Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до [PERSON], третя особа -\~ [PERSON], про розірвання договору дарування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він 15 серпня 2002 року подарував [PERSON]частину незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по вулиці Пирогова № 5 в м.Ізмаїл. Зазначає, що укладаючи зазначену угоду мав намір отримувати за передану відповідачеві частку будинку відповідний догляд, як за ним, дружиною, так і за будинком, оскільки на момент укладення угоди він, разом зі своєю дружиною, вже був непрацездатним. Вказує на те, що саме на умовах довічного утримання він укладав угоду, а відображення волевиявлення у формі договору дарування може свідчити лише про невідповідність його внутрішній волі та зовнішньому прояву, яке було сформоване під впливом помилки. Також зазначає, що факт передачі в дар 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами він приховав від своєї дружини, та вона не має навіть гадки, що вони живуть в неналежному їм будинку. Водночас, протягом всього часу з моменту відчуження житла вони, разом із дружиною вкладали кошти в благоустрій будинку, шляхом найму людей. Таким чином, вважає, що договір між ним та відповідачем було укладено на умовах надання з боку відповідача матеріальної та моральної допомоги, утримання будинку в належному стані, тобто на умовах довічного утримання, у зв'язку з чим договір дарування на користь відповідача зобовязує його надавати довічне утримання, але враховуючи що відповідач утримання не надавав, допомога відсутня, відповідно він вважає, що відповідач ввів його в оману. 21.10.2015 року [PERSON] звернулася з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначила, що 26 листопада 1956 року вступила в шлюб із [PERSON]І.В період шлюбу вони придбали майно, яке складається із 1/2 частини незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого в місті Ізмаїлі Одеської області по вулиці Пирогова № 5. Однак, житловий будинок був записаний на [PERSON] За період сумісного проживання вони вкладали в будинок кошти, займалися благоустроєм будинку. Зазначає, що в 2015 році їй стало відомо, що її чоловік 15 серпня 2002 року, без її згоди на укладення договору дарування передав в дар [PERSON] належний на праві спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними та господарчими спорудами, розташований в місті Ізмаїлі по вул. Пирогова, №5. Стверджує, що укладаючи договір дарування - [PERSON] згоди в неї не питав, вказане майно є спільним майном подружжя, тому вона має повне право на розпорядження належної їй частки як подружжя. У судовому засіданні позивач позов підтримав, зустрічний позов та обставини позову визнав у повному обсязі. Наслідки визнання позову йому розяснено відповідно до ч.2 ст.174 ЦПК України. Третя особа за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом- Дімова К.Г. надала до суду заяву, якою не заперечувала проти задоволення первісного позову, зустрічну позовну заяву підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через оголошення у пресі, у судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, своєї думки щодо позову не висловив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу сторони придбали ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого в місті Ізмаїлі Одеської області по вулиці Пирогова, №5, яку оформлено на [PERSON], що підтверджується договором від 12.06.1972 року за реєстровим №1-3077. 15 серпня 2002 року [PERSON]І подарував [PERSON]частину незакінченого будівництвом житлового будинку, розташованого по вулиці Пирогова № 5 в м.Ізмаїл, що підтверджується договором дарування за №4487 від 15.08.2002 року. Викладене визнане сторонами та додатковому доказуванню не підлягає. Статтею 56 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодувати його вартість. Вбачається, що договір між позивачем та відповідачем було укладено на умовах надання з боку відповідача матеріальної та моральної допомоги, утримання будинку в належному стані, тобто договір було укладено на умовах надання відповідачем довічного утримання. Відповідно до статті 22 КпШС України житловий будинок, як майно, нажите подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, було його спільною сумісною власністю, при цьому кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Положеннями статті 23 КпШС України передбачалося, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Проте такої згоди [PERSON] не надавала. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб На сьогоднішній день сторони позбавлені можливості за собою доглядати, водночас ніхто не бажає приймати участь в їх житті та допомагати із-за відсутності у подружжя житла, що фактично і привело до необхідності звернутися до суду за захистом. Згідновимог статті 243 ЦК УРСР від 1963 року договір, дарування є одностороннім безоплатним правочином, за умовами якого одна сторона безоплатно добровільно без будь яких умов та зобов'язань передає у власність - дарує, іншій стороні своє майно. Проте, у тексті самого договору на відповідача покладалося зобовязання, яке ним так і не виконалося, а саме обов'язки по будівництву. Відповідно до статті 61 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) угоди, укладені під умовами, якщо сторони поставили виникнення прав і обов'язків у залежність від обставини, щодо якої невідомо, станеться вона чи не станеться. Угода визнається укладеною під скасувальною умовою, якщо сторони поставили припинення прав і обов'язків у залежність від обставини, щодо якої невідомо, станеться вона чи не станеться. Закон України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей визначає загальні засади соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, забезпечує правове регулювання відносин у суспільстві, які спрямовані на реалізацію бездомними громадянами і безпритульними дітьми прав і свобод, передбачених Конституцією України та чинним законодавством, створює умови для діяльності громадських та благодійних організацій, що працюють у сфері соціального захисту населення. У відповідності з вимогами статті 56 ЦК України (в редакції 1963 року) яка діяла на час спірних правовідносин угода, укладена внаслідок помил, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла внаслідок помилки. Визнати пропуск строку звернення до суду із позовними вимогами - про визнання договору дарування недійсним поважним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved