Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, яке складається із житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 24 липня 2018 року, що розташовані у [ADDRESS] (дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 12.11.1992 року №2). Позовні вимоги мотивує тим, що у [ADDRESS] знаходиться житловий будинок. 12.11.1992 року батько позивачки [PERSON] отримав дозвіл на закладку фундаментів індивідуального поверхового житлового будинку за проектом №144-24-120/1.2 та господарської будівлі за проектом №ГБ-I-76, комора згідно з планом земельної ділянки на [ADDRESS] на підставі розпорядження представника Президента України у районі від 08.10.1992 року №300, договору про надання в довічне успадковане володіння земельної ділянки під індивідуальне будівництво та акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки осей будівель від 28.10.1992 року. Дата початку\~будівництва фундаментів\~-\~1992\~рік. Згідно з\~даними будівельного\~паспорту на\~забудову земельної\~ділянки по\~ [ADDRESS] передбачається\~будівництво житлового\~будинку по\~проекту №\~144-24-120/1.2\~на 5\~кімнат житловою\~площею 78,\~29\~кв.\~м.,\~загальною площею\~130,32\~кв.\~м.\~і господарських\~будівель по\~проекту №\~ГБ-І-76\~площею 38,\~7\~кв.\~м.,\~комора -15,0\~кв.\~м. Вказане нерухоме\~майно,\~згідно з\~довідкою №\~717\~від 02.07.2018\~року виданою\~Монастирецькою сільською\~радою,\~належало [PERSON] . Зазначений житловий будинок взято на облік Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації 24 липня 2018 року. Згідно з даними технічного паспорт житловий будинок побудовано у 1997 році. Рішенням Монастирецької сільської ради "Про присвоєння адрес перейменовано назву вулиці із Лотоцького на Лісову, а даному житловому будинку присвоєно адресу: [ADDRESS] . [INFO] батько позивачки [PERSON] помер не склавши за життя заповіту. Після смерті [PERSON] , його майно стало предметом спадкування, право на яке має позивачка, яка є дочкою [PERSON] та дружина [PERSON] , яка написала заяву про відмову від спадщини. 01.08.2018 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення спадкових прав. Однак, постановою від 01.08.2018 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Мазур О.Я. заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок. Відтак, позивач змушена звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту майнових прав. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 03.10.2018 року відкрито провадження у справі. На підстав розпорядження керівника апарату Жидачівського районного суду Львівської області Особи В.М. №557 від 13 серпня 2020 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.08.2020 року головуючим у справі призначено суддю Жидачівського районного суду Львівської області Сливку С.І. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Сливки С.І. від 17 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та вирішено проводити її розгляд за правидами загального позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися. [PERSON] та [PERSON] подали клопотання про проведення розгляду справи без їх участі. Відповідач у заяві вказала, що підтримує позовні вимоги (а.с.60-62). На підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , актовий запис №18 (а.с.22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Оскільки, за життя [PERSON] не склав заповіту, належне йому майно спадкується між спадкоємцями в порядку спадкування за законом. Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . 02 липня 2018 року [PERSON] написала заву про відмову від спадкування майна після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.23). Відтак, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дочка - позивачка [PERSON] , що зокрема підтверджується і витягами зі спадкового реєстру (а.с.65,66). Постаново приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Мазур О.Я. №27/01-24 від 01 серпня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , після смерті її батька [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок (а.с.21). Відповідно до ст.ст.1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із вимогами ст.ст.1268,\~1269,\~1270 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Матеріалами справи встановлено, що нерухома майно, яке є предметом спору у даній справі житловий будинок, загальною площею 189,6 кв.м та господарські споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , що підтверджується такими доказами: -довідкою Монастирецької сільської ради №717 від 02.07.2018 року (а.с. 10), згідно якої вказане вище будинковолодіння належить [PERSON] , який помер [INFO] ; -дозволом інспектора Держархбудконтролю Жидачівського району від 12.11.1992 року, яким [PERSON] дозволено закладку фундаментів індивідуального поверхового житлового будинку за проектом №144-24-120/1.2 та господарської будівлі за проектом №ГБ-I-76, комора згідно з планом земельної ділянки на [ADDRESS] на підставі розпорядження представника Президента України у районі від 08.10.1992 року №300, договору про надання в довічне успадковане володіння земельної ділянки під індивідуальне будівництво та акту виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки осей будівель від 28.10.1992 року (а.с.12); -будівельним паспортом на забудову земельної ділянки (а.с.16) згідно з яким на забудову земельної ділянки на [ADDRESS] протеси передбачається будівництво житлового будинку про проекту №144-24-120/1.2 на 5 кімнат житловою площею 78.29 кв.м., загальною площею 130,32 кв.м. і господарських будівель про проекту №ГБ-I-76 площею 38,76 кв.м., комора 15,0 кв.м. Зазначений вище житловий будинок взято на облік Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації 24 липня 2018 року. Згідно з даними технічного паспорт житловий будинок побудовано у 1997 році (а.с.17-20). Рішенням Монастирецької сільської ради "Про присвоєння адрес перейменовано назву вулиці із Лотоцького на Лісову, а даному житловому будинку присвоєно адресу: буд. [ADDRESS] . Згідно із\~ст.4\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо нерухомого майна житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 24 липня 2018 року, що розташовані у [ADDRESS] (дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 12.11.1992 року №2), що належали на праві власності [PERSON] . Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст. 392 ЦК України\~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень\~статей 1296-1299 ЦК України\~питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно, що належала померлому [PERSON] (спадкове майно), перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема, - оформленню спадщини нотаріусом. Відтак, враховуючи вище вказане, вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок та господарські споруд, згідно технічного паспорту від 24 липня 2018 року, що розташовані у [ADDRESS] (дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво від 12.11.1992 року №2), які належали на праві власності [PERSON] , підлягає до задоволення. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідачі позов визнали, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved