Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому, просить стягнути з Сквирської автомобільної школи ТСО України на його користь нараховану але не виплачену заробітну плату в сумі 11031 грн. 41 копа., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 08.09.2015 по 11.03.2016 року в сумі 14\~848 грн., інфляційні втрати у розмірі 466 грн. 10 коп. посилаючись на те, що з 01.03.2010 року по 07.09.2015 року він працював на посаді директора Сквирської автомобільної школи ТСО України. 07.09.2015 року він був звільнений із займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення йому було нараховано заробітну плату в розмірі 11\~031 грн. 41 коп., але не виплачено у звязку з відсутністю грошових коштів. На момент звернення до суду відповідач грошові кошти не виплатив. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на наведені вище обставини. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позовних вимог посилаючись на те, що на підприємстві фактично відсутні первині бухгалтерські документи, а тому визначити суму заборгованості не представляється можливо, видана довідка, яка міститься в матеріалах справи була видана помилково без погодження з керівництвом та у підприємства відсутні грошові кошти на виплату заробітної плати тощо. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Статтями 60, 61 ЦПК Українивстановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, установленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК Українине підлягають доказуванню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 01.03.2010 року перебував у трудових відносинах з Сквирською автомобільною школою ТСО України у трудових відносинах. 07.09.2015 року його було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України- угода сторін. Згідно з довідкою виданої відповідачем 10.03.2016 року від 10.03.2016 року вбачається, що станом на 10.03.2016 згідно бухгалтерського обліку Сквирської АШ ТСОУ заборгованість підприємства перед [PERSON] по виплаті нарахованої суми заробітної плати станом на 10.03.2016 року складає 10031,46 грн. та середній заробіток [PERSON] на час його звільнення складав 116 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117 КЗпП Українипередбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП Українистягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу. У звязку з наведеним, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved