Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з Комунального підприємства «Дорожник» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 146,16 грн. за кожен день затримки розрахунку в період з 20 листопада 2014 року по день ухвалення рішення, що станом на день звернення із позовною заявою до суду становить 17 100,72 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що з 02 грудня 2013 року вона, [PERSON], працювала на посаді економіста II категорії на Комунальному підприємстві «Дорожник». 25 липня 2014 року, у зв'язку із скороченням штату на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, її було звільнено з Комунального підприємства «Дорожник». У зв'язку з тим, що ні в день звільнення, ні в подальшому підприємство не здійснило при звільненні виплату всіх сум, що належать їй від підприємства, вона була змушена захищати свої права в судовому порядку. 23 вересня 2014 року, нею була подана позовна заява до Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська «Про стягнення боргу по заробітній платі, стягнення середньої заробітної плати за час затримання розрахунку, стягнення заборгованості із єдиного соціального внеску та стягнення моральної шкоди». 20 листопада 2014 року рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області її позовні вимоги були задоволені частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дорожник» на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 5451,02 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 липня 2014 року по 20 листопада 2014 року у сумі 12423,60 грн., моральну шкоду в сумі 5451,02 грн. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист на підставі якого у Дніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпродзержинського було відкрито виконавче провадження, однак по теперішній час вказане вище рішення суду не виконане. Комунальне підприємство «Дорожник» не виплатило нараховану їй заробітну плату та інші грошові виплати згідно рішення суду від 20 листопада 2014 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача КП «Дорожник» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 02.12.2013 року [PERSON] була прийнята на посаду економіста другої категорії в КП «Дорожник», що підтверджується наказом (розпорядженням) № 204-к від 29.11.2014 року (а.с.4). Згідно наказу КП «Дорожник» № 179-к від 25.07.2014 року [PERSON] була звільнена з роботи за скороченням штату працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.5). Викладені обставини також підтверджуються копією трудової книжки [PERSON] (а.с.6). Як зазначено позивачем в позовній заяві, розрахунок по заробітній платі на день звільнення з позивачем не здійснено. Приймаючи до уваги, що відповідачем КП «Дорожник» не надано жодних доказів про отримання позивачем повного розрахунку при звільненні, а тому суд виходить з тих обставин, що викладені позивачем в обгрунтування позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 20.11.2014 року стягнуто з КП «Дорожник» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 5451,02 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 липня 2014 року по 20 листопада 2014 року у сумі 12423,60 грн., моральну шкоду в сумі 5451,02 грн. Як зазначено позивачем в розрахунку суми середнього заробітку за час затримання заробітної плати по дань проведення судового засідання від 30.06.2015 року, розмір заборгованості у формі середнього заробітку за весь час затримки розрахунку обрахована нею в сумі 21631,68 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Згідно вказаного в позові розрахунку середньої заробітної плати за час затримки розрахунку зазначено, що період з 20.11.2014 р. по 30.06.2015 р. (включно) містить 148 робочих днів, зокрема: 6 дн. + 22 дн. (2014 рік) + 120 дн. (2015 рік) = 148 робочих днів, що обраховані згідно листів Міністерства соціальної політики України № 9884/0/14-13/13 від 04.09.2013 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та відповідно № 10196/0/14-14/13 від 09.09.2014 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» (а.с.24). Згідно наданої позивачем довідки, виданої КП «Дорожник», позивач за два повних відпрацьованих місяців роботи до звільнення травень-червень 2014 року, отримала заробітну плату за травень 2014 року 739,34 грн., і за червень 2014 року 599,66 грн.\~ Довідкою про середньоденну заробітну плату [PERSON], виданої КП "Дорожник" (а.с.9), підтверджується факт розміру середньоденної заробітної плати позивача в сумі 146,16 грн. Таким чином, за період з 20 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року, тобто по день ухвалення рішення, відповідач повинний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за 148 робочих днів, в сумі 21631,68 грн. (148 днів х 146,16 грн.). Сума середнього заробітку визначена судом без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки справляння і сплата податків та обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця. Враховуючи представлені позивачем й досліджені судом докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.\~\~

Outcome: approved