Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] , 03.12.2018року звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що квартира [ADDRESS] була надана її дідові [PERSON] у безстрокове користування на підставі ордеру на вселення №149 від 30.11.1963року. Вказує, що після смерті діда вона проживає в даній квартирі одна, самостійно сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги, постійно підтримує квартиру в належному стані, здійснює поточні ремонти. Зазначає, що на даний час у спірній квартирі, окрім неї, є також зареєстрованими відповідачі у справі [PERSON] , (тітка позивача) та її син [PERSON] , (двоюрідний брат позивача), однак останні за вказаною адресою не проживають з 2000 року, а проживають постійно в с.Соколя Мостиського району Львівської області. Стверджує, що в даній квартирі вона проживає з народження. Її мати [PERSON] померла [INFO] . Після смерті матері вона (позивач) проживала у зазначеній квартирі разом зі своїм дідом [PERSON] , доглядала за ним самостійно, займалася його похоронами. Відповідачі жодного разу не приймали участі в утриманні квартири та догляду за нею, ними не зроблено жодних дій щодо збереження квартири у належному стані. З огляду на наведене, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді від 23.04.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27.05.2019року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] , та її представник адвокат Билень Т.Я., позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , та [PERSON] , були своєчасно і належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явилися і не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності. Під час підготовчого засідання у справі відповідачі проти позову заперечували. Представник третьої особи - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що не заперечує проти позову. Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є комунальної форми власності Мостиської міської ради Львівської області та перебуває на балансі Міського комунального підприємства «Житловик». Дана квартира була надана [PERSON] (діду позивача) у користування на підставі ордеру на вселення №149 від 30.11.1963року (а.с.15). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.13), в даній квартирі проживає та є зареєстрованою позивач [PERSON] , яка користується даною квартирою на підставі Договору найму житлового приміщення №1 від 01.11.2018року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.41), укладеного між МКП «Житловик», як наймодавцем, та [PERSON] , як наймачем, відповідно до якого спірна квартира була надана наймачу у користування безстроково. Як вбачається із матеріалів справи, у вищевказаній квартирі, окрім позивача [PERSON] , є також зареєстрованими [PERSON] (тітка позивача), 1975року народження, та її син [PERSON] , (двоюрідний брат позивача), 1999 року народження, - відповідачі у справі, однак останні фактично не проживають за вказаною адресою з 2000 року по теперішній час. Дані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями довідок, виданих виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області про склад сім`ї позивача [PERSON] №359 від 11.03.2015року, №2667 від 13.10.2016року, №1942 від 26.07.2017року, №1935 від 20.11.2018року (а.с.17-19, 21), копією довідки МКП «Житловик» про склад сім`ї позивача [PERSON] №1673 від 10.11.2018року (а.с.20), копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] Мостиської міської ради Львівської області від 11.02.2013року (а.с.22). Крім того, факт відсутності відповідачів у квартирі [ADDRESS] протягом тривалого часу також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які, зокрема, показали, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не проживають, не з`являються у ній, не беруть участь в утриманні квартири, особистих речей у ній не зберігають, постійно проживають в житловому будинку в с.Соколя Мостиського району Львівської області, у спірній квартирі проживає позивач [PERSON] з народження, самостійно сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги, постійно підтримує квартиру в належному стані, здійснює поточні ремонти. Таким чином, оскільки відповідачі у вищезазначеній квартирі не проживають, позивач вважає за необхідне визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим\~приміщенням у\~будинках державного\~і громадського\~житлового фонду\~здійснюється відповідно\~до договору\~найму жилого\~приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім`ї\~наймача,\~які проживають\~разом з\~ним,\~користуються нарівні\~з наймачем\~усіма правами\~і несуть\~усі обов`язки,\~що випливають\~з договору\~найму жилого\~приміщення.\~Повнолітні члени\~сім`ї\~несуть солідарну\~з наймачем\~майнову відповідальність\~за зобов`язаннями,\~що випливають\~із зазначеного\~договору.\~До членів\~сім`ї\~наймача належать\~дружина наймача,\~їх діти\~і батьки.\~Членами сім`ї\~наймача може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть з\~ним спільне\~господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою,\~пунктами 1\~і\~5 частини третьої\~і\~частиною четвертою статті 71\~цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до вимог ст.71 ЖК України при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК\~УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачами [PERSON] , [PERSON] , та позивачем [PERSON] , як наймачем житла щодо порядку користування даною квартирою або щодо збереження за відповідачами права на користування житлом на час їх відсутності. Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідачів у спірній квартирі у період з 2000 року і до часу звернення до суду із даним позовом, факту чинення їм перешкод щодо користування та проживання у даній квартирі чи вчинення відповідачами дій у зазначений період часу, які б свідчили про їх намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, враховуючи те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин були відсутні у спірній квартирі понад шість місяців, тобто понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, не приймають участі у витратах по утриманню і оплаті комунальних послуг даного житлового приміщення, останні самостійно залишили дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (близько 18 років) не намагалися вселитись у таке, перешкод в користуванні спірною квартирою їм не чинилось і вони добровільно обрали собі інше місце проживання, що свідчить про те, що відповідачі втратили інтерес до вказаного житлового приміщення, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідачів у спірній квартирі є такою, що перешкоджає позивачу у здійснені нею права користування даним майном, зокрема у зв`язку із тим, що реєстрація відповідачів за місцем проживання позивача спонукає останню нести додаткові витрати, тому суд приходить до висновку, що право позивача на володіння та користування цим майном підлягає захисту та є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі і визнання відповідачів [PERSON] , та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів в користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на суму 704,80грн з кожного.

Outcome: approved