Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Орган опіки і піклування Талалаївської РДА звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначається, що відповідач є матір'ю неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], який навчається в 9 класі Талалаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів. Згідно рішення Талалаївського районного суду від 25.03.2009 року [PERSON] відібраний у батька без позбавлення батьківських прав і дитину доглядає бабуся [PERSON], [INFO], яка відповідно до розпорядження Талалаївської РДА від 27.04.2009 року є піклувальником дитини. Мати дитини - [PERSON] померла [INFO] року. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, батьківської турботи до дитини не проявляє, з дитиною не проживає, не цікавиться навчанням, матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по сплаті аліментів. Веде аморальний спосіб життя, клопотань про повернення йому дитини з 2009 року і по теперішній час не заявляла. 29.11.2017 року виконкомом Талалаївської селищної ради було прийняте рішення № 2 «Про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав». На засіданні комісії з питань захисту прав дитини РДА винесено рішення від 21.12.2017 року про доцільність позбавленням [PERSON] батьківських прав. Тому позивач - орган опіки і піклування Талалаївської РДА - просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини - [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала і просила задовольнити, поскільки відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини, протягом часу, що пройшов з моменту відібрання у нього дитини - з 2009 року - не звертався із заявою про повернення дитини. Батько не проявляє інтересу до дитини, не спілкується, матеріально не утримує, самоусунувся від його утримання та виховання, тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи - Талалаївської селищної ради - в судове засідання не з'явився, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, розглянувши заяву, приходить до висновку, що поскільки згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому судовий розгляд було проведено на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є поштова розписка про вручення відповідачу виклику на попереднє та на судове засідання та копії позовної заяви. Тому суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. про час і місце судового засідання. Тому суд, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, а також дослідивши представлені сторонами докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER]. В графі «Батько» даного свідоцтва зазначено [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON]. (а.с.6). Мати дитини - [PERSON] - померла 05 березня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07.03.2009 року (а.с.4). Рішенням Талалаївського районного суду від 25 березня 2009 року, яке набрало чинності 07 квітня 2009 року, у [PERSON] відібрано без позбавлення батьківських прав малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. Також було вирішено передати дітей органу опіки і піклування Талалаївської селищної ради і стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно (а.с.5-5зв.). Розпорядженням т.в.о. голови Талалаївської РДА від 27.04.2009 року № 128 встановлено опіку над дітьми, які залишились без батьківського піклування - [PERSON] та [PERSON] та призначено [PERSON] опікуном над дітьми (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Талалаївської селищної ради від 29.11.2017 року № 2 було вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] року народження (а.с.12). Згідно акту обстеження матеріально побутових умов проживання [PERSON] від 06 грудня 2017 року, проведеного комісією у складі селищного голови та депутата селищної ради, було встановлено, що [PERSON] не працює, проживає один, в житловому будинку безлад, меблі поламані, шпалери та штори в незадовільному стані, світло та газ є, всі зручності на вулиці (а.с.17). Згідно характеристики з місця проживання від 06.12.2017 року, наданої Талалаївською селищною радою, [PERSON] не працює, вихованням дітей не займається, веде аморальний спосіб життя (а.с.15). Згідно інформації Талалаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів відносно учня 9-Б класу [PERSON], батько дитини не бере участі у вихованні сина, не цікавиться успіхами дитини, на з'являється на батьківські збори, не спілкується з класним керівником. Дитина завжди охайна і доглянута, зарекомендував себе як порядний ввічливий та доброзичливий учень все це завдяки турботі та піклуванню бабусі [PERSON] (а.с.10). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах по виконаному листу № 2-75/09 від 07.04.2009 року про стягення з [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини доходів боржника, за період з січня 2015 року по жовтень 2017 року заборгованість зі сплати аліментів становить 71 018 грн. 63 коп. (а.с.13). Рішенням комісії райдержадміністрації з питань захисту прав дитини від 21 грудня 2017 року було вирішено вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], так як він з моменту відібрання у нього сина без позбавлення батьківських прав і до теперішнього часу не звертався з клопотанням про повернення дитини на виховання у сім'ю, не створив умови для його повернення, не цікавиться його навчанням та станом здоров'я (а.с.9). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що вона являється опікуном над своїми внуками з 2009 року, батько весь цей час не проявляв до дітей ніякого інтересу, аліменти не сплачує, з сином не спілкується. Розглядаючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її духовним та матеріальним станом, хоча має можливість це зробити, він працездатного віку, будь-яких вад здоров'я не має, але з клопотанням про повернення йому дитини до відповідних органів з 2009 року не звертався. Приписами ч. 1 статті 164 СК України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не приділяє достатньо уваги своїй дитині, не виявляє батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини, яка фактично з 2009 року позбавлена батьківського піклування. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Поскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved