Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до ТОВ «Узин-Агроінвест» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації, обґрунтовуючи його тим, що на початку 2011 року керівником ТОВ «Узин-Агроінвест» став [PERSON], в цей же час були проведені загальні збори власників землі, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та прийнято рішення на зборах про надання її всіма власниками в оренду ТОВ «Узин-Агроінвест» терміном на 2 роки, тобто до квітня 2013 року. ЇЇ копію договору повинні були повернути їй після його реєстрації в ДЗК. В серпні 2013 року, по закінченню дії договору, позивач звернулася з письмовою заявою до ТОВ «Узин-Агроінвест» про повернення їй земельної ділянки, в звязку з тим, що вона особисто хотіла обробляти її. Наміру про продовження договору оренди з відповідачем у неї не було. Після вказаного звернення позивачу з ТОВ «Узин-Агроінвест» надійшла відповідь та примірник договору оренди земельної ділянки, який нібито вона уклала на 3 роки. В наданому примірнику відсутня дата його підписання, лише на 4 сторінці зазначений рік підписання 2011. Крім того, до договору було надано акт прийому-передачі земельної ділянки, який нібито вона підписала і в якому також відсутня дата передачі земельної ділянки, лише зазначений 2011 рік. Договір був зареєстрований у ДЗК 30.11.2012 року за № 322040004006653. Позивач зазначає, що після того, як в 2013 році вона почала сама обробляти вказану земельну ділянку, то перестала отримувати орендну плату від ТОВ «Узин-Агроінвест». Про існування спірного договору позивач дізналась лише в 2014 році, коли отримала копію позовної заяви від ТОВ «Узин-Агроінвест». Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2014 року за позовом ТОВ «Узин-Агроінвест» до неї про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою, даний договір був визнаний дійсним. В процесі розгляду вказаного спору [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про визнання вказаного договору недійсним, однак, за відсутністю коштів не змогла оплатити необхідні експертизи та довести недійсність договору оренди строком на три роки, який вона не підписувала. На початку 2015 року позивач та інші мешканці м. Узин звернулися з заявою про злочинні дії керівництва ТОВ «Узин-Агроінвест», в ході проведення розслідування було проведено експертизи. Згідно висновку експертизи № 530 від 22.05.2015 року було встановлено, що рукописні тексти на першій та четвертій сторінці договору оренди землі виконані різними особами. Згідно висновку експертизи № 534 від 22.05.2015 року, друкування тексту першого та другого аркушів договору оренди землі було виконано на різних друкарських пристроях. Позивач стверджує, що в підписаному договорі оренди землі пройшла заміна першого аркуша, тому термін дії договору став не 2 а 3 роки. Враховуючи викладене, позивач просила суд визнати недійсним договір оренди землі, який вчинений з порушенням вимог законодавства і який нібито укладений між нею та відповідачем та зареєстрований у ДЗК під №322040004006653 від 30 листопада 2012 року; скасувати державну реєстрацію спірного договору оренди земельної ділянки та судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Позивач в відкрите судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, направила до суду свого представника, згідно договору про надання юридичних послуг. Представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, які є аналогічними наведеним у позовній заяві. 07.09.2015 року канцелярією суду зареєстровано уточнену позовну заяву, в якій позивач не змінюючи предмет позову, посилається, крім вже викладеного, на норми чинного законодавства, відповідно до яких спірний договір повинен бути визнаний недійсним, а саме: на недотримання у вказаному договорі вимог п. 9 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». В відкритому судовому засіданні представник позивача позов та вказану заяву підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вважаючи його не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, свою позицію мотивував письмово викладеними запереченнями проти позову, які долучені до матеріалів справи. В подальшому представник відповідача в відкрите судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем підписано договір оренди земельної ділянки, загальною площею 4,1407 га., яка розташована на полі № 2, ділянці № 49 на землях Узинської міської ради Білоцерківського району, Київської області, власником якої являється позивач. Крім того, сторонами підписано [PERSON] прийому-передачі земельної ділянки. Дата фактичного підписання вказаного договору судом не встановлена, адже