Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO] ІПН:[NUMBER], звернулась 25 грудня 2014 року в суд з цим позовом до відповідачів до [PERSON] та [PERSON], вказуючи, що 20 грудня 2014 року між нею та відповідачами був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири №6, загальною площею 75,7 кв.м., загальною корисною площею 68,9 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., що складається з коридору площею 68,9 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., ванної площею 2,4 кв.м., кухні площею 13,4 кв.м., кімнати площею 16,9 кв.м., кімнати площею 17,0 кв.м., кімнати площею 9,9 кв.м., І лоджії площею 1,4 кв.м., XIII коридору площею 5,4 кв.м., яка знаходяться за адресою: [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області №2-678/2001 року від 25.07.2001 року, витяг про державну реєстрацію права № 37019527 від 27.12.20012 року зареєстрований комунальним підприємством «Котовське міськрайонне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». За умовами вищевказаного договору повністю сплатила відповідачам вартість придбаної за договором купівлі-продажу квартири, яка склала 80 000 грн. ( вісімдесят тисяч гривень). Договір купівлі-продажу кваритири [PERSON] укладала із нею в присутності свого чоловіка [PERSON] та за його письмовою згодою. На виконання умов договору [PERSON] передали їй правовстановлюючі і технічні документи та ключі від вхідних дверей квартири. З вказаного часу вона фактично володіє та користується вищезазначеним нерухомим майном. Після укладання договору купівлі-продажу, [PERSON] та її чоловік [PERSON] неодноразово та безпідставно ухилялися від явки до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору, в зв'язку з чим стало неможливим здійснити його нотаріальне посвідчення та переоформлення права власності на зазначену нерухомість на неї в установленому законом порядку. Тому вона позбавлена можливості зареєструвати на своє ім'я право власності на вказане майно. Просила визнати дійсним договір купівлі продажу квартири №6, загальною площею 75,7 кв.м., загальною корисною площею 68,9 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., що складається з коридору площею 7,9 кв.м., туалету площею 1,4 кв.м., ванної площею 2,4 кв.м., кухні площею 13,4 кв.м., кімнати площею 16,9 кв.м., кімнати площею 17,0 кв.м., кімнати площею 9,9 кв.м., І лоджії площею 7- кв.м., XIII коридору площею 5,4 кв.м., яка знаходяться за адресою: [ADDRESS], укладений між нею та [PERSON] 20 грудня 2014 року та визнати за нею право приватної власності на вказану квартиру. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Надала заяву в якій справу просила розглянути у її відсутність. На позові наполягала. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явились. Надали заяви від 21.01.2015 року в якій позовні вимоги визнали у повному обсязі та проти задоволення цього позову не заперечували. У зв'язку із відсутністю у судовому засіданні сторін, справу розглянуто за наявними у справі письмовими доказами в порядку заочного провадження. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про таке. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується згідно ст.691 ЦК України зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Як свідчить із матеріалів справи квартира №6, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], належать на праві приватної власності [PERSON] згідно рішення Котовського міського суду Одеської області від 25.07.2001 року (справа №2-678/2001) зареєстрованого КП «Котовське МРБТІ та РОН» в державному реєстрів прав власності (а.с.14,15). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином відповідач [PERSON], являючись належним власником квартири та за згоди свого чоловіка [PERSON], розпорядилась цією власністю на свій розсуд, уклавши 20.12.2014 року з позивачем правочин договору купівлі-продажу. Ця обставина підтверджується письмовою розпискою [PERSON] про отримання нею 20.12.2014 року від позивача у присутності [PERSON] та свідків повного розрахунку за продажу квартири №6, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у розмірі 80 000 грн. (а.с. 19), наявність та зміст якої відповідачі не оспорюють. Згідно положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомості укладається у письмовій формі, а також підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно ст.203 ЦК України правочин вважається дійсним, якщо в момент вчинення правочину дотримані всі вимоги цієї статті. У відповідності зі ст.204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) - будь-яка угода є правомірною, якщо її недійсність прямо не встановлена законом або якщо вона не визнана судом недійсною. Відповідно до положень ч.3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Право на захист - це суб'єктивне цивільне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного - положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України). Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого чи майнового права або інтересу. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Такими є передумови захисту і права власності. Можливість захисту права власності є однією із гарантій його недоторканності. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З урахуванням обставин справи та наявних письмових доказів цьому, суд вважає за можливе цей позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved