Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна від добросовісного набувача та визнання права власності на майно. Свої вимоги мотивував тим, що його батько [PERSON] з 18.01.1949 року перебував в зареєстрованому шлюбі з його матір'ю [PERSON]. В період шлюбу батьки побудували будинок по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано на ім'я батька [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого державною нотаріальною конторою 7.07.1959 року та договору купівлі-продажу, посвідченого Черкаською державною нотаріальною конторою 14.09.1970 року. Так як будинок було набуто батьками в шлюбі, відповідно до ст. 60 СК України, він є спільним майном подружжя, незважаючи на те, що правовстановлюючі документи на будинок були на ім'я батька. Згідно ст.70 СК України та ст. 372 ЦК України частки батьків були рівними, тобто кожному з них належало по 1/2 частині будинку з відповідною частиною надвірних споруд. 26.03.1999 року мати позивача [PERSON] померла. Заповіт вона не залишила. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом були позивач, його батько [PERSON] та відповідач [PERSON] /рідний брат позивача/. У визначений законом 6-й місячний строк позивач подав до Другої Черкаської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так само спадщину прийняв відповідач - [PERSON] шляхом подачі заяви та батько [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, що постійно проживав із спадкодавцем на день його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, з часу відкриття спадщини - 26 . 03 . 1999 року позивачу належала (1/2 :3 = 1/6) частина будинку з відповідною частиною надвірних споруд по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Так як позивач успадкував 1/6 частину будинку, то одночасно отримав право на 1/6 частину присадибної земельної ділянки по вул, Благовісній, 311 в м. Черкаси. Свідоцтво про право на спадщину на належну йому частину спадкового майна він не отримав, так як правовстановлюючі документи були у батька. Позивач вважає, що в порушення його права на спадкове майно, його батько10.01.2006 року отримав державний акт серії ЯБ №868397 на всю земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси площею 674,8 кв.м кадастровий номер 7110136400:02:030:0019. 6.09.2011 року батько позивача [PERSON] укладав договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси з відповідачем [PERSON], відповідно до яких передав [PERSON] у власність житловий будинок та земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Батько помер 25.05.2017року. 9.01.2015 року брат позивача [PERSON] укладав договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси зі своїми синами [PERSON] та [PERSON] /відповідачами по справі/, відповідно до яких передав їм у власність в рівних частках житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Таким чином, на даний час відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Відповідно до ч. 5 ст. 12 68 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому позивач вважає, що з дня смерті матері йому належить 1/6 частина будинку з відповідною частиною надвірних споруд та 1/6 частина земельної ділянки вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Укладеними договорами дарування було порушено його право власності. Позивач вважає, що, даруючи весь будинок з надвірними спорудами та всю земельну ділянку, його батько [PERSON] не мав права відчужувати мою 1/6 частину. Ч. 3 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно було набуте безоплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Тому він звернувся до суду з даним позовом. Крім того, за змістом пункту 22 Постанови №5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», - суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про - визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір" із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Аналогічні за своїм змістом положення містить і пункт 10 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Також, відповідні висновки, щодо застосування ст. 388 ЦК України зробив Верховний Суд України і ухвалюючи постанову від 21.11.2012 року у цивільній справі №6-136цс12. Про укладення договорів дарування позивачу стало відомо в 2015 році, тому вважає, що строк позовної давності не пропустив. Відповідно до договорів дарування вартість житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки складає (94896 + 254049) = 348945 грн., вартість 1/6 частини (348945 : 6) = 58157,50 грн., що і є ціною позову. Доказом наведеного в позові є копії доданих документів в м.Черкаси. В зв»язку з цим просить постановити рішення, яким витребувати від добросовісних набувачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках 1/6 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд та в рівних частках 1/6 частину земельної ділянки по вул. Благовісній,311, в м.Черкаси. Визнати за ним право власності на 1/6 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд та 1/6 частину земельної ділянки, площею 674,8 кв.м. кадастровий номер 7110136400:02:030:0019 по вул. Благовісній,311 в м.Черкаси. Позивач [PERSON], його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що позивач 6-й місячний строк звернувся із заявою про прийняття спадщини до Другої Черкаської державної нотаріальної контори. Його покійний батько теж звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивача [PERSON]. Вважають, що позивачеві незалежно від часу прийняття спадщини, належить спадкове майно після смерті матері 1/6 частина будинку з надвірними спорудами та 1/6 частина земельної ділянки вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Свідоцтво про право на спадщину на належну йому частину спадкового майна він не отримував, так як правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку були у батька. Також вважають, що в порушення права позивача на спадкове майно, батько позивача [PERSON] 10.01.2006 року отримав державний акт серії ЯБ №868397 на всю земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси, площею 674,8 кв.м., кадастровий номер 7110136400:02:030:0019. Потім 6.09.2011 року батько позивача [PERSON] укладав договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси з відповідачем [PERSON], відповідно до яких передав [PERSON] у власність житловий будинок та земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Батько позивача помер 25.05.2017 року. 9.01.2015 року брат позивача [PERSON] укладав договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси зі своїми синами відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких передав їм у власність в рівних частках житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Вважають, що на підставі ст..388 ЦК України позивач вправі заявити даний позов, а поскільки позивачу про існування договорів дарування стало відомо в 2015 році, то вважають, що строк позовної давності він не пропустив. Позивач [PERSON] звертався до суду із заявою про забезпечення позову. Ухвалою суду від 12 грудня 2017 року було накладено арешт на 1\\6 частину будинку з надвірними спорудами та 1/6 частина земельної ділянки за адресою вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON]в судовому засіданні позов не визнала , підтримала відзив на позов та суду пояснила, що позивач, звертаючись до суду з даним позовом не повідомив ті обставини, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON], представником якого був [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Друга черкаська державна нотаріальна контора про визнання договорів дарування будинку та земельної ділянки по вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси недійсними, в позові відмовлено. Вказане рішення вступило в законну силу на підставі ухвали апеляційного суду Черкаської області від 09.06.2016 року . Згідно ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.12.2016 року вищевказане рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду Черкаської області залишені без змін. Крім цього згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.04.2017р. по справі №711/447/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними. В позові було відмовлено. Представник відповідачів визнала ту обставину, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка померла 26.03.1999р. 06.09.2011р. [PERSON] подарував належний йому на праві приватної власності житловий будинок та земельну ділянку, площею 678,8кв.м, розташовані по вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси своєму сину - [PERSON], що підтверджується наданим позивачем нотаріально посвідченим договором дарування жилого будинку та договором дарування земельної ділянки. В свою чергу, [PERSON] 09.01.2015р. подарував вище вказаний належний йому житловий будинок та земельну ділянку в рівних частках, тобто по 1/2 частині, своїм синам - [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується наданим позивачем нотаріально посвідченим договором дарування жилого будинку та договором дарування земельної ділянки. На даний час вказані договори дарування житлового будинку та земельної ділянки не розірвані, не скасовані, не визнані недійсними, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач, як на підставу своїх вимог посилається на тре, що 1/6 частина будинку з надвірними спорудами та 1/6 частина земельної ділянки, на якій він розташований увійшла до складу спадщини після смерті його матері [PERSON], однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя його батьків, поскільки за життя [PERSON] не вживала будь-яких заходів для визнання за нею права власності на частину будинковолодіння. Вважає посилання позивача на норми ст.ст.60,70 СК України , ст.372 ЦК України , як на правову підставу набуття права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , некоректним, так як вказані правові акти введені в дію з 01.01.2004 року, тобто майже через 5 років після смерті [PERSON] Крім цього вважає необґрунтованими твердження позивача про належність 1/6 частини земельної ділянки по вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси до складу спадщини після смерті [PERSON], так як [PERSON] набув право власності на вище вказану земельну ділянку лише після використання свого права на безоплатну передачу йому у власність земельної ділянки шляхом приватизації та отримання ним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №868397 від 10.01.2006р. До отримання [PERSON] Державного акту, земельна ділянка відносилась до комунальної власності м. Черкаси і не могла входити до складу спадщини після смерті [PERSON] Також вважає безпідставними посилання позивача на положення ст.ст. 1261,1268 ЦК України (Книга 6) в зв»язку щ тим, що вказані норми не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Згідно п.5 «Прикінцеві та перехідні положення» Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс був введений в дію з 01.01.2004 р., а спадщина після смерті [PERSON] відкрилась та була прийнята спадкоємцями в 1999році. Крім цього просила стягнути з позивача на користь відповідачів понесені ними судові втрати на оплату правової допомоги по 2000 грн. кожному. Заслухавши пояснення та доводи сторін та їх представників , дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, всебічного та об"єктивного їх дослідження , суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що його батько [PERSON] з 18.01.1949 року перебував в зареєстрованому шлюбі з його матір'ю [PERSON]. В період шлюбу батьки побудували будинок по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано на ім'я батька [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого державною нотаріальною конторою 7.07.1959 року та договору купівлі-продажу, посвідченого Черкаською державною нотаріальною конторою 14.09.1970 року. І поскільки будинок було набуто батьками в шлюбі, відповідно до ст. 60 СК України, то вважає, що він є спільним майном подружжя, незважаючи на те, що правовстановлюючі документи на будинок були на ім'я батька. Згідно ст.70 СК України та ст. 372 ЦК України частки батьків були рівними, тобто кожному з них належало по 1/2 частині будинку з відповідною частиною надвірних споруд. 26.03.1999 року мати позивача [PERSON] померла. Заповіт вона не залишила. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом були позивач, його батько [PERSON] та відповідач [PERSON] /рідний брат позивача/. Позивач 6-й місячний строк звернувся із заявою про прийняття спадщини до Другої Черкаської державної нотаріальної контори. Його покійний батько теж звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті матері позивача [PERSON]. Вважають, що позивачеві незалежно від часу прийняття спадщини, належить спадкове майно після смерті матері 1/6 частина будинку з надвірними спорудами та 1/6 частина земельної ділянки вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Свідоцтво про право на спадщину на належну йому частину спадкового майна він не отримував, так як правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку були у батька. Також вважають, що в порушення права позивача на спадкове майно, батько позивача [PERSON] 10.01.2006 року отримав державний акт серії ЯБ №868397 на всю земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси, площею 674,8 кв.м., кадастровий номер 7110136400:02:030:0019. Потім 6.09.2011 року батько позивача [PERSON] укладав договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси з відповідачем [PERSON], відповідно до яких передав [PERSON] у власність житловий будинок та земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Батько позивача помер 25.05.2017 року. 9.01.2015 року брат позивача [PERSON] укладав договір дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси зі своїми синами відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких передав їм у власність в рівних частках житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку по вул. Благовісній, 311 в м. Черкаси. Взв»язку з цим важає, що на підставі ст.388 ЦК України вправі заявити даний позов. Про існування договорів дарування йому стало відомо в 2015 році, а тому вважає, що строк позовної давності він не пропустив. З такими доводами позивача суд не погоджується, входячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 травня 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON], представником якого був [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Друга черкаська державна нотаріальна контора про визнання договорів дарування будинку та земельної ділянки по вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси недійсними, в позові відмовлено. Вказане рішення вступило в законну силу на підставі ухвали апеляційного суду Черкаської області від 09.06.2016 року. Згідно ухвали Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.12.2016 року вищевказане рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду Черкаської області залишені без змін. Крім цього згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.04.2017р. по справі №711/447/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними. В позові було відмовлено. Рішення не оскаржувалося позивачем та вступило в законну силу. Також в ході розгляду справи встановлено, що батько позивача [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з його матір»ю [PERSON], яка померла 26.03.1999 р. 06.09.2011р. [PERSON] подарував належний йому на праві приватної власності житловий будинок та земельну ділянку, площею 678,8кв.м, розташовані по вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси своєму сину відповідачу по справі [PERSON], що підтверджується наданим позивачем нотаріально посвідченим договором дарування жилого будинку та договором дарування земельної ділянки. В свою чергу, [PERSON] 09.01.2015р. подарував вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку в рівних частках, тобто по 1/2 частині, своїм синам відповідачм по справ [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується наданим позивачем нотаріально посвідченим договором дарування жилого будинку та договором дарування земельної ділянки. На даний час вказані договори дарування житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки не розірвані, не скасовані, не визнані недійсними, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач, як на підставу своїх вимог посилається на тре, що 1/6 частина будинку з надвірними спорудами та 1/6 частина земельної ділянки, на якій він розташований увійшла до складу спадщини після смерті його матері [PERSON], однак позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про те, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя його батьків, поскільки за життя [PERSON] не вживала будь-яких заходів для визнання за нею права власності на частину будинковолодіння. Посилання позивача на норми ст.ст.60,70 СК України , ст.372 ЦК України , як на правову підставу набуття права спільної сумісної власності подружжя [PERSON], суд вважає безпідставними, так як вказані кодекси введені в дію з 01.01.2004 року, тобто майже через 5 років після смерті [PERSON] ( померла26.03.1999 року ) Крім цього суд вважає безпідставним доводи позивача про належність 1/6 частини земельної ділянки по вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси до складу спадщини після смерті [PERSON] Батько позивача [PERSON] набув право власності на вище вказану земельну ділянку після використання свого права на безоплатну передачу йому у власність земельної ділянки шляхом приватизації та отримання ним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №868397 від 10.01.2006р. До отримання [PERSON] Державного акту, земельна ділянка відносилась до комунальної власності м. Черкаси і не могла входити до складу спадщини після смерті [PERSON] Також не можуть бути покладені в основу судового рішення посилання позивача на положення ст.ст. 1261,1268 ЦК України (Книга 6), в зв»язку з тим, що вказані норми не повинні застосовуватись до спірних правовідносин. Згідно п.5 «Прикінцеві та перехідні положення» Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України був введений в дію з 01.01.2004 р., а спадщина після смерті [PERSON] відкрилась та була прийнята спадкоємцями в 1999 році. Крім цього суд вважає, що позивачем пропущено встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності, так як після відкриття спадщини після смерті [PERSON] та прийняття спадщини [PERSON] до звернення з даним позовом до суду минуло більше 18 років.В позовній заяві [PERSON] не наводить достатніх та обґрунтованих пояснень щодо поважності причин пропущення ним строку позовної давності. Про належність домоволодіння та оформлення правовстановлюючих документів на нього на ім'я [PERSON] позивачу булло відомо ще за життя [PERSON] При оформленні права власності на земельну ділянку по вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси на ім'я [PERSON], позивач приймав активну участь у цьому процесі. Позивач, як суміжний землекористувач зазначеної земельної ділянки, погоджував [PERSON] межі для передачі її безоплатно у власність [PERSON], що підтверджується особистим підписом позивача в акті визначення та погодження меж земельної ділянки від 25.01.2005р.н. Таким чином, на час звернення [PERSON] з даним позовом до суду минув трьохрічний строк позовної давності. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. В даному випадку позивачем не надано доказів наявності поважних причин пропущення ним трьохрічного строку позовної давності. На застосуванні такого строку наполягала представник відповідачів, про що подала заяву. Тому позов до задоволення не підлягає. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати , пов»язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. В судовому засіданні встановлено, що правнича допомога відповідачам надавалась адвокатом [PERSON] у формі: - надання адвокатом усної консультації з приводу позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину домоволодіння та земельної ділянки по вул. Благовісна, 311 в м. Черкаси та витребування вказаного майна: [PERSON] - Ігод 30хв.; [PERSON] - Ігод; [PERSON] - 1 година. - складання адвокатом відзиву на позовну заяву [PERSON] та виготовлення ксерокопій документів - 2години. - складання адвокатом заяви про застування строку позовної давності - 2 години. - особиста участь адвоката як представника відповідачів у судових засіданнях по цивільній справі №711/9687/17 та складає 6000 грн., по 2000 грн. з кожного відповідача. Тому з позивача на користь кожного відповідача слід стягнути по 2000 грн. судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved