Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Мотижинської сільської ради та Макарівської районної державної адміністрації Київської області (далі - відповідачі), в якому посилалась на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до якої, окрім іншого майна, увійшла земельна ділянка загальною площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером [NUMBER], що розташована в межах Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області. Ще за життя померлий [PERSON] розпочав процедуру оформлення зазначеної ділянки у власність шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки із земель державної власності, яка перебувала у користуванні останнього, проте за життя не встиг зареєструвати в установленому законом порядку своє право власності на неї. Тому при зверненні до нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав на вказану земельну ділянку, нотаріусом було відмовлено заявниці у видачі відповідно свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу про первинну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно, що і змусило її звернутись до суду. Тож, позивач просила визнати за нею право на завершення приватизації та безоплатної передачі у власність у порядку спадкування земельної ділянки площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером [NUMBER], що розташована в межах Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 30.03.2018 року позов [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.04.2018 року, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу роз'яснено, що у зазначений строк він має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Також даною ухвалою суду від 30.03.2018 року в порядку вимог ст.84 ЦПК України, витребувано від державного нотаріуса Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області належним чином засвідчену копію спадкової справи №62/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON]. Ухвалою суду від 25.04.2018 року, виконавши дії, передбачені ст. 197 ЦПК України, закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 03.05.2018 року. В судове засідання 03.05.2018 року позивач [PERSON] не прибула, подала до суду письмову заяву, в якій просила слухати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача - Мотижинської сільської ради, в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Згідно поданого листа просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти їх задоволення не заперечував. Представник відповідача - Макарівської райдержадміністрації, в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином про свідчить розписка у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослі дивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи №62/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON], заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, суд встановив наступне. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджується наступними документами, копії яких містяться в матеріалах справи: свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданого 03.01.2017 року Виконавчим комітетом Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис №1; свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 28.09.1974 року Мотижинським сільським ЗАГС Макарівського району, актовий запис №21 (а.с.6,7). Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами ст.ст.1216, 1218, 1221, 1223, 1261, 1270, 1272, 1297 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України). Відповідно до ст.1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із спадкової справи №62/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON], його діти: [PERSON] та [PERSON] у визначений законом строк відмовились від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] на користь [PERSON], яка є позивачем у справі. Остання спадщину прийняла своєчасно та на частину спадкового майна отримала у Макарівській районній державній нотаріальній конторі відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом на: земельну діяльну площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0,2883 га (а.с.26-42). Проте, державний нотаріус Макарівської районної державної нотаріальної контори своїм листом №2154/02-31 від 28.11.2017 року відмовив позивачці у видачі відповідного свідоцтва на земельну ділянку загальною площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером [NUMBER], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу про первинну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно (а.с.18). Так, відповідно до розпорядження Макарівської районної державної адміністрації Київської області №1903 від 08.11.2011 року [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства в межах Мотижинської сільської ради Макарівського району Київської області та надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.12-14). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-325329442015 від 26.10.2015 року, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельній ділянці загальною площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер [NUMBER]. (а.с.15-16). Проте, за життя [PERSON] не було отримано документа, що посвідчував би його право власності на вказану земельну ділянку. Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2018 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Оскільки спадкодавець [PERSON], не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.ст.125, 126 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, виготовив відповідні документи необхідні для реєстрації права власності на земельні ділянки, а саме технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), проте за життя не встиг його зареєструвати, то до спадкоємців відповідно до ст.1216 ЦК України переходить право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючих документів на землю на ім'я спадкоємців. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивач належить до спадкоємців першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON], спадщину прийняла своєчасно, до складу якої увійшло право на завершення процесу приватизації вказаної вище земельної ділянки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідачі не вчиняли протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved