Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач 30.09.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Підставою для позову вважає те, що згідно обвинувального акту та ухвали Монастирищенського районного суду від 10.05.2016 року у кримінальному провадженні № 1-кп/702/67/16 (кримінальній справі № 702/558/16-к) про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України, [PERSON] 30.03.2016 року, близько 20 години 30 хвилин, [PERSON] Вікторович ЗО березня 2016 року, близько 20 год. 30 хв., знаходячись по вул. Жовтнева м. Монастирище Черкаської області, під час суперечки з [PERSON], яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів кулаком правої руки в область обличчя та декілька ударів правою ногою в область тулубу га ніг останньої, чим заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді травматичних набряків лиця, струсу головного мозку, синців ніг та рук, які згідно висновку експерта Уманського МРВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-7-01/392 від 25 квітня 2016 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Правова кваліфікація дій [PERSON] визначена як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Монастирищенського районного суду від 10.05.2016 задоволено клопотання потерпілої [PERSON] про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 125 КК України відносно обвинуваченого [PERSON] та закрито кримінальне провадження за нереабілітуючої підстави за п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України. Внаслідок отриманого легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні протягом 19 ліжко-днів, а саме в період з 02.04.2016 року по 20.04.2016 року. Заданий період, при вартості 1 ліжко-дня у квітні 2016 року 371,90 грн., згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08-373 від 14.09.2016 року, на лікування [PERSON] витрачено 7066,1 грн., чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Враховуючи те, що саме злочинними діями [PERSON] потерпілій [PERSON] було спричинено умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, внаслідок якого остання лікувалася у хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні і кримінальне провадження закрито за нереабілітуючої підстави, та враховуючи те, що відповідачем в добровільному порядку шкода не відшкодована, є всі підстави для стягнення з відповідача витрат на лікування потерпілого, тобто матеріальних збитків, завданих державі внаслідок вчиненого відповідачем кримінального правопорушення. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою КМ України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ст. 128 КІІК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Монастирищенська центральна районна лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету, Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Монастирищенської районної ради витрати, понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілої від злочину в сумі 7066,10 грн. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, про що подав до суду заяву від 29.11.2016 року. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, в судове засідання не з»явився, заяви про відкладення розгляду справи в суд не подав. Третя особа Монастирищенська районна рада Черкаської області, позов підтримала повністю, просить справу розглядати без їхнього представника, про надіслала лист № 430/01-20 від 24.11.2016 року. Третя особа Монастирищенська центральна районна лікарня, просить провести розгляд справи без її представника, покладається на рішення суду, про що надіслала лист № 444 від 21.11.2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного: Ухвалою Монастирищенського районного суду від 10.05.2016 року закрите кримінальне проваження № 1-кп/702/67/16 (кримінальна справа № 702/558/16-к) про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України у зв»язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. [PERSON] є потерпілою у даній справі, яка закрита з нереабілітуючих підстав. З ухвали суду від 10.05.2016 року про закриття провадження у формі приватного обвинувачення, яка станом на 29.11.2016 року є чинною, вбачається причинний зв»язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілої [PERSON] на лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ. Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08-373 від 14.09.2016 року [PERSON] перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні з 02.04.2016 року по 20.04.2016 року - протягом 19 ліжко-днів. Вартість перебування у лікарні склала 7066,10 грн. з розрахунку вартості лікування 1 ліжко-дня 371,90 грн. без вартості затрачених пацієнтом медикаментів. Згідно листа Монастирищенської районної ради № 356/01-20 від 22.09.2016 року Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала її для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління. Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006 року, лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету з бюджету районної ради народних депутатів, що також підтверджено рішенням Монастирищенської районної ради № 3-23/VII від 30.12.2015 року "Про районний бюджет на 2016 рік" та додатком № 3 до нього, з яких вбачається, що в районному бюджеті на 2016 рік були передбачені видатки на утримання лікарні. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.п. 1, 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Відповідачем не надано суду доказів оплати вартості лікування потерпілої [PERSON] в сумі 7066,10 грн. та наявності спору щодо варт ості лікування. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: approved