Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила в якому просила усунути [PERSON] від права на спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що спадкодавець (мати позивача та відповідача) [PERSON], тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду, однак, відповідач [PERSON] протягом тривалого часу з 2004 року по день смерті спадкодавця, ухилялася від надання як матеріальної так і моральної допомоги спадкодавцю, яка внаслідок похилого віку та хвороби перебувала у безпорадному стані. На підставі вказаних обставин, позивач просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідач [PERSON] звернулася в порядку ст. 31 ЦПК України до Голосіївського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до [PERSON] третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом зазначає, що є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальній конторі, оскільки інший спадкоємець [PERSON] заперечує її право на спадщину, тому просить визнати право на спадкову частку судовому порядку. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Просили задовольнити зустрічний позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вислухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши надані письмові докази у сукупності та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] у віці 80 років померла [PERSON], про що 20.09.2010 року складено відповідний актовий запис N 17257, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.09.2010 року (том. 1 а. с. 14). Після смерті [PERSON] Другою київською державною нотаріальною конторою 2011 року заведено спадкову справу N 495/2011 (том 1 а.с. 86-117). З свідоцтва про народження серія [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] народилася [INFO] і її матір'ю є [PERSON] (том. 1 а. с. 5). Родинні відносини позивача та спадкодавця підтверджені свідоцтвами про шлюб з яких вбачається зміна прізвища позивача (том 1 а.с. 6-10). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] народилася [INFO] і її матір'ю є [PERSON] (том 1 а.с. 70). Родинні відносини відповідача та спадкодавця підтверджені свідоцтвом про шлюб з якого вбачається зміна прізвища відповідача (том 1 а.с. 69). 28.10.2011 року позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (том 1 а.с. 88). Позивач зареєстрована та постійно проживала в квартирі [ADDRESS] і прийняла спадщину відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України (том 1 а.с. 93, 94). 21.12.2011 року із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] (том. 1 а.с. 117) 06.10.2011року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва відповідачу [PERSON] було продовжено строк на прийняття спадщини (том. 1 а.с. 20). 21.12.2011 р. за вих. № 4081/0214 нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Литвиненко Л.В., було видано відповідачу довідку, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері [PERSON], з роз'ясненням того, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом не можуть з тих підстав, що вона не немає правовстановлюючого документу на квартиру, яка спадкується (том 1 а.с. 68). Заповіт спадкодавець не складала. Позивач та відповідач в установлений законом строк прийняли спадщину однак свідоцтва про право на спадщину за законом на дату розгляду справи у суді ніхто не отримав. Позивач [PERSON] вважає, що оскільки відповідач [PERSON] ухилялася від догляду за матір'ю, яка у зв'язку із віком та хворобою перебувала в безпорадному стані, остання повинна бути усунена від права на спадкування. В судовому засіданні позивач [PERSON], допитана як свідок, пояснила, що за життя [PERSON] лише вона весь час доглядала за останньою. Її мати [PERSON] протягом шести років з 2004 року по 2010 рік була прикута до ліжка, тобто, не могла самостійно пересуватися. Позивач всіляко за нею доглядала, купувала продукти харчування та готувала їжу, купувала ліки. Разом з тим, молодша сестра відповідач [PERSON] не надавала допомоги по догляду за матір'ю, хоча мала таку можливість працюючи фізичною особою підприємцем. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, проживає у квартирі № 12 за однією з позивачем адресою. Показала, що у [PERSON] були хворі ноги. Злягла за років п'ять до своєї смерті, була повністю лежача. Скаржилась, що дзвонила другій дочці, а та не приїздить, це було десь у 2007 році. Бачила в квартирі позивача двох хлопців квартирантів. Стверджувала, що [PERSON] була жінка грузна до самої смерті, бачила її за три місяці до смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином позивача і онуком спадкодавця. Показав, що в квартиру приїздив раз в неділю. Відповідач [PERSON] до 2005 року спілкувалась по телефону, раз в півроку приїздила в гості на день народження [PERSON] Відносини з померлою були прохолодні