріальну допомогу неповнолітній дитині відповідач може надавати, адже його здоров`я дозволяє йому повноцінно працювати, офіційно він працює на посаді заступника директора з безпеки в ДП «Запорізький державний авіаційний ремонтний завод «МіГ- ремонт», а також він отримує пенсію за вислугою років, а тому, позивач вважає, що на утримання їх хворого сина потрібно стягнути з нього ј частину з усіх видів його доходів та заробітку, і саме такий розмір він в змозі сплачувати. Дитина повинна мати батька і матір, виховуватися ними, утримуватися не лише за рахунок матері, але й батьком, який також повинен сприяти у її все сторонньому розвитку та вихованні. Інших осіб, які могли б утримувати та повноцінно забезпечувати неповнолітнього [PERSON] немає, тому єдиним способом захисту прав та інтересів дитини є звернення до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та примусове стягнення аліментів на утримання неповнолітнього. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, від позивача надійшла заява по розгляд справи за її відсутності. На позові наполягає в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи - в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Заперечень по справі не має. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народила сина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 07.09.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України /а.с.11,12/. В свідоцтві про народження дитини батьківство було записано за прізвищем та громадянством матері, а також ім`я та по батькові і батька сина за вказівкою матері - позивача по справі. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. В ході розгляду справи 08 травня 2019 року за клопотанням позивача по справі було призначено судову генетичну експертизу, проведення якої доручено Запорізькому науково - дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України. Відповідно до висновку експерта № 8-380 від 11.07.2019 року, [PERSON] може бути батьком дитини - [PERSON] , ймовірність підтвердження біологічного батьківства складає 99,9999 % (а.с.87-90). Крім того, позовні вимоги повністю визнані відповідачем, що в розумінні ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. При цьому, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно із ч. 1 ст. 19 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, і ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. З огляду на викладене, вимоги про визнання батьківства, внесення змін до актового запису підлягають задоволенню. Вирішуючи позов у частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, інших аліментних зобов`язань не має. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з положеннями ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. При вирішенні даного позову суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище сторін: відповідач є фізично здоровим, офіційно працевлаштованим, неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, крім того дитина стоїть на диспансерному обліку у невролога та психіатра та має статус інваліда, а тому суд вважає, що позовні вимоги стосовно стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2). Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.2 ст. 140 ЦПК України розмір витрат за вчинення дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, при зверненні до суду позивачем понесені судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за вимогу про встановленя батьківства в сумі 768,40 грн. (а.с.1). Крім того позивачем були понесені судові витрати з проведення судово генетичної експертизи, у розмірі 7614,00 грн., що підтверджується квитанцією № 13 від 03.06.2019 року. Враховуючи вищевикладене, та у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, оскільки вони були підтверджені належними доказами. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, сума судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved