Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу згідно договору позики та процентів за користування позикою в загальній сумі 46121 ,75 грн. Позовні вимоги, підтримані в судовому засіданні, позивач обґрунтовує тим, що 09.03.2014 року уклав договір позики з відповідачем [PERSON] , згідно якого передав останньому грошові кошти в сумі 1380 доларів США , що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.02.2015 року становить 41 414,05 грн. Вказані кошти відповідач [PERSON] зобов"язався повернути йому до 09.12.2014 року. Факт одержання відповідачем грошових коштів та зобов»язання повернути їх стверджується власноручно написаною останнім письмовою розпискою від 09.03.2014 року Незважаючи на його неодноразові вимоги , відповідач у вищевказаний термін не повернув йому позичених коштів та ухиляється від виконання взятих на себе зобов"язань. З метою врегулювання в досудовому порядку даного спору він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення боргу, однак відповідач уникає з ним зустрічей та перестав відповідати на телефонні дзвінки. Вважає, що відповідач не має наміру повертати йому позичені грошові кошти , чим умисно порушує умови виконання зобов»язання за договором позики та вимоги ст.ст. 526, 629, ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Оскільки відповідач не повернув борг , вважає, що він також має право на отримання від відповідача процентів за користування наданими останньому грошовими коштами згідно вимог с. 1 ст. 1048 ЦК України за період з 09.03.2014 року по 26.02.2015 року , виходячи з облікової ставки НБУ, в розмірі 156, 87 доларів США , що згідно із офіційним курсом НБУ станом на 26.02.2015 року становить 4707,70 грн. Позивач просить позов задоволити, стягнути на його користь з [PERSON] 41414,05 грн. основного боргу за договором позики, 4797,70 грн. процентів за користування позикою в загальному розмірі 46 121 ,75 грн. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, що стверджується поштовим повідомленням про вручення йому судової повістки, причину своєї неявки суду не повідомив. Тому відповідно до положень ст.224 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній даних та доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача , дослідивши письмові докази , та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Оглянутим в судовому засіданні оригіналом розписки та долученою до матеріалів справи копією розписки встановлено, що 09.03.2014 року відповідач [PERSON] отримав в борг у позивача 1380 доларів США , що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 26.02.2015 року становить 41 414,05 грн. Вказані грошові кошти відповідач отримав у борг у відповідача на строк до 09.12.2014 року , про що власноручно написав розписку. В Постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), яка є обов'язковою для всіх судів і суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із цим рішенням (ст. 360-7 ЦПК України), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України та передачу грошей позикодавцем позичальнику. Поясненнями позивача судом встановлено, що обов'язку щодо повернення позики відповідач у встановлені договором строки, тобто до 09.12.2014 року, не виконав. Про невиконання умов договору позики з боку відповідача також свідчить та обставина, що оригінал боргової розписки знаходяться у позикодавця . Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк( термін) . В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконаня зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки договором позики не встановлено розміру процентів за користування сумою позики, розмір процентів за користування наданими відповідачу грошовими коштами за період з 09.03.2014 року по 26.02.2015 року слід визначити на рівні облікової ставки Національного банку України , який становить 156,87 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.02.2015 року становить 4707,70 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики та процентів від суми позики є обгрунтованими і підлягають задоволенню. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 41 414, 05 грн., що еквівалентно 1380 доларів США, боргу за договором позики та 4707,70 грн. процентів від суми позики . Питання судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526,527, 530, 536, 612, 627, 1046, 1047, 1048, 1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved