Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач виконком Ріпчанської сільської ради Роменського району як орган опіки та піклування 24.10.2019 звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] з позовом, в кому просить позбавити останню батьківських прав стосовно малолітнього сина та стягнути з відповідачки аліменти на його утримання в розмірі 850 грн. щомісячно на користь установи, де перебуває дитина - Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини. Позов мотивує тим, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона добровільно залишила свого сина [PERSON] в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини до 01.05.2019, не відвідувала його та не цікавилася його здоров`ям. Відповідачка згідно акту обстеження житлово-побутових умов не має постійного місця проживання та роботи, веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої. Постійне вживання відповідачкою спиртних напоїв призвело до погіршення стану здоров`я дитини. Сім`я відповідачки була взята під соціальний супровід, як така, що опинилася у складних життєвих обставинах, проте вжиті заходи не мали позитивного результату. Відповідачка постійно ігнорувала поради фахівця і ситуація в її родині не покращилася. В зв`язку з зазначеним виконком Ріпчанської сільської ради прийняв рішення від 24.09.2019 № 07 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] », що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 30.10.2019 у даній справі ухвалою Роменського міськрайонного суду було відкрите провадження за правила загального позовного провадження. Ухвалою Роменського міськрайонного суду від 26.11.2019 підготовче провадження по цивільній справі було закрите і справа призначена до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні 26.11.2019 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки не повідомила, клопотань не заявляла. Представник третьої особи до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань не заявляв. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Роменським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 29.11.2018, актовий запис № 355, Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00021567384 від 29.11.2018. Батьком дитини відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України записаний [PERSON] , який згідно свідоцтва про одруження є чоловіком [PERSON] (а.с. 11, 19, 20). Згідно заяви про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини від 01.11.2018, відповідачка просила прийняти її сина [PERSON] , [INFO] , до Будинку дитини в зв`язку зі зловживанням алкоголем, що призвело до погіршення стану здоров`я дитини (а.с. 10). Про погіршення стану здоров`я дитини свідчить висновок комунального некомерційного підприємства «Дитяча клінічна лікарня святої Зінаїди» від 23.05.2019 про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, а також витяг з історії хвороби [PERSON] , [INFO] від 21.05.2019, наданий головним лікарем Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини (а.с. 13,14). Рішенням виконкому Роменської міської ради Сумської області від 21.11.2018 дитину відповідачки [PERSON] , [INFO] , направлено на повне державне утримання до Сумського будинку дитини. (а.с. 12). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону ( ч. 6 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З повідомлення комунального лікувально-профілактичного закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 04.06.2019 вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває у будинку дитини з 13.12.2018 року і по сьогоднішній день на повному державному утриманні. За час його перебування у закладі ніхто з родичів хлопчика не провідував, станом здоров`я не цікавився. (а.с. 15). Державною в особі Роменського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді відносно [PERSON] вживалися заходи зі збереження і підтримки родини, реінтеграції дитини в біологічну сім`ю та профілактики соціального сирітства. Проте вжиті заходи не дали результату в зв`язку з нехтуванням відповідачкою умовами соціального договору (а.с. 21, 22). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов відповідачки [PERSON] від 21.06.2019, складеного Ріпчанською сільською радою, відповідачка проживає без реєстрації в [ADDRESS] , разом зі своєю малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , в будинку, який належить її співмешканцю. Продукти харчування в будинку майже відсутні. [PERSON] є безвідповідальною, веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, бродяжить по селу. Щодо малолітньої дитини [PERSON] , який перебуває у Сумському будинку дитини [PERSON] нічого не знає. Дитину не виявляє бажання бачити, мотивуючи відсутністю коштів на проїзд в м. Суми. Умови утримання дитини відсутні, стан здоров`я хлопчика їй невідомий. (а.с. 17). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Роменської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 12.09.2019 № 11 відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, сина [PERSON] , не забезпечує його необхідним харчуванням, медичним піклуванням, лікуванням дитини , не спілкується з дитиною та не забрала із