Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ГУНП в Полтавській області, ДКС України про відшкодування маральної (немайнової) шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади. В якій прохала: стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , 6 500, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади ГУНП в Полтавській області. В обґрунтування позову зазначила, щопостановою інспектора сектору реагування патрульної поліції Великобагачанського відділення поліції Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції Філіповим Б.М. серії БАА №012633 незаконно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.6.ст.121 КУпАП внаслідок чого рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 02.02.2021 у справі №554/9494/20 дану постанову скасовано, а провадження по справі закрито.В зв`язку з цим, позивачці завдано значних моральних страждань, які полягають приниженні часті, гідності, переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків, вважаю справедливим стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , 6 500, 00 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної владиГУНП в Полтавській області.Приходилось пропускати заняття в медичній академії із-за участі в судових засіданнях, які відповідач двічі по надуманим причинам відкладав, але позивача про це не повідомляв. Пропуски занять створили для позивача додаткову нервову ситуацію, в нічний час стала страждати безсонням, стала більш неуважною, пропущені лекції довелося відпрацьовувати в позаурочний час, що вимагало додаткових витрат. Несправедливість, з якою [PERSON] зіштовхнулась, порушила ритм життя, оскільки вона вважала поліцію своїми захисниками, що можуть надати допомогу жінці-водію при виникненні проблем при керуванні транспортним засобом. [PERSON] недавно отримала посвідчення водія і стаж водіння має не значний. Такі неправомірні дії поліціянта створили для позивача боязнь керування транспортним засобом, вона постійно відчуває, що її переслідує патрульний автомобіль з метою зупинити і покарати за неіснуючі порушення. Оскільки [PERSON] керує автомобілем самостійно, то відчуття захисту від можливих незаконних дій поліцейських, які їздять по двоє-троє, у неї було втрачено. Для усунення психічних розладів змушена звернутися за консультаціями до спеціалістів, через що звертається до суду з даним позовом (а.с.1-3). 22 березня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. Клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Звільнено [PERSON] від сплати судового збору. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11.00 годин на 21 квітня 2021 року (а.с.10, 11). 14 квітня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача ГУНП в Полтавській області. В якому зазначили, що при розгляді вимоги позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди судом можуть братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які доведені позивачем під час розгляду справи. Позивач при розгляді справи повинен був довести : факт наявності моральної шкоди; факти протиправних діянь ГУНП в Полтавській області; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями ГУНП в Полтавській області та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Але вказані обставини не були доведені позивачем, а доводи щодо спричинення моральної шкоди, викладені в позовній заяві, є безпідставними і нічим не доведеними як і визначений розмір шкоди, яка на думку позивача підлягає відшкодуванню. [PERSON] не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення їй моральної шкоди та жодних доказів в обгрунтування заявленого розміру відшкодування. У зв`язку з чим прохають відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог (а.с.18-20). 21 квітня 2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ДКСУ в якому зазначили, що ДКСУ не визнає позовні вимоги [PERSON] та заперечує проти їх задоволення, оскільки сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. На підтвердження факту порушення права позивача, а саме у яких розмірах зазнав моральної шкоди позивач, не було надано жодних доказів. Визначення розміру заподіяння шкоди у судовому порядку готується висновок судового експерта, товарні чеки або договори. Позивачем не зазначено з яких саме міркувань позивач виходить при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 6 500 грн., що суперечить вимогам розумності та справедливості, а тому відсутні підстави для задоволення позову. У зв`язку з чим, прохають відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ДКСУ в повному обсязі (а.с.25, 26). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена. Надала суду заяву про перенесення розгляду справи. При цьому доказів поважності неявки у судове засідання суду не надано. Також клопотання про перехід до загального позовного провадження до суду не надано (а.с.32, 39). В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з`явився будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим. Клопотання про перехід до загального позовного провадження до суду не надано (а.с.33). В судове засідання відповідач ГУНП в Полтавській області свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими. Надіслали суду відзив на позовну заяву, в якій прохали відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог (а.с.18-20). В судове засідання відповідач ДКСУ свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими. Надіслали суду відзив на позовну заяву, в якій прохали відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог (а.с.25, 26). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову повністю. Судом встановлено, що 12.10.2020 інспектором сектору реагування патрульної поліції Великобагачанського відділення поліції Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції Філіповим Б.М. винесено постанову серії БАА №012633 у справі про адміністративне правопорушення, за вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 02.02.2021 рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/9494/2020 адміністративний позов [PERSON] до ГУНП в Полтавській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - задоволено повністю. Визнано незаконною та скасовано постанову серії БАА №012633 від 18.08.2020, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Великобаганського відділення поліції Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції Філіповим Б.М., якою [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170,00 грн., провадження в справі закрито. Рішення набрало законної сили 15 лютого 2021 року (а.с.5, 6). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Позивач пов`язує свої моральні страждання із винесенням інспектором сектору реагування патрульної поліції Великобагачанського відділення поліції Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції Філіповим Б.М. відносно [PERSON] незаконної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №012633 від 18серпня 2020 року. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювана. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Так, свої вимоги позивач обґрунтовує винесенням інспектором сектору реагування патрульної поліції Великобагачанського відділення поліції Миргородського відділу поліції ГУНП в Полтавській області лейтенантом поліції Філіповим Б.М. відносно [PERSON] незаконної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №012633 від 18 серпня 2020 року. Водночас, такі твердження позивача про наявність у неї моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено пі обставини, якщо інше не встановлено законом. Із змісту рішень судів, що винесено у межах адміністративного провадження не вбачається встановлення вчинення саме відповідачем у справі - ГУНП в Полтавській області та будь-якими іншими особами неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивача та наявності вини. З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК). Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь моральну шкоду у розмірі 6 500 гривень, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Суд, вважає, що позивач не надала доказів того, що їй завдано моральної шкоди працівником ГУНП в Полтавській області, а також доказів того, що його діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ним покладених на нього трудових чи службових обов`язків. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених нею душевних страждань, а також не зазначено з яких саме міркувань вона виходила при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 6 500 гривень. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання [PERSON] моральної шкоди, спричиненої працівником ГУНП в Полтавській області. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до ГУНП в Полтавській області про відшкодування маральної (немайнової) шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної владиу повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пп.1, 3, 4 і 5 ст. З цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.І ст.25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.5 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1 п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. А на підставі п. 44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог [PERSON] до ДКСУ про відшкодування маральної (немайнової) шкоди завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади. При цьому, ухвалою суду від 22.03.2021 клопотання [PERSON] про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Згідно ч.1 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Таким чином, позивач була звільнена від сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрат, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно ЗУ «Про судовий збір» судові витрати у справі складають 908 грн. На підставі викладеного судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню з позивача.

Outcome: approved