Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бессараб Олена Володимирівна про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від спадкування та визнання права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування за законом. Позовна заява мотивована тим, що в 1994 році позивачка познайомилась з [PERSON] , який проживав в квартирі [ADDRESS] , а надалі в 1998 році переїхав жити до позивачки. В 1994 році [PERSON] зламав шейку бедра, внаслідок чого мав значні проблеми зі здоров`ям. В 2011 році стан здоров`я [PERSON] погіршився, він ледве пересувався на милицях, фактично був калікою та потребував сторонньої допомоги. З цього часу [PERSON] постійно проживав з позивачкою. Колишня дружина [PERSON] , з якою він офіційно розлучився в вересні 1985 року, разом з донькою виїхала за кордон, на сьогодні місце їх проживання позивачці не відоме. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві власності, інша частина квартири належить дочці померлого відповідачу по справі [PERSON] , яка знаючи, що її батько хворіє не надавала йому жодної допомоги. З метою прийняти спадщину, яка залишилась після померлого, позивачка звернулась до ПН КМНО Бессараб О.В., де і була заведена спадкова справа за № 63893710 , щодо майна померлого [PERSON] . Оскільки позивачка має за мету оформити спадщину, яка залишилась після померлого з яким вона проживала однією сім`єю, піклувалась про нього та допомагала, звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 27.05.2019 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Позивачем на виконання вищевказаної ухвали суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.06.2019 справу було прийнято до провадження та призначено підготовчий розгляд. 18.11.2019 позивачем подано позовну заяву з уточненням позовних вимог, а саме в зазначенні особистих даних відповідача у справі з визначенням належного відповідача - [PERSON] , яка була прийнята судом до провадження. Ухвалою судді від 04 лютого 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, у визначеному законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за адресою зареєстрованого місця проживання, адресою фактичного місця проживання та шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади. Правом на подачу відзиву на позовну заяву відповідачка не скористалась. В судове засідання третя особа: Приватний нотаріус КМНО Бессараб О.В., не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. В ході розгляду справи подавала заяву, відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи у відсутності сторони третьої особи. Згідно з вимогами ч.ч. 6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідачка належним чином повідомлялась судом про розгляд справи. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачки на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 65 років , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Деснянським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке було видане 04.01.1998 Відділом приватизації Ватутінської райдержадміністрації м. Києва. Інша половина даної квартири належить доньці померлого [PERSON] ( [PERSON] ) Як вбачається з технічного паспорту квартира [ADDRESS] , квартира розташована на 2 (другому) поверсі 9 (дев`яти) поверхового будинку складається з трьох кімнат жилою площею 37, 5 кв.м., загальна площа квартири складає 55, 1 кв.м. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи №14/2019 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається що 13.03.2019 року [PERSON] , звернулась до ПН КМНО Бессараб О.В., із заявою про прийняття спадщини. Позивачка вважає, що вона має право на спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки він проживав з нею протягом останніх п`яти років та між ними були відносини притаманні подружжю. Посилалась на те, що спадкодавець мав тривалі проблеми зі здоров`ям, потребував постійного догляду, в той час [PERSON] піклувалась про [PERSON] , купувала ліки, допомагала в лікуванні, відповідачка в свою чергу, як донька взагалі не цікавилась здоров`ям батька, знаючи про стан його здоров`я не бажала йому допомагати, більш того між батьком та донькою виникла сварка, після чого відповідачка взагалі не бажала спілкуватись з [PERSON] . Зазначені твердження позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи 19.09.1985 року укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 1371, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] підтверджується спільними фото, показаннями допитаних в суді свідків. Також судом встановлено, що витрати на поховання [PERSON] , який помер [INFO] , взяла на себе позивач, що зокрема підтверджується Договором -замовлення на надання ритуальних послуг від 01.03.2019. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , який помер [INFO] . Також, свідки підтвердили факт ведення ними спільного господарства, те, що [PERSON] потребував постійного догляду та [PERSON] протягом тривалого часу доглядала за ним, готувала їжу, оплачувала комунальні послуги, та витрати на придбання ліків, підтримувала їх спільне життя, тощо. Свідки зазначили, що [PERSON] займалась похованням [PERSON] , та взяла на себе всі витрати з цього приводу. Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови відповідача у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи. Тому і підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача про спільне проживання зі спадкодавцем [PERSON] , понад п`яти років, у суду немає. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з померлим [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO] . Позивачка також просила суд усунути від спадкування [PERSON] ( [PERSON] ) після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Як роз`яснено в ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Тобто, необхідними умовами для усунення особи від права на спадкування є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги й факту перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво й потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка [PERSON] , [INFO] ( [PERSON] ), дочка померлого [INFO] [PERSON] , наразі проживає за межами України, а саме на території Держави Ізраїль, м. Єрусалим, з 31.12.1990 року зареєстрована, як репатріанка, перебуває в шлюбі з 06.04.2009 року. В ході розгляду справи встановлено, що померлий [INFO] [PERSON] , хворів «УХС. Стенокардією, дифузним кардіосклерозом, цукровим діабетом ІІ типу, середньої важкості, декомпеннсованим лівобічним коксартрозом ІУ ст.», що підтверджується медичною довідкою КНП «Центр первинної медико -санітарної допомоги № 3» Деснянського району м. Києва. Також у [PERSON] були проблеми з пересуванням, фактично він був калікою та потребував сторонньої допомоги. В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини. На «зміну суб`єктного склад осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги. Тлумачення частини другої статті 1259 ЦК України свідчить, що для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна наявність у сукупності таких умов: а) фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві; б) спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. В судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкодавець потребував постійного догляду, у зв`язку хворобою. Позивачка тривалий час доглядала за [PERSON] , опікувалась ним, займалась прибиранням, приготуванням їжі, пранням, сплачувала комунальні послуги, приймала участь у витратах на придбання ліків. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство та між ними були відносини притаманні подружжю. В ході розгляду справи твердження позивачки, що донька спадкодавця не приймала участі в утриманні батька, не допомагала матеріально та не бажала взагалі з ним спілкуватись, знайшли своє підтвердження. Зокрема, в матеріалах справи міститься лист від [PERSON] адресований [PERSON] , з якого вбачається, що відповідачка не бажає надалі спілкуватись з батьком та йому допомагати, просить їй не писати та не телефонувати, а також не хоче мати відношення ні до нього ні до його квартири. Таким чином, суд вважає, що вимога позивачки про усунення від спадкування [PERSON] ( [PERSON] ) після померлого [INFO] [PERSON] , та визнання за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлого [INFO] [PERSON] є доведеною та підлягає задоволенню судом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка довела обставини на які посилався, а відтак позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бессараб Олена Володимирівна про встановлення факту проживання однією сім`єю, усунення від спадкування та визнання права власності на Ѕ частину квартири в порядку спадкування за законом, підлягає до задоволення в повному обсязі. Крім того, зазначені твердження не спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами та показами свідків.

Outcome: approved