жодна із сторін не навела доказів, які б давали можливість її встановити. Помилковим є твердження представника відповідача [PERSON], про те, що договір оренди землі між позивачем [PERSON] та ТОВ «Узин -Агроінвест» набув чинності 30.11.2012 року, незалежно від дати його підписання. Така думка представника відповідача не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до Закону України Про оренду землі в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. За положенням ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Згідно ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спірний договір було зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Білоцерківському районі Київської області 30.11.2012 року за № 322040004006653, і лише після цього проставлено дату його укладання, як 30.11.2012 року. Вказане підтверджується копією спірного договору доданого представником відповідача до заперечень. 06.08.2013 року [PERSON] звернулася з заявою про виділення їй паю до відповідача, однак, листом № 46 від 15.08.2013 року їй було відмовлено в вирішенні даного питання та в розірванні спірного договору за згодою сторін. 24.09.2014 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 357/5039/14-ц, 2/357/2125/14 було задоволено позовні вимоги ТОВ «Узин-Агроінвест» до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В ході розгляду вищевказаного спору судом встановлено, що [PERSON], яка є власником вищевказаної земельної ділянки, не вважаючи дійсним договір оренди землі, самовільно у вересні 2013 року здійснила оранку на орендованій ТОВ «Узин-Агроінвест» земельній ділянці. Як вбачається з копії висновку судового експерта сектору № 1 ВТКЗ Білоцерківського МВ НДЕКЦ ГУ МВС України у Київській області [PERSON] № 530 від 22.05.2015 року, 03.03.2015 року прокуратурою Білоцерківського району до Білоцерківського МВ ГУМВС України було направлено колективне звернення мешканців м. Узин, Білоцерківського району, про те, що невідомі особи без їхньої згоди, від їхнього імені склали договори оренди землі, яка належить їм на праві власності. За наслідком розгляду звернення було відкрито кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 12015100030001003 від 12.03.2015 року. У висновку вказаної експертизи зазначено, що рукописний текст на першій та четвертій сторінках договору оренди земельної ділянки (без номеру та дати) укладеного між [PERSON] та ТОВ «Узин-Агроінвест» та в акті прийому передачі земельної ділянки за договором (без номеру та дати), виконаний різними особами. Крім того, в рамках розслідування вказаного кримінального провадження було проведено експертизу № 534 від 22.05.2015 року, висновком якої є те, що друкування першого та другого аркушів договору оренди земельної ділянки (без номеру та дати) укладеного між [PERSON] та ТОВ «Узин-Агроінвест» було виконано на різних друкарських пристроях. Перед проведенням наведених експертних досліджень судовий експерт [PERSON] попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що підтверджується її підписом. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача [PERSON] посилається на те, що в рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2015 року судом встановлено, що «на даний час договір оренди земельної ділянки зареєстрований в ДЗК 30.11.2012 року за № 322040004006653 є дійсним, не ким не скасований та не розірваний», а тому, проведені в ході досудового розслідування експертизи судовим експертом [PERSON] правового значення не мають. Суд не може погодитись з такою позицією представника відповідача, оскільки подані копії експертних висновків є новими доказами, які мають значення для правильного вирішення справи, і вони не могли бути досліджені Білоцерківським міськрайонним судом Київської області при розгляді цивільної справи з позовом ТОВ «Узин-Агроінвест» до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В ході розгляду справи, свідок [PERSON] показав суду, що він працював в 2011 році в ТОВ «Узин-Агроінвест» та оформляв договора оренди земельних ділянок, які укладалися між ТОВ «Узин-Агроінвест» та фізичними особами. Директор товариства [PERSON] дав йому зразок бланків, які він копіював, і коли приходили люди заключати договора, то кульковою ручкою їх заповнював. Вказані договора між товариством та громадянами, оформляв лише він. Договора заключалися лише на два роки. Дату на договорах не проставляв, так як директор товариства [PERSON] сказав, що дату будуть ставити перед поданням договорів до ДЗК. Договора були всі стандартні. Люди підписували договора відразу, без дати. Керівництво товариства ставило свої підписи в момент реєстрації договорів. Після звернення власників спірних договорів до правоохоронних органів, його викликали в органи МВС для проведення графологічної експертизи. Договора заповнював лише він, однак, як вбачається зі спірних договорів частина договору заповнена ним, а частина іншою особою. Хто провів заміну аркушів договору не знає. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦПК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи результати проведених експертиз в рамках кримінального провадження, а також покази, які надав свідок [PERSON], у системному звязку, та беручи до уваги доводи позивача, викладені у позові та пояснення представника позивача, разом з запереченнями представника відповідача, наданими у судовому засіданні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що [PERSON], як учасник правочину, не мала наміру укладати договір оренди землі з ТОВ «Узин-Агроінвест» строком на три роки, і тому таке відображення строків дії договору у самому оспорюваному правочині не відображають вільного волевиявлення [PERSON]. В уточненій позовній заяві позивач, крім вже зазначених доводів, наводить невідповідність спірного договору вимогам ст.15 Закону України «Про оренду землі», а саме відсутність в ньому такої істотної умови, як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Представник позивача, вважає, що викладене свідчить як про додаткові підстави для задоволення позову, так і про загальновідомі підстави для визнання договору недійсним. Однак, суд вважає такі доводи представника позивача не обґрунтованими, оскільки в силу ч.2 ст.31 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які обєктивуються у поданих доказах. Верховний Суд України відзначив, що під підставами позову, які згідно ст.31 ЦПК України може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини. Таким чином, доповнення позивачем поданих доказів посиланням на норму закону, а саме на ст.15 Закону України «Про оренду землі», не є зміною підстав позову чи додатковою підставою позову в розумінні ст. 31 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі" № 161-XIV від 06 жовтня 1998 року, в редакції на час виникнення правовідносин, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Варто зазначити, що ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в 2011-2012 роках була в одній і тій самій редакції. За правилами ч. ч. 1 та 2 ст. 15 даного Закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як зазначено в розясненнях, наданих в п.2 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Як вбачається з ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотною умовою договору оренди землі є - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Всупереч вказаній вимозі закону, у договорі оренди земельної ділянки, укладеному між [PERSON] та ТОВ «Узин-Агроінвест», який зареєтровано 30.11.2012 року, не передбачено умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У п.7 вищевказаної постанови пленуму розяснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Відсутність вищенаведеної істотної умови в укладеному оспорюваному договорі суттєво порушує права [PERSON], як власника земельної ділянки і звужує її права, що є неприпустимим, і тому на підставі ст. 215 ЦК України має бути визнаний недійсним. Викладене узгоджується і з правовою позицією, висловленою ВСУ в справі № 6-55цс14, а саме, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, та порушення вимог статей 4 6, 11, 17, 19 Закону Про оренду землі є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Судом були досліджені наступні докази: копії договорів оренди земельної ділянки та копії актів прийому-передачі земельної ділянки за договором, надані сторонами, копія акту на передачу та зберігання встановлених (відновлюваних) межових знаків землевласнику (землекористувачу) від 30.10.2013 року, копія паспорту позивача, копії висновків судового експерта № 534 від 22.05.2015 року та № 530 від 22.05.2015 року, копія рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2014 року по справі № 357/5039/14-ц,2/357/2125/14, копія заяви [PERSON] від 06.08.2013 року, копія відповіді на заяву [PERSON] ТОВ «Узин-Агроінвест» за № 46 від 15.08.2013 року, покази сторін та свідка [PERSON]. Враховуючи встановлені по справі обставини, судом встановлено, що є всі підстави для задоволення позовних вимог і визнання укладеного договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації. Таким чином, позов підлягає задоволенню Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн.. Враховуючи вищевикладене, розяснення надані в Постанові пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9,

Outcome: approved