Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 14 серпня 2018 року в суд з цим позовом, вказуючи, що їй на праві приватної власності належить 3/10 частки домоволодіння з відповідними господарчими спорудами і будівлями по [ADDRESS]. У травні 2018 року вона як власник зазначеного нерухомого майна, вирішила реалізувати своє право шляхом укладення угоди купівлі-продажу, у зв'язку з чим почала підготовку необхідних для цього документів. Однак випадково встановила, що 3/10 частки домоволодіння перебувають під арештом, який було накладено відділом ДВС м. Котовська. Так, у відділі ДВС м. Котовська у 2007 році перебувало на виконанні рішення Котовського міського суду Одеської області від 21.03.2000 року про стягнення з [PERSON] на користь Котовського РЕМ заборгованості. Проте, на час винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, домоволодіння по [ADDRESS] не перебувало у власності [PERSON] Листом Подільського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області від 22.05.2018 року їй повідомили, що виконавче провадження по якому було накладено арешт на нерухоме майно закрито, а відповідно до «Положень роботи з документами в органах державної виконавчої служби» № 2274/5 від 25.11.2008 року строк зберігання закритих виконавчих проваджень, та книг виконавчих проваджень становить 3 роки, тому вирішити питання щодо зняття арешту з його нерухомого майна не є можливим. У зв'язку з цимпросила постановити рішення суду яким зняти арешт з домоволодіння по [ADDRESS], накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 квітня 2007 року серії АН №345875, реєстровий номер обтяження 5301803 від 13.07.2007 року. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Надала заяву в якій справу просила розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яворський Г.В., в судове засідання не з'явився. Надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність та на розсуд суду. Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 3/10 частки домоволодіння з відповідними господарчими спорудами та будівлями, що розташоване за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого 17 березня 2003 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстровано у реєстрі за №876. Згідно Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, іншими співвласниками домоволодіння по [ADDRESS], є [PERSON] і [PERSON] - 7/10 частка. Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відділу ДВС у м. Котовську Одеської області, серії АН №345875 від 11.04.2007 року було накладено арешт на домоволодіння по [ADDRESS], належне [PERSON] Відповіддю Подільського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області 314026/3045/7 від 22.05.2018 року позивачці було повідомлено, що у відділі перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-260 від 21.03.2000 року. Виконавче провадження було завершене на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби). Надати копії будь-яких документів, або більш детальну інформацію по виконавчому провадженню неможливо, так як виконавче провадження знищене згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року, згідно яких строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. У зв'язку з вищенаведеним, зняття арешту з нерухомого майна, який було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, є неможливим. Згідно ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Оскільки виконавче провадження завершено, немає підстав для збереження арешту. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовом до суду, за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивача, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність поновити порушені права позивача, шляхом зняття арешту з належного їй майна.

Outcome: approved