через те, що [PERSON] не хотіла складати заповіт. [PERSON] у 2005 році злягла, не могла вставати та обслуговувати себе. Інколи позивач викликала свідка з роботи, щоб поміг підняти [PERSON] Позивач [PERSON] часто дзвонила відповідачці [PERSON], щоб вона помогла доглядати матір'ю, але та відмовлялася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є бабусею її сина. У зв'язку з чим з позивачем спілкувалися раз в неділю і була знайома з [PERSON], якій робила уколи. Позивач не раз скаржилася, що недостатньо грошових коштів, оскільки з 2005 року змушена була купувати памперси для [PERSON] та ліки. [PERSON] сідала на ліжку, ноги спускала вниз, перед нею ставили їжу і вона їла, а ходити не могла, падала. Свідок стверджувала, що при ній [PERSON] у туалет не ходила, а чи ходила в той час коли її не було в квартирі не може ні підтвердити, ні заперечити. Злягла остання десь в 2003, чи 2004 році. [PERSON] була повною жінкою десь за 100 кілограм, а перед смертю сильно схудла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що колись працював разом з позивачем, остання працювала консьєржем в будинку [ADDRESS]. Свідок стверджував, що у 2005 році робив ремонт на кухні квартири [ADDRESS] де проживала позивач та бачив, що її мати була лежача. Чув як при ньому позивач дзвонила сестрі і просила приїхати, а та відмовилась, голосу з ким говорила [PERSON] і відповіді він не чув. До туалету [PERSON] не ходила, вона лежала з 2005 року. [PERSON] весь час скаржилася, що дочка не приїжджає. [PERSON] падала з ліжка і свідок допомагав її піднімати. В 2008 році свідок робив ремонт у великій кімнаті, клеїв шпалери, білив стелю. [PERSON] разом зі [PERSON] та сусідкою переносив у спальню, вона тоді була уже худа і важила десь 60 кілограм. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює консьєржем у будинку [ADDRESS] в якому проживала спадкоємець [PERSON], з якою остання була знайома. Зі слів свідка [PERSON] з 2005 року перестала виходити на вулицю та погано себе почувала про це свідок чула від позивача. Зі слів позивача [PERSON] була на її утриманні. Свідок заходила в квартиру щоб підняти [PERSON] на диван. З 2004 року по 2010 рік це відбувалося майже один раз на тиждень. В 2004 році [PERSON] була повна, а з 2005 року почала худнути і не виходила на вулицю, майже завжди лежала на дивані. Лікарі [PERSON] навідували часто, раз в місяць. Хто був дільничний лікар не знає. В 2010 році бачила [PERSON] вона уже була сильно худа. Іншу дочку [PERSON] ніколи не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює електриком в житлово-будівельному кооперативі «Молодіжний-12». Позивача знає, так як вона працювала консьєржем у кооперативі. Заходив у квартиру позивача і там лежала її хвора мама. [PERSON] хотіла поспілкуватися і в розмові скаржилася на другу дочку. В квартирі знаходився не більше як півгодини. Заходив в 2006-2007 році для ремонту електрики. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач це його колишня дружина. Був у шлюбі зі [PERSON] до 2007 року і проживав з нею в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] хворіла у неї була старече безсилля. З жовтня 2005 року [PERSON] уже не могла ходити, ноги боліли. [PERSON] працювала консьєржем сутки троє. Після 2007 року свідок приїжджав до [PERSON] але не знає чи вона ще працювала. Свідок не бачив щоб відповідач привозила [PERSON] продукти. Свідок поки проживав в квартирі сам привозив продукти і сам готував їсти і для позивача і для її матері [PERSON]. Коли [PERSON] хворіла то потребувала уходу і допомоги, інколи вона падала з дивану і її необхідно було піднімати. [PERSON] скаржилась, що хотіла побачити дочку хоч перед смертю. З 2007 року свідок почав проживати з іншою сім'єю. Пенсію [PERSON] отримувала сама, а як її витрачала свідку невідомо. Випадків щоб [PERSON] погано харчувалась не було. Відповідач [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка, пояснила, що вона є молодшою дочкою померлої [PERSON] Майже десять років назад відповідач утративши роботу в м. Києві разом з чоловіком змушена була переїхати жити в [ADDRESS], яке знаходиться на відстані вісімдесят кілометрів від міста Києва де постійно проживає до цього часу. Відповідач в місто Київ приїздила два три рази на рік і кожен раз провідувала свою матір [PERSON], привозячи їй продукти та залишала невеликі грошові кошти. В інший час тільки перемовлялася з матір'ю по телефону. За період, на який посилається позивач, [PERSON] не була у безпорадному (безпомічному) стані, а її стан відповідав віку. [PERSON] сама собі готувала їсти, а продукти їй купувала позивач але за грошові кошти, які отримувала [PERSON] як пенсію. Відповідачу відомо, що [PERSON] у трикімнатній квартирі займала одну велику кімнату, а дві кімнати займала позивач [PERSON], одну з яких вона тривалий час здавала квартирантам. Відповідач неодноразово пропонувала забрати матір за місцем свого фактичного проживання у [ADDRESS], але [PERSON] відмовлялася, тому що у селі туалет знаходився на вулиці. Крім іншого, [PERSON] була визнана дитиною війни і мала пільги по сплаті комунальних виплат, тому у м. Києві їй було проживати значно краще чим у селі. Останній раз відповідач бачила свою матір [PERSON] у серпні 2010 року і остання ще сама ходила по квартирі, хоч це їй уже давалося з труднощами. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її бабуся [PERSON] ніколи не була лежачою хворою. Однак мала хворі ноги і була грузною жінкою, а тому більше часу вона лежала. Їжу готувала собі сама і в її кімнаті стояв холодильник, в якому остання тримала ліки на травах і свої продукти. З бабусею у неї були стосунки не зовсім хороші, тому вона її не провідувала, а тільки розмовляла по телефону. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є головою житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12», проживає в квартирі № 18, що знаходиться над квартирою позивача. Він знайомий з позивачем [PERSON], яка працювала консьєржем в кооперативі. По роботі заходив до позивача в квартиру декілька разів в період 2005-2007 років і бачив там її матір [PERSON], яка виходила з кімнати в коридор і дивилась, хто до них заходить. Після 2007 року він в квартиру позивача не заходив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює терапевтом поліклініки № 1 Голосіївського району м. Києва, і на її дільниці знаходиться будинок [ADDRESS]. Свідок не пам'ятає [PERSON], але оглянувши історію хвороби останньої, дала пояснення по записам, які вона особисто робила під час огляду хворої. Згідно записів з історії хвороби, які зроблені по 2007 рік, зі слів свідка не має даних про те, що [PERSON] була лежачою хворою. Її хвороба не перешкоджала їй рухатися по квартирі, приготувати їжу та прийняти ванну. Тому говорити про безпомічність не можна, але через похилий вік і наявну хворобу остання потребувала сторонньої допомоги, як то купити та доставити продукти з магазину. Свідок також пояснила, що усі лежачі хворі обліковані в поліклініці, [PERSON] серед них не було. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 5 ст. 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду допомоги та піклування. При встановлені факту ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Суд критично оцінює пояснення свідків, заявлених позивачем, оскільки свідки є близькими родичами останньої чи її знайомими, а в їх показах є багато суперечливих тверджень. Так, свідок [PERSON] стверджувала, що вона бачила [PERSON] за три місяці до смерті і та була грузною жінкою, а в той час позивач, відповідач та інші свідки стверджували, що перед смертю остання сильно схудла та важила близько 60 кг. Свідок [PERSON] стверджував, що у 2008 році робив ремонт в кімнаті [PERSON], а в той час свідок [PERSON] та свідок [PERSON] показали суду, що ремонт в кімнаті померлої був зроблений внуком [PERSON] тільки після її смерті. Свідок [PERSON] стверджував, що заходив до позивача зробити ремонт електрики, а в той час свідок [PERSON], чоловік позивачки стверджував, що весь невеликий ремонт у тому числі і по електриці в квартирі робив особисто. Свідок [PERSON] стверджувала, що вона працюючи консьєржем бачила як хвору [PERSON] лікарі провідували раз на місяць, однак терапевта, який обслуговую дільницю вона не знає. Крім того записи з історії хвороби свідчать, що [PERSON] після 2007 року лікарі зовсім не навідували, оскільки такі записи в історії хвороби відсутні. Крім того, твердження позивача та свідків про те, що [PERSON] з 2005 року була лежачою хворою, спростовуються поясненнями свідка [PERSON], голови житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний-12», який бачив [PERSON] останній раз у 2007 році і тоді вона сама ходила. Також факт того, що [PERSON] була лежачою хворою спростовується показами свідка [PERSON] терапевта поліклініки № 1 Голосіївського району м. Києва та записами з історії хвороби [PERSON] (том. 2 а.с. 1-75) Позивачка [PERSON] стверджувала, що з 2005 року постійно доглядала за лежачою матір'ю [PERSON], яка часто падала з ліжка і її необхідно було постійно піднімати, у той час з довідки виданої житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний-12» вбачається, що [PERSON] працювала консьєржем з 2004 по 2009 рік у будинку №158, режим роботи доба-три (том 2 а.с. 125). Графік роботи консьєржа позбавляв позивача можливості доглядати за лежачою хворою цілодобово, тому твердження позивачки про те, що [PERSON] була лежачою хворою прикутою до ліжка викликає у суду сумнів. Відповідач [PERSON] стверджувала, що її мати [PERSON] повністю себе обходила і пенсії яку вона отримувала їй було достатньо. Крім того з матір'ю проживала її сестра, позивач у справі, яка купувала матері продукти і додаткової допомоги від другої дочки мати не потребувала. Особисто ні мати під час того як відповідач її провідувала, ні сама позивач, яка була при цьому присутня ніколи до неї не зверталися та не говорили про необхідність додаткової допомоги матері. Відповідач проживала в [ADDRESS] за 80 кілометрів від м. Києва, не мала постійної роботи, а доходів від діяльності підприємця у неї не було, оскільки усім займався її чоловік і доходи були невеликі. Відповідач тільки займалася домашнім господарством і своїх грошових коштів не мала, а продукти матері привозила. Проживання [PERSON] в [ADDRESS] підтверджується довідкою виданою 11.11.2013 року Пісківською сільською радою Бобровицького району Чернігівської області.(том 1 а.с. 59). Твердження відповідачки [PERSON] позивачем спростовані не були, натомість свідок [PERSON] спростовуючи факт надання відповідачем продуктів [PERSON], стверджував, що продукти він привозив сам та сам готував їжу для позивача і її матері [PERSON], чим підтвердив, що допомоги зі сторони позивача було достатньо для догляду за матір'ю [PERSON] Факт понесення витрат на оплату поховання спадкодавця [PERSON] особисто позивачем (том 1 а.с. 15-16) не є підставою для усунення від спадкування в порядку ч. 2 ст. 1224 ЦК України і тому вказані докази судом до уваги не приймаються. Відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Посилаючись на безпорадний стан спадкодавця та умисне ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві як на підставу заявленого позову, позивачем не доведено наявність вказаних обставин в розумінні ст. ст. 58-60 ЦПК України. Аналізуючи зміст ч. 5 ст. 1224 ЦК України суд вважає, що рішення про усунення від права на спадкування за законом, з урахуванням узагальнення судової практики в справах про спадкування, що закріплено в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року за N 24-753/0/4-13 приймається лише у тому випадку, коли мають значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до ст. ст. 212, 213 ЦПК України рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказів. Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що спадкоємець [PERSON] умисно ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON], а також того, що остання потребувала такої допомоги саме від [PERSON], суд дійшов висновку, що в задоволені позовних вимог в частині щодо усунення від права на спадкування [PERSON] слід відмовити. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в задоволені позову [PERSON] про усунення від права на спадкування слід відмовити в зв'язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. У той час, зустрічний позов [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] 08.07.1993 року повністю виплатила пайові внески за трикімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS], що підтверджується довідкою виданою житлово-будівельним кооперативом «Молодіжний» (том. 1 а.с. 103). Відповідно ч. 1 статті 15 Закону України «Про власність», що був чинний на дату повної виплати паю [PERSON], член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Спадкодавець [PERSON] набула права власності на квартира [ADDRESS] з дати виплати паю однак на дату смерті спадкодавця свідоцтво про право власності на останню в установленому законом порядку оформлено не було та право власності на квартиру не було зареєстровано у державному реєстрі. Судом встановлено, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] було видано 05.10.2011 року на ім'я [PERSON] (том. 2 а.с. 86) та зареєстровано в держаному реєстрі 31.10.2011 року (том. 2 а.с. 84) уже після смерті спадкодавця. Однак зважаючи на те, що свідоцтво про право власності було видано та зареєстровано на запит Другої київської державної нотаріальної контори в порядку виконання нотаріальних дій (том.3 а.с. 158-175) по спадковій справі № 495/2011 заведеній після смерті [PERSON] (том 1 а.с. 86-117), то у суду не виникає сумніву щодо законності вказаного правовстановлюючого документу. Відповідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно ст. 1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Спадкоємцями після смерті спадкодавця [PERSON] є її дочки, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], які прийняли спадщину. Спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON] є квартира [ADDRESS], частка позивача за зустрічним позовом [PERSON] у спадковому майні складає ? частку квартири. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що зустрічний позов є обґрунтований, позовні вимого доведені належними, допустимими та достовірними доказами, тому зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved