Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 26.08.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Заставнівського районного управління юстиції Чернівецької області, за актовим записом №77. У вказаному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач посилається на те, що їх подружнє життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів та різні погляди на життя, які призводили до частих сварок між ними, через які вони перестали розуміти один одного. Їх спільне життя стало неможливим, оскільки вони втратили один до одного почуття поваги, любові та довіри. В кінцевому результаті це призвело до того, що в серпні 2016 р. відповідач забрав свої речі із квартири, в якій вони проживали та переїхав проживати у [INFO] до своїх батьків. Враховуючи наведене, позивач вважає, що їх з відповідачем шлюб розпався, носить формальний характер, тому просила його розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, у поданій до суду заяві просить розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги визнає, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється у відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.08.2009 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №049235 від 26.08.2009 року (а.с. 5). У вказаному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що вбачається із копій свідоцтв про їх народження із завіреним перекладом (а.с.6-13). Причиною розпаду сімї є те, що спільне проживання сторін та їх шлюбні відносини стали неможливими внаслідок різних поглядів на життя та частих сварок між ними. З серпня 2016 року сторони разом не проживають, будь - яких відносин не підтримують. Позивач втратила до відповідача почуття поваги та любові і не бажає з ним більше перебувати у шлюбі. Враховуючи відсутність у сторін бажання зберегти сімю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сімї суперечить їх інтересам, шлюб розпався, носить формальний характер, а тому його слід розірвати. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З свідоцтва про шлюб серії І-МИ №049235 від 26.08.2009 року (а.с. 5) вбачається, що після реєстрації шлюбу позивач [PERSON] залишила своє дошлюбне прізвище "Пазюк", тому суд це питання не вирішує. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved