Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач 02.08.2016 року звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Договір про надання фінансових послуг факторингу - Договір купівлі продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі № 3414, та Договір про відступлення права вимоги, укладений 27.06.2012 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 27 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з вищевказаними договорами ПАТ «ОТП Банк» відступила, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами № 001/085/2006 від 15.05.2006 року, №SME010/042/2007 від 11.12.2007 року та договорами поруки № SR - /200-001/085/2006 від 15.05.2006 року, № SR SME 010/031/2007 від 11/12/2007 року. Згідно ст. 1 Договору про відступлення права вимоги п.1.1. зазначається, що у зв`язку з укладанням Договору купівлі продажу кредитного портфелю № б/н від 27.06.2012 року між стороною 1 та [PERSON] 2 за яким сторона 2 передала стороні 1 права вимоги за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до даного Договору (надалі Боржники), що забезпечений іпотекою (заставою за Договорами Іпотеки), укладений між [PERSON] 2 (в Договорах забезпечення іменується- «Іпотекодержатель» чи «Заставодержатель») та Боржниками /Третіми особами (в Договорах забезпечення іменуються «Іпотекодавець (вці)» чи Заставодавець (вці) (надалі «Іпотекодавець»), пунктом 1.1.1. [PERSON] 2 передає та відступає [PERSON] 1 сукупність прав, належних [PERSON] 2 за Договорами забезпечення, включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. Згідно ст. 2 пункту 2.1 [PERSON] 2 ПАТ «ОТП Банк» протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту набуття чинності цим Договором зобов`язується передати за [PERSON] 1 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оригінали Договорів забезпечення разом з усіма змінами та доповненнями, а також інші документи, які засвідчують права, що передаються, дійсність переданої стороні 1 вимоги (прав іпотеки/застави), які є в наявності у [PERSON] 2, та інформацію, яка є важливою для здійснення цих прав. За пунктом 2.2. [PERSON] 2 ПАТ «ОТП Банк» протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набуття чинності цим Договором зобов`язується надіслати Боржнику /Іпотекодавцю/Заставодавцю повідомлення про відступлення прав за Договорами забезпечення на користь [PERSON] 1 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Повідомлення повинно бути відправлено на адресу Боржника (Іпотекодавця/Заставодавця), зазначену в Договорах забезпечення, рекомендованим листом з описом вкладення. На думку позивача, укладення вищевказаних договорів здійснено з грубим порушенням норм чинного законодавства України, що є порушенням його законних прав та інтересів, з грубим ігноруванням норм ст. 517 ЦК України. Відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлений належним чином та своєчасно, про, що свідчать дані рекомендованої кореспонденції, що містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Відповідач ПАТ «ОТП Банк» на судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлений належним чином та своєчасно, про, що свідчать дані рекомендованої кореспонденції, що містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] на судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлена належним чином та своєчасно, про, що свідчать дані рекомендованої кореспонденції, що містяться в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомила. Згідно заяви (а.с.225-226 т.1) просила слухати у її відсутність. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в у повному обсязі, посилався на обґрунтованість заявлених позовних вимог, про необхідність застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів», окрім цього акцентував увагу на тому, що на неодноразові вимоги суду, які викладені в ухвалах про витребування письмових доказів (оригіналів) відповідач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» ПАТ «ОТП Банк» так і не надало жодного письмового доказу в розумінні ст. 64 ЦПК України, крім цього в судовому засіданні повідомило суд про те, що всі кредитні документи вже знищені. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обгрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, дійшов до наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що 15.05.2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Райффайзен банк» правонаступником якого відповідно до статуту є ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № CNL 001/085/2006 (а.с.7-17 т.1) у письмовій формі про надання кредиту в сумі 95000,00 доларів США. Також 11.12.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір (кредитна лінія) № CrL SME010/042/2007 (а.с.21-23 т.1) у письмовій формі про надання кредиту в сумі 139000,00 доларів США. 27.06.2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг» було укладено договір купівлі продажу кредитного портфелю (а.с.49-56 т.1) та договір відступлення права вимоги (а.с.58-61т.1), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з вищевказаними договорами ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами № CNL 001/085/2006 від 15.05.2006 року, № CrL SME010/042/2007 від 11.12 2007 року та договорами поруки № SR-/200-001/085/2006 від 15.05.2006 року, № SR-SME 010/031/2007 від 11.12.2007 року. Відповідно довимог ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Згідно зісту ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. За приписами ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 628,629 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами. При укладенні договору про надання фінансових послуг факторингу без номеру від 27.06.2012 року, у порушення вимог чинного законодавства, відповідач не повідомив ні [PERSON] ні [PERSON] про зміну умов (пунктів) договору стосовно порядку повернення коштів, повідомлення про заміну кредитора, отже позивач (в порушення вимог чинного законодавства України) нічого не отримував. Отже будь-яких доказів в розумінні ст.64 ЦПК України, про те, що позивача повідомляли про укладання як договору купівлі продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року так і договору відступлення права вимоги від 27.06.2012 року не має, чим грубо проігноровано п.4.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року (продавець зобов`язується повідомити Боржників (Поручителів про укладання цього Договору протягом 20 (двадцяти) днів з Дати набрання чинності), а також пункт 2.2 Договору про відступлення права вимоги, яким чітко передбачено, що сторона 2 протягом 5 (п`яти ) банківських днів з моменту набуття чинності цим Договором зобов`язується надіслати Боржнику /Іпотекодавцю/Заставодавцю повідомлення про відступлення прав. Повідомлення повинно бути направлено на адресу Боржника /Іпотекодавця/Заставодавця, зазначену в договорах забезпечення, рекомендованим листом з описом вкладення. Судом встановлено, що ні відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ні відповідач ПАТ «ОТП Банк» не надав будь-яких доказів (письмових) а саме, як це передбачено п.2.2. Договору про відступлення права вимоги [PERSON] 2 протягом 5 (п`яти ) календарних днів з моменту набуття чинності цим Договором зобов`язується надіслати боржнику (Іпотекодавцю/Заставодавцю повідомлення про відступлення прав за Договорами забезпечення на користь [PERSON] 1. Повідомлення повинно бути направлено на адресу Боржника (Іпотекодавця/Заставодавця, зазначену в Договорах забезпечення, рекомендованим листом з листом вкладення. Ні [PERSON], як позичальнику, ні [PERSON], як поручителю такого повідомлення не направлялось, як і будь-яких документів. Крім цього, суд вважає за необхідне відзначити, що представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» після того, як було задоволено клопотання позивача про витребування оригіналів всіх документів (а.с.233-234 т.1,44-45 т.2), про, що відповідачі були обізнані (а.с.57), що зафіксовано в матеріалах справи, після того, що ці документи так і не були надані в оригіналах, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» офіційно повідомив суд про те, що будь-яких доказів, в тому числі оригіналів не можливо надати, так як всі документи вже знищено. Одночасно суд звертає увагу про те, що на першому аркуші (а.с49) Договору купівлі продажу кредитного портфелю зазначено Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», а на останньому аркуші цього ж Договору (а.с.56) продавцем виступає Акціонерне товариство, тобто різні за назвою юридичні особи, та за їх адресою, що підтверджує невідповідність сторони укладеного договору в цілому, так як і печатка проставлена саме від Акціонерного товариства, а не від Публічного, що є не припустимим, в Договорі про відступлення права вимоги, не конкретизовано хто боржник (ки) відсутнє прізвище, та інші необхідні дані, як і не вказано номер та дату укладання самих договорів по назві і між ким . На підставі чого виникли зобовязання, в тому числі з огляду на правовідносини які склались, так як кредит не брався у валюті у Швейцарських франках (п.3.2), що зазначено в Договорі купівлі-продажу кредитного портфелю, а в іншій валюті. Після цього судом також було з`ясовано і той факт, що не має і не представлено суду на не однократні вимоги, що ж передавалось (які саме документи) при укладанні як договору Договору купівлі продажу кредитного портфелю так і Договору про відступлення права вимоги від 27.06.2012 року, в тому числі на якій тоді правовій підставі пред`являвся первісний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.3-6 т.1), коли документи були знищені, про, що виносилась ухвала (а.с.244 т.1). Отже суду не надано будь-яких письмових доказів в розумінні ст. 64 ЦПК України, які б підтверджували взагалі факт укладання як Договору про відступлення права вимоги від 27.06.2012 року, так і Договору купівлі продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року, в тому числі будь-яких фінансових документів: кредитного договору, іпотечного договору (додатків до них) договору (ів) майнової поруки, будь-яких розрахунків, щодо боргу по кредиту, при тому, що від [PERSON], подані належні докази про погашення кредиту (а.с. 141-224 т.1) Тому судом встановлено, що при укладанні як Договору про відступлення права вимоги від 27.06.2012 року, так і Договору купівлі продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року взагалі не зазначено перелік документів з чітким посиланням на їх назву, суть, юридичну силу, свідчать про те, що не виконано і пункт 4.3 Договору купівлі продажу кредитного портфелю від 27.06.2012 року, яким чітко передбачено, що Продавець АТ «ОТП Банк» зобов`язується повідомити Боржників (Поручителів про укладання цього Договору протягом 20 (двадцяти) робочих днів з Дати набрання чинності. Такого повідомлення в строк передбачений п.4.3. Договору не надсилалось, будь-яких доказів в підтвердження цього від ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не надано. Документи, які надані з боку відповідачів, які містяться на (а.с. 2-16,17-36) та інші є просто копіями, які не можливо звірити з оригіналами, в тому числі і всіма укладеними Договорами, так як в оригіналах їх суду не надано з тих підстав, що всі документи знищено. Тому суд вважає, що неможливо передати обсяг прав, які передаються в тому числі грошових прав (вимог) без оригіналів документів, а ти м більше щось вимагати надаючи неналежні докази, в розумінні ст.64 ЦПК України письмові докази, подаються в оригіналі. Крім того, суд вважає за необхідне відзначити, що між правовими інститутами відступлення права вимоги (цесії) та факторингом є відмінності. Так, цесія це сам факт заміни особи в зобов'язанні, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ЦК України)). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (ст. 1079 ЦК України). Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу, яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж. Однією з основних ознак, що відрізняє договір факторингу від відступлення права вимоги, є його суб'єктний склад. Відповідно до ч.3 ст. 1079 ЦК України, фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Окрім того, в ч.2 ст. 1079 ЦК України встановлено й те, що клієнтом за таким договором може бути юридична або фізична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Однак, не лише правосуб'єктність клієнта і фактора має значення при визначенні судами законності укладення договору факторингу, але й правовий статус боржника за договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належить операції з факторингу. Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг). Згідно із пунктом 13 Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання. Так, відповідно до п. п. 1.2 розпорядження № 231 від 03.04.2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року за№ 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Суб'єкт господарювання юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, яка займається діяльністю з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншою господарською діяльністю; будь-яка юридична або фізична особа, яка здійснює контроль над суб'єктами господарювання, група суб'єктів господарювання, якщо один або декілька з них здійснюють контроль над іншими. Суб'єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (ст.1 Закону України "Про захист економічної конкуренції"). Отже, суб'єкти господарювання це організації, які на основі юридично відокремленого майна в межах своєї господарської компетенції безпосередньо здійснюють господарську діяльність і використання її результатів або управлінську діяльність в економіці. Суб'єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом. Громадянин [PERSON] не є суб`єктом господарювання в розумінні положень чинного законодавства України. Таким чином, враховуючи наведене вище ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (як фактор за договором про надання фінансових послуг факторингу від 27.06.2012 року) не мав і не має прав на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не субєкта господарювання та немає правових підстав для набуття права кредитора та іпотекодержателя за Договором споживчого кредиту №CNL-001/085/2006 від 15.05.2006 року, № CrL-SME010/042/2007 від 11.12.2007 року та договорами майнової поруки № SR- /200-001/085/2006 від 15.05.2006 року, № SR SME 010/031/2007 від 11.12.2007 року. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п.п.7,8 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Також ст. 24 Закону України «Про іпотеку» унормовано, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Однак, як встановлено судом, Відповідач АТ «ОТП Банк» - (Іпотекодержатель) не виконав вимоги чинного законодавства України та не повідомив Позивача про відступлення прав за іпотечним договором № SR -/200-001/085/2006 від 15.05.2006 року (а.с.67-71 т.1) та № SR-SME 010/031/2007 від 11.12.2007 року (а.с.34-36) і права вимоги за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.Предметом іпотеки може бути нерухоме майно, що знаходиться у власності (або господарському віданні) іпотекодавця, яке він може відчужувати та на яке може бути звернене стягнення, а також яке зареєстроване як окремий обєкт права власності. Іпотека має похідний від основного зобовязання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека забезпечує виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель (кредитор за основним зобовязанням) має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Таким чином, у звязку з недійсністю договору про надання фінансових послуг факторингу без номеру від 27.06.2012 року (відступлення права грошової вимоги (стягнення заборгованості) за основним договором № CNL-001/085/2006 про надання споживчого кредиту від 15.05.2006 року), та № CrL SME010/042/2007 від 11.12.2007 року недійсним вважається і відступлення прав за Іпотечним договором (Договором поруки) № SR-/200-001/085/2006 від 15.05.2006 року (а.с.18-20 т.1), № SR-SME 010/031/2007 від 11.12.2007 року (а.с.34-36 т.1). За змістом ст.ст. 215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні справ, зо виникають із кредитних правовідносин», розгляд справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів, а також при визнанні їх недійсними, повинен здійснюватися у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки. Позови, що виникають із кредитних правовідносин, предявляються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу ІІІ ЦПК України. При цьому суд має враховувати право споживача на предявлення позову також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування цієї особи або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (ч.5 ст. 110 ЦПК України). Згідно з положеннями ч.1ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч.1ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ч.1ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позивачем надано достатньо доказів, які підтверджують, що договір про надання фінансових послуг факторингу б\\н від 27.06.2012 року укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» та Договір відступлення права вимоги б/ н від 27.06.2012 року (а.с.49-56,58-61 т.1), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 27 червня 2012 року та ареєстрованого в реєстрі за № 3414, укладений 27 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були укладенні з грубим порушенням норм чинного законодавства України, тому заявлені ним позовні вимоги законні, обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати . Стягненню з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» підлягає сума судового збору в розмірі 2756,00 грн., по 1378,00 гривень з кожного з відповідачів, що зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved