Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання права на користування житловим приміщенням, в якій зазначив, що 13 серпня 2004 року від вступив у шлюб з [PERSON] . Від шлюбу вони мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В 2013 році він продав торговельний кіоск на ринку метро "Барабашова" і на отримані від продажу кошти придбав квартиру [ADDRESS] . В тому ж році він продав зазначену квартиру та 1 листопада 2013 року купив іншу 2-кімнатну квартиру, не зазначивши яку саме. В 2013 році його родина придбала квартиру [ADDRESS] , в яку вселилась [PERSON] , продавши свій будинок у [ADDRESS] . Позивач зазначив, 30 червня 2017 року його дружина стала вимагати від нього покинути житло та змінила замки на вхідних дверях квартири. Позивач вважає, що квартира [ADDRESS] була придбана за його кошти. Просить суд визнати за ним та неповнолітніми [PERSON] , [PERSON] , право на користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про виселення, в якому зазначила, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2013 року, [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані та мають право користування нею [PERSON] , ї рідна донька, та діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] До лютого 2017 року вони фактично й проживали в зазначені квартирі. Приблизно з 2011 року, [PERSON] із сім`єю проживати перестав та шлюбні відносини між ними фактично припинились, також [PERSON] став проживати окремо від родини. 01 листопада 2013 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . В зазначену квартиру в 2014 році вона вселила [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які 01 жовтня 2016 року були зареєстровані в ній. [PERSON] ніколи в спірній квартирі постійно не проживав, [PERSON] йому дозволу на проживання в спірній квартирі ніколи не надавала та не вселяла його. В лютому 2017 року [PERSON] прийшов провідати дітей до спірної квартири та із застосуванням фізичної сили виштовхнув із квартири дітей та [PERSON] , після чого змінив замки на вхідних дверях квартири та повідомив, що спірна квартира тепер його, та в ній буде проживати лише він. В червні 2017 року у зв`язку із перешкоджанням з боку [PERSON] у доступі в спірну квартиру [PERSON] викликала поліцію, в присутності якої [PERSON] підтвердив, що він дійсно замінив замки на вхідних дверях квартири та добровільно в присутності працівників поліції надав ключі від квартири [PERSON] . Через декілька днів, коли [PERSON] намагалась потрапити до спірної квартири, вона виявила, що ключі від квартири, що були надані їй [PERSON] знов не підходять до дверей, та вона знов викликала поліцію, в присутності якої [PERSON] надавати ключі від квартири [PERSON] відмовився та відмовився її впускати в спірну квартиру, також відмовився пустити для проживання в спірній квартири дітей. Таким чином, [PERSON] самоправно зайняв спірну квартиру та став проживати в ній. З огляду на це позивач просить захистити її право власності та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] неодноразово не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] . просив справу розглядати без його участі. Треті особи, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, та в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до переконання, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до частин першої, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом частини другої статті 83 ЦПК України позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] , в обґрунтування заявлених ним позовних вимог не надано жодного доказу, зокрема не надано жодного доказу належності йому на праві власності квартири [ADDRESS] та виникнення будь-яких законних підстав на користування нею. В тексті позовної заяви посилання на зазначену квартиру міститься лише в прохальній частині. Будь-яке інше згадування в обґрунтуванні позовних вимог про зазначену квартиру позовна заява не містить. За таких обставин, первісний позов не може бути задоволений, через його недоведеність. Що стосується зустрічного позову, суд вважає, що він підлягає задоволенню. Так судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2013 року, [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані та мають право користування нею [PERSON] - донька власника квартири, та її діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] [PERSON] ніколи в спірній квартирі постійно не проживав, [PERSON] йому дозволу на проживання в спірній квартирі ніколи не надавала та не вселяла його. Намагання [PERSON] отримати право користування зазначеною квартирою підтверджується його позовною заявою. Оскільки, як зазначає [PERSON] в червні 2017 року самовільно вселився в спірну квартиру та надавати ключі від квартири [PERSON] відмовився та відмовився пустити для проживання в спірній квартири дітей, у неї виникло право на захист належного їй права власності та належним способом такого захисту є виселення [PERSON] з спірної квартири за судовим рішенням. Відповідно до вимог ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Відповідно до статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику квартири право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були пов`язані з позбавленням володіння. Зазначене також підтверджується вимогами статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, наявні всі підстави, для виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . На підставі ст. ст. 109, 116, 150, 158, 168, 169 ЖК України, ст.ст. 16, 29, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 265, 268, 315-319 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved