Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, обґрунтовуючи позов тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2010 року по 29 січня 2013 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2013 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом з позивачем. Позивач зазначає, що з грудня 2011 року відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, систематично відмовляється надати у передбаченому законодавством порядку, дозвіл на виїзд малолітньої доньки за кордон для відпочинку та оздоровлення останньої. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з усними та письмовими проханнями надати такий дозвіл, проте, позитивної відповіді не отримала. При цьому позивач просила взяти до уваги те, що у 2016 році відповідач фактично припинив спілкування з дитиною, оскільки за дванадцять місяців 2016 року відповідач зустрівся з дитиною всього вісім раз. Вважає , що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує права дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими обов'язками. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала , з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON] та без згоди (дозволу) батька [PERSON] в наступні країни та періоди: Соціалістична Республіка В'єтнам (В'єтнам) строком на два тижні (14 днів) у період 21 листопада 2017 року - 18 грудня 2017 року; Арабської республіка Єгипет (Єгипет) строком на два тижні (14) днів у період 25 грудня 2017 -20 січня 2018 року та у період з 24 лютого 2018 року по 15 березня 2018 року; Французька Республіка (Франція) строком на два тижні (14 днів) у період 20 квітня 2018 року - 20 травня 2018 року; Республіка Італія (Італія) строком на два тижні (14 днів) у період 15 липня 2018 року -15 серпня 2018 року; Демократична Соціалістична Республіка Шри-Ланка (Шри- Ланка) у період 20 листопада - 16 грудня 2018 року, на зазначивши, що виїзд спрямований на відпочинок та оздоровлення дитини. В подальшому просила розглядати справу в її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся судом за відомим місцем свого проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, своїх заперечень або пояснень по суті порушеного питання не подав. Представник Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача , дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2013 року було розірвано шлюб, зареєстрований між сторонами 24.02.2010 року у відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від цього шлюбу у сторін є малолітня дитина, [PERSON], [INFO]. Як встановлено із фактичних обставин у справі, дитина на час розгляду справи проживає разом із матір'ю, позивачем по справі. Відповідач в добровільному порядку не надає письмової згоди на виїзд дитини за кордон. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися складні стосунки. Із наданих матеріалів вбачається, що позивач неодноразово зверталась до суду із позовними вимогами про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, за наслідками розгляду яких судом було прийняті позитивні рішення. Із відомостей наданих Печерським районним у м. Києва центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 30 січня 2017 року вбачається, що упродовж 2016 року відбулось три зустрічі [PERSON] з його донькою [PERSON], 15 зустрічей не відбулось у зв'язку з зайнятістю [PERSON] на роботі. Відповідач в судове засідання не з'явився, ґрунтовних доводів щодо своєї позиції не надав, тому суд вважає вимоги позивача такими, що не суперечать інтересам дитини, а лише сприяють її здоров'ю та розвитку. Крім того, у зв'язку із тим, що існують ризики того, що в подальшому позивачу буде важко знайти відповідача з приводу надання дозволу на виїзд дитини за кордон, з метою оздоровлення та відпочинку, суд вважає за доцільне надати дозвіл позивачу на багаторазові короткочасні виїзди її доньки , за кордон без дозволу (згоди) батька. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню . Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір в розмірі 640,00 грн., при подачі позовної заяви.

Outcome: approved