Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ДП «УкрДІАП», в якій просить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.05.2016 року по 31.05.2017 року у розмірі 37536,85 грн., а також моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 27 квітня 2016 року її було прийнято на посаду контролера в ДП «УкрДІАП», де вона пропрацювала до 11 травня 2017 року. Була звільнена на підставі наказу № 22-к від 11.05.2017 року за згодою сторін. В порушення ст. 116 КЗпП України, в день звільнення їй не були виплачені всі належні до виплати суми, тобто повного розрахунку проведено не було. Отже, заборгованість по заробітній платі за період з 01.05.2016 року по 31.05.2017 року складає 37536,85 грн. Вона неодноразово зверталась до керівництва підприємства, але постійно отримувала відмову від сплати заборгованості по заробітній платі. У звязку з цим, їй була нанесена моральна шкода, так як вона нервувала з цього приводу, не спала ночами, погано себе почувала. Просить позовні вимоги задовольнити. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась. Подала суду заяву, у якій просила справу розглянути без її участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача ДП «УкрДІАП» в судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: Позивачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством "Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості та продуктів органічного синтезу" з 27 квітня 2016 року по 11 травня 2017 року на посаді контролера, та була звільнена за згодою сторін. При розрахунку позивачці не виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 37536,85 гривень, що підтверджується довідкою ДП «УкрДІАП». Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів». Згідно з ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При цьому, відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд враховує наступне. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами та доповненнями (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4), зазначено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що відповідачем позивачу у звязку з не проведенням розрахунку при звільненні була спричинена і моральна шкода: відповідачем було порушено чинне законодавство стосовно виплати заробітної плати, що привело до моральних страждань позивача та втрати ним нормальних життєвих звязків. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до ДП «УкрДІАП». Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. на користь держави. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved