Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 26.02.2017 року позивач на інтернет-сайті ОLX побачив оголошення про продаж трактора МТЗ «Беларус-82». Наступного дня позивач зателефонував за номером телефону вказаним на сайті та в телефонній розмові з представником Приватного підприємства «Солді-М» (далі ПП «Солді-М») та Приватного підприємства «Інтера-С» (далі ПП «Інтера-С») [PERSON] дізнався про наявність на складі необхідного трактора та його вартість - 105000 грн. 27.02.2017 року позивач прибув до офісу відповідача, де йому було надано для ознайомлення проект договору про придбання трактора. При цьому, позивачу повідомили про необхідність сплати авансового платежу 26250 гривень та 1500 гривень для доставки трактора. На пропозицію позивача сплатити всю вартість та забрати трактор одразу, йому було повідомлено, що трактор знаходиться на консервації, а тому необхідно зачекати два дні для його підготовки та доставки за адресою позивача. Решту вартості трактора необхідно буде сплатити в день його доставки. Позивачу не було надано можливості оглянути трактор. Позивач сплатив авансовий платіж у відділенні банку та надав відповідачу документи на підтвердження цього. Вартість доставки трактора 1500 гривень було сплачено представнику відповідача готівкою. Після цього, позивачу було надано на підпис Договір № 0016 від 28.02.2017 року та акт виконаних робіт. Перед підписанням договору позивачу повідомили, що трактор буде доставлений впродовж двох днів. Вийшовши з офісу відповідача та переглянувши підписаний договір, позивач зрозумів, що він відрізняється від проекту договору наданого йому на ознайомлення, а саме 26250 гривень визначено не як авансовий платіж вартості трактора, а є вартістю послуги, про яку позивачу не повідомлялось. Коли позивач повернувся до офісу відповідача, він був вже закритий. Протягом двох днів позивач намагався зателефонувати представнику відповідача. У визначений строк трактор поставлений не був. 28.02.2017 року між позивачем та менеджером ПП «Солді-М» [PERSON] був підписаний Договір № 0016 про надання інформаційних та консультаційних послуг та Договір № 0016 про надання послуг з адміністрування фінансових активів і Додатками №№ 1,2 до нього з ПП «Інтера-С», представником якого є [PERSON] Позивача проти його волі було залучено до «пірамідальної схеми», за якою можна отримати «якусь позику» нібито лише після того, як інший учасник програми допоможе накопичити необхідну суму коштів. Договір не містить строків (термінів) отримання безвідсоткової позики, не передбачає будь-якої відповідальності ПП «Інтера-С» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій її отримання, навіть у разі повної оплати всіх загальних внесків. В порушення вимог ст.ст. 901-905 ЦК України в договорах не визначено ані виду послуги, ані строку її виконання між сторонами. Фактично підприємство виступило посередником у наданні удаваної послуги за рахунок третіх осіб, коло та згода яких на день укладення договору не були визначені. Також у Додатку № 1 до Договору № 0016 від 28.02.2017 року відсутня сума позики та щомісячний платіж, що є ще одним доказом недійсності правочину. Позивач вважає, що Договір № 0016 від 28.02.2017 року, укладений між ним та ПП «Інтера-С» є недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України, внаслідок омани та помилки, що має істотне значення та нечесної підприємницької діяльності, оскільки під час його підписання позивач був введений в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину зі сторони відповідача. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд визнати недійсним Договір № 0016 від 28.02.2017 року про надання послуг, укладений між [PERSON] та ПП «Інтера-С». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задоволити. Проти ухвалення заочного рішення у справі позивач не заперечував. В судове засідання відповідач ПП «Інтера-С» свого представника повторно не направив, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за юридичною адресою відповідача. Відповідач про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за відсутності його представника та заперечень проти позову до суду не направив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує, проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим розглядати справу без участі осіб, які беруть участь у справі, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що на прохання позивача [PERSON] разом з останнім їздив в офіс ПП «Інтера-С» в м. Вінниця для вирішення питання про придбання трактора МТЗ «Беларус-82». В офісі відповідача на ознайомлення позивачу був наданий проект договору на поставку трактора. Проект договору свідок перечитував разом з позивачем. Після сплати позивачем авансового платежу сумі 26250 гривень через відділення банку та сплати вартості доставки трактора в сумі 1500 гривень готівкою, позивачу для підпису було надано зовсім інший договір. Позивач підписав наданий йому договір не читаючи його, оскільки був впевнений, що це саме той проект договору, з яким він попередньо ознайомився. Пізніше вони з позивачем виявили відмінність договорів. Повернувшись до офісу фірми вони виявили, що там нікого не має та офіс зачинений. Зв"язатись з представниками компанії позивачу не вдалось. Трактор в обумовлений строк позивачу поставлений не був. Дослідженими письмовими доказами у справі встановлено, що 28.02.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП «Інтера-С» укладено Договір № 0016, згідно умов якого позивач доручив відповідачу, а відповідач зобов"язався вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору та на умовах, що містяться в Додатку №2 до даного Договору, що встановлено з копії Договору № 0016 від 28.02.2017 року (а.с.6), копії Додатку №1 до Договору № 0016 від 28.02.2017 року (а.с.7), копії Додатку №2 до Договору № 0016 від 28.02.2017 року (а.с.8-10). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» збороняються як такі, що вводять в оману, зокрема, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; В силу ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оцінюючі добуті в судовому засіданні докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Судом встановлено, що 28.02.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП «Інтера-С» було укладено Договір № 0016. Суд вважає, що оспорюваний позивачем договір не відповідає чинному законодавству України, волевиявленню позивача та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, вчинений внаслідок введення відповідачем позивача в оману щодо істотних умов правочину, що є підставою для визнання вказаного Договору недійсним. Договір № 0016 від 28.02.2017 року був підписаний позивачем [PERSON] під впливом обману стороною відповідача щодо того, який саме правочин ним вчиняється. Замість запропонованого на початку для підписання позивачу договору на поставку трактора, йому був наданий для підписання зовсім інший договір, згоду на укладення якого позивач не надавав. Підписуючи Договір № 0016 від 28.02.2017 року та Додаток № 1 та Додаток № 2, позивач був впевнений, що підписує саме договір на поставку трактора, про що він був запевнений представником відповідача, вказані обставини підтверджуються показами свідка [PERSON] Суд вважає за необхідне визнати недійсним Договір № 0016 від 28.02.2017 року, укладений між [PERSON] та ПП «Інтера-С». Враховуючи те, що позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача ПП «Інтера-С» на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved