Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позові зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,47 га, що розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області. Зазначену земельну ділянку [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , однак не оформила належним чином. Позивач та відповідач являються спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] та прийняли спадщину, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В зв`язку з цим позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку та змушена пред`явити відповідний позов, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Виклик відповідача було здійснено відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, відповідачем не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.04.2010 року виконавчим комітетом Лабушненської сільської ради Кодимського району одеської області (а.с.9). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Із повідомлення державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори №788/02-14 від 16.09.2021 року (а.с.22) встановлено, що до майна померлої [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа №539/2010, на спадщину за законом заявили її діти [PERSON] та [PERSON] , яким 29.12.2010 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом, в рівних частках кожному, на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРЕ №441830 від 29.12.2010 року (а.с.7). Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВКК №863432 (а.с.8), виданого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Одеської області 03.06.2008 року встановлено, що [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Лабушненської сільської ради Кодимського району Одеської області, розміром 2,47 га. Однак, в подальшому на підставі даного свідоцтва державного акта на своє ім`я не отримувала. У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч.1 ст.1278 ЦК України). Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Встановлено, що державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема на Ѕ частину земельної ділянки, яка була успадкована, але не оформлена належним чином [PERSON] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Ця обставина підтверджується листом №642/02-14 від 11.08.2021 року (а.с.12). Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Враховуючи, що позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права власності на спадкове майно підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в позасудовому порядку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи, звільнена від їх сплати у відповідності до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved