Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Комунальний заклад «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» про позбавлення батьківських прав відносно її дочки та стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка являється матір'ю [PERSON], [INFO]. 22.05.2014 року вона написала заяву про влаштування малолітньої [PERSON] до будинку дитини, у зв'язку з відсутністю житла та станом здоров'я дитини. Відповідно до заяви матері від 17.10.2014 року термін перебування малолітньої [PERSON] в Ізмаїльському спеціалізованому будинку продовжено. Зазначає, що враховуючи річний термін перебування малолітньої [PERSON] в Ізмаїльському спеціалізованому будинку та проведення роботи спеціалістами служби у справах дітей та молоді з [PERSON] щодо повернення на постійне місце проживання за місцем реєстрації та працевлаштування з метою повернення дитини в сімю, станом на 13.05.2015 року мати не має постійного місця проживання, не працює та не створено умов для повенення дитини в родину, таким чином вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Також, вказує на те, що батько дитини -[PERSON], відомості про батька внесені на підставі ч.1 ст.135 СК України. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимогу у повному обсязі. Представник третьої особи позов органу опіки та піклування підтримала та просила задовольнити його у повному обсязі. В останнє судове засідання не з'явилася. Відповідачка, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслала, своєї думки щодо позову не висловила. Зі згоди представника позивача, не обмеженої у повноваженнях, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №599, [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] і [PERSON]. 22.05.2014 року [PERSON] написала заяву про влаштування малолітньої [PERSON] до будинку дитини, у зв'язку з відсутністю житла та станом здоров'я дитини. Відповідно до рапорту КУ «ІМЦЛ» №01/04-364 від 28.05.2014 року, 24.05.2015 року [PERSON] самовільно з дитиною та родиною ромської національності залишила лікарню. Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, складеного в.о. ВКМСД МВ ГУМВС України в Одеській області Павленко А.І. від 28.05.2014 року, знайдено дитину за адресою: [ADDRESS], місце знаходження матері не відомо. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов №144 від 28.05.2014 року за адресою: [ADDRESS], відсутні умови для проживання малолітньої дитини. Згідно з рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №446 від 30.05.2014 року «Про влаштування малолітньої [PERSON], [INFO], до дитячого закладу на повне державне забезпечення», [PERSON] влаштована до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини. Відповідно до заяви [PERSON] від 17.10.2014 року термін перебування малолітньої [PERSON] в Ізмаїльському спеціалізованому будинку продовжено. Відповідно до довідки Ізмаїльського відділення Міжнародного благодійного фонду «Варнава» від 17.10.2014 року, [PERSON] перебувала у центрі соціальної реабілітації та проходила курси щодо звільнення від шкідливих звичок. Відповідно до листа Харківського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Харківської районної державної адміністрації №311 від 08.05.2015 року [PERSON] перебуває на квартирному обліку з позачерговим наданням житла, але будівництво житла на території Роганської селищної ради не веде, вільного житла не має. Влаштування [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] до Харківського обласного центру матері та дитини на 6 місяців не вбачається доцільним, так як термін перебування обмежується досягненням дитини 18-місячного віку. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради за №01/21-790 від 14.05.2015 року [PERSON] визнано за доцільне позбавити батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд вважає, що відповідачка дійсно не виконує свої материнські обов'язки, оскільки не приділяє увагу її вихованню, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про їх духовний і фізичний розвиток, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не цікавиться їх здоров'ям, не створює умови для отримання нею освіти, а також не проявляє до дитини материнської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON], третьої особи Комунального закладу «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід задовольнити, так як позбавлення її батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дітей. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідачки аліментів у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Частина 2 ст.367 ЦПК України передбачає, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved