Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, та просила постановити судове рішення, яким встановити факт смерті [PERSON], [INFO], місце смерті місто Луганськ, яка настала [INFO] року. Допустити негайне виконання рішення суду. В обґрунтування заяви, заявниця зазначає, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON] в м. Луганськ, Луганської області. Заявниця отримала всі необхідні документи для реєстрації смерті чоловіка, однак не має можливості зареєструвати смерть чоловіка, оскільки документи про смерть видані на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ. Заявниця в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу без її участі. Свою заяву просила задовольнити в повному обсязі. Від представника заінтересованої особи надійшла заява, в якій просить слухати справу у відсутності представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові ГТУЮ в Харківській області, проти задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту смерті не заперечує. Ухвалою суду від 03.09.2018 року провадження у справі було відкрито. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, вважає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 17.03.2000 року, актовий запис № 117 (а.с. 5). Заявницею надано суду довідку про причину смерті № 48 від 09.01.2017 року, згідно якої [PERSON], [INFO], помер [INFO] року, причина смерті: механічна асфіксія від здавлення органів шиї петлею повішення. ( а.с. 3) На підтвердження факту смерті [PERSON], яка настала [INFO] року в м. Луганськ заявниця надала копію свідоцтва про смерть від 24.01.2017 року. ( а.с. 2) Встановлення даного факту заявниці необхідно для отримання свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. З відповіді № 2322/15.2-04-04 від 12.06.2018 року, наданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що наданий заявницею документ, виданий, на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому заявниці відмовлено в державній реєстрації смерті (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Місто Луганськ Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи в певний час, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту, що надасть можливість отримання заявником свідоцтва про смерть українського зразка. Відповідно до ст. ст. 10, 76,95, 258-259, 263-265, 273, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд -

Outcome: approved