Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач зазначив, що 29.09.2013 року в м. Малин Житомирської області помер [PERSON], якому ще за життя було виділено для забудови жилого будинку земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована в м. Малин Житомирської області по вулиці Філатова, 11, після чого на підставі рішення Малинської міської ради від 16.09.1976 року, протоколу №376 від 23.12.1976 року було складено план забудови земельної ділянки та рішенням виконавчого комітету Малинської районної ради Житомирської області №33 від 28.01.1977 року було надано дозвіл на індивідуальне житлове будівництво, а 22.01.1998 року рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №23 - надано дозвіл на продаж об'єкта незакінченого будівництва 2-х поверхового жилого будинку корисною площею 108,0 кв. м. проти затвердженого проектом забудови 9мх12м (одноповерхового) жилого будинку в м. Малин по вулиці Філатова, 16, - позивачу, [PERSON], яка в подальшому несла всі витрати по його будівництву, видано будинкову книгу та технічний паспорт на її ім'я та фактично протягом 17 років вільно та відкрито ним володіла по даний час. [PERSON] звернулася до суду з вимогами про визнання за нею права власності на житловий будинок, який знаходиться в м. Малин Житомирської області по вулиці Філатова, 16, оскільки всі правовстановлюючі документи були видані на ім'я [PERSON], який 29.09.2013 року помер, а одержати або укласти договір купівлі-продажу для оформлення права власності на дане володіння неможливо, через не вирішення цього питання ще за життя [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги викладені в заяві підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] до суду не з'явилася. подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без їх участі, проти задоволення позову не заперечила. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Встановлено, що після смерті 29.09.2013 року [PERSON], якому ще за життя відповідно до акту відводу земельної ділянки під забудову від 11.08.1976 року було виділено для забудови жилого будинку земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована в м. Малин Житомирської області по вулиці Філатова, 11, та на підставі рішення виконавчого комітету Малинської районної ради Житомирської області №33 від 28.01.1977 року про надання дозволу на індивідуальне житлове будівництво, було побудовано об'єкт незакінченого будівництва - жилого будинку в м. Малин по вулиці Філатова, 16, який відповідно до рішення виконавчого комітету Малинської міської ради №23 від 22.01.1998 року про надання дозволу на його продаж було продано [PERSON], що також підтверджено письмовою заявою дружини померлого [PERSON] - [PERSON]. З довідки Малинського районного комунального підприємства з технічної інвентаризації №6415 від 16.02.2017 року, технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловим будинком по вулиці Філатова, 16 в м. Малин Житомирської області володіла за життя [PERSON]. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Визнання позову відповідачем в порядку вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України не суперечить правам та інтересам третіх осіб.

Outcome: approved