Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області та просить позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути із [PERSON] на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 400,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її рідна дочка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час їх шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Проте, [INFO] її дочка [PERSON] померла. Після її смерті, її син [PERSON] став проживати з позивачем за адресою: [ADDRESS], оскільки батько дитини, відповідач по справі, не зміг-би забезпечити відповідний його догляд та належні умови проживання. Проте, з того часу, відповідач не відвідує сина, не займається його вихованням, не купує йому речей першої першої необхідності. Ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. В судовому засіданні позивач відмовилась від позовної вимоги про стягнення із відповідача аліметів на утримання [PERSON], [INFO]. В іншій частині позивач та її представник позов підтримали та просили його задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.53, 56). Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову, тому суд, дослідивши докази належного повідомлення про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Від представника третьої особи Органу опіки та піклування Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечує. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] і їй відомо, що [PERSON] не бере участі у вихованні свого сина [PERSON], який знаходиться на утриманні [PERSON] та нічого йому не передає. Приїжджав він до сина тільки один раз, весною 2016 року і більше вона його не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після смерті [PERSON], [PERSON] ще час від часу приїздив до сина, але вже в останні роки, вона його не бачила. Їй відомо, що він не займається вихованням свого сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання, а також не відвідує його та не цікавиться його здоров'ям та навчанням. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно пункту 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний стан. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.02.2014 року (а.с.7). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.05.2015 року, [PERSON], [INFO] померла (а.с.6). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 4 статті 155 Сімейного Кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше) що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 17.01.2017 року, складеного Висоцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області (а.с.8), після смерті [PERSON] її син [PERSON], 2014 року народження, проживає у сім'ї бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини ніякої матеріальної допомоги для дитини не надає та не купує речей першої необхідності (а.с.8). Згідно довідки №46 від 27 січня 2017 року, виданої Висоцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області на утриманні [PERSON], 1971 року народження, знаходиться її онук [PERSON], [INFO] (а.с.9). Висновком органу опіки та піклування Дубровицької райдержадміністрації № 210/01-39 від 05 квітня 2017 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно його сина [PERSON] (а.с.32). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 16 Постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, в судовому засіданні достовірно знайшов своє підтвердження факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків, передбачених статтями 150 та 180 Сімейного кодексу України по вихованню своїх дітей, оскільки відповідач вихованням та розвитком дитини на належному рівні не займається. Відповідно до положення пункту 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Таким чином, виходячи з наведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, правомірними і доведеними, оскільки, позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved