Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Лікар-психіатр Дігностично-консультаційного центру Комунальне підприємство «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради Сікач Л.М. звернувся до Лубенського міськрайонного суду із заявою про госпіталізацію обмежено дієздатної особи [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], до психіатричного закладу у примусовому порядку. Заява мотивована тим, що з 1998 [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра з діагнозом шизофренія параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром, а також є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу. Зазначає, що пацієнтка у зв'язку з погіршенням психічного стану знаходилась на стаціонарному лікуванні в Полтавській обласній психіатричній лікарні та обласній психіатричній лікарні «Снітино» у 1998 році, 2000 році, в 2014 році два рази, в 2015 році. З 01.12.2016 року по 28.02.2017 року була госпіталізована до обласної психіатричної лікарні «Снітино», після виписки з якої приймає постійну підтримуючу терапію. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2015 року [PERSON] визнана обмежено дієздатною особою, піклувальником якої призначено брата пацієнтки - [PERSON] 06.02.2019 року лікарсько-консультативною комісією зроблено висновок про необхідність стаціонарного лікування в психіатричній лікарні [PERSON], так як на теперішній час відмічається погіршення психічного стану, [PERSON] вчиняє дії, що становлять небезпеку для неї, зникаючи з дому в невідомому напрямку, а також для оточуючих (агресивно поводиться відносно матері та брата, який є її піклувальником). З огляду на зазначене, комісія лікарів-психіатрів Дігностично-консультаційного центру Комунальне підприємство «Лубенська лікарня інтенсивного лікування» Лубенської міської ради прийшла до висновку, що обстеження і лікування [PERSON], [INFO], можливе тільки в умовах стаціонару, згоду на яку неможливо отримати, оскільки особа є обмежено дієздатною. Заявник лікар-психіатр Сікач Л.М. в судовому засіданні заяву про необхідність примусової госпіталізації підтримала та просила її задовольнити. Прокурор дану заяву також підтримав та просив суд ухвалити рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу. [PERSON] не виявила бажання брати участь у судовому засіданні, хоч у призначений судом час перебувала в Хорольському районному суді, жодних заяв щодо своєї госпіталізації в примусовому порядку не подала, незважаючи нра вжиті як працівниками суду, так і членами родини заходи. Піклувальник [PERSON], який є братом обмежено дієздатної [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав суду клопотання, в якому просив заяву лікаря-психіатра задовольнити та госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу, а також вирішити вказане питання за його відсутності. Заінтересована особа [PERSON], який є батьком обмежено дієздатної [PERSON], заяву підтримав та просив суд ухвалити рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу, надав суду пояснення з приводу значного погіршення стану здоров'я його доньки, що призводить до проявів агресії до членів родини. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, законного представника особи, щодо якої розглядається питання, пов'язане з наданням психіатричної допомоги, думку прокурора, який погодився із вимогами заявника щодо госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступного. Відповідно до частини 1 статті 339 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: 1)вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, 2)неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року роз'яснено, що у необхідних випадках суд зазначає про урахування: рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення Конституції та законів України, які підлягають застосуванню в даній справі та при вирішенні питання про відповідність Основному Закону України нормативно-правових актів, перелічених у пункті 1 частини першої статті 150 Конституції України, якими сторони доводять свої вимоги чи заперечення; постанов Пленуму Верховного Суду України, прийнятих відповідно до статті 125 Конституції України і статті 55 Закону України від 7 лютого 2002 року N 3018-III "Про судоустрій України", з питання застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.09.2015 року [PERSON] визнана обмежено дієздатною особою. 06.02.2019 року лікарсько-консультативною комісією зроблено висновок про необхідність стаціонарного лікування в психіатричній лікарні [PERSON] Підставою для госпіталізації особи, визнаної обмежено дієздатною, є наявність у хворої реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Судом досліджено пояснення як заявниці, так і батька обмежено дієздатності, з яких встановлено, що в обмежено дієздатної [PERSON] в останні декілька тижнів часто проявляються агресивні настрої, які виражаються в нанесенні побоїв членам сім'ї та намірах покинути місце проживання. Остання агресивно поводиться до своїх дітей, які вимушені жити окремо, важко іде на діалог, часто свариться, дозволяє собі рукоприкладство. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] визнана у встановленому порядку обмежено дієздатною, страждає на шизофренію параноїдної форми, афективно-параноїдного синдрому, а також є інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу, з огляду на висновок комісії лікарів-психіатрів від 06.02.2019 року, яким встановлено погіршення стану [PERSON], яка вчиняє дії, що становлять небезпеку для неї та для оточуючих, з урахуванням даних, встановлених під час судового засідання, суд приходить до висновку, що [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. На підставі ст.ст. 13, 14, 16-19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved