Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 07.08.2019 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій [PERSON] просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Свій позов позивач мотивує тим, що з червня 2012 року по даний час відповідач без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS] . Відповідач змінив місце свого проживання, де проживає на даний час, позивачу не відомо. Відповідач створює перешкоди для позивача у реалізації права власності на будинок, оскільки позивач не може оформити житлову субсидію і не може надати довідку про доходи відповідача до органів соціального забезпечення. У суд позивач не з`явився, надав письмову заяву в якій просив позов задовольнити повністю та розглянути справу без його участі. Відповідач у суд не з`явився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 14.08.2019 року, відкрито провадження у справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 02.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2019 № 168168969, [PERSON] є власником житлового будинку з верандою, надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1838599771257, номер запису про право власності: 31731493, підстава виникнення - довідка сільської ради, серія та номер: 309, виданий 13.05.2019, видавник секретар сільської ради, витяг сформований: Курінним А.В., приватний нотаріус Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області. (а.с.6). Згідно з довідкою виданою виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 23.05.2019 № 153, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та не проживає з 07.04.2019. (а.с.13). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №491 від 07.08.2019 виданої Лозуватською сільською радою, Шполянського району, Черкаської області. за адресою: [ADDRESS] , до складу сім`ї, зареєстрованих входять: [PERSON] - власник, [PERSON] , [INFO] - мешканець, зареєстрований але не проживає (а.с.7). Згідно з довідкою Лозуватської сільської ради Шполянського району, Черкаської області від 07.08.2019 №490, [PERSON] [INFO] , дійсно з 30.05.2012 року постійно по даний час зареєстрований, але не проживає в господарстві [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . (а.с.8). Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 15.05.2019 фізичною особою - підприємцем [PERSON] , інвентаризаційна справа №1209, за адресою: [ADDRESS] , розташований будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. (а.с.9-12). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої вимоги порушенням права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Як на правову підставу позову посилалася на статтю 405 ЦК України, ст. 71 Житлового кодексу України та вказувала, що відповідач більше одного року не користується ним, у будинку не проживає, де проживає на даний час невідомо. Крім того відповідач створює перешкоди у реалізації позивачу права власності на будинок, оскільки остання не може оформити житлову субсидію і не може надати довідку про доходи відповідача. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 41,55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Верховний Суд у своєму рішенні від 23.07.2018, справа № 754/15850/15-ц зазначив, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР). Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в абз.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] , фактично зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за даною адресою з 30.05.2012 , що підтверджується довідками виданими Лозуватською сільською радою, Шполянського району, Черкаської області (а.с.7-8). Тобто, відповідач відсутній за адресою реєстрації без поважних причин понад 6 місяців. В той же час, така реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права власності на будинок, що проявляється в неможливості оформити субсидію на житло. При цьому, доказів того, що відповідач є членом сім`ї позивача, в матеріалах справи не міститься. Тому, норми ст. 405 ЦК України, на які посилається позивач, в даному випадку застосуванню не підлягають. Тому, суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за даною адресою. При цьому суд застосовує норми ч.1 ст. 71 та ст. 72 ЖК УРСР. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст.41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 389, 391 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.ст.71, 72 ЖК УРСР ст. ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207,

Outcome: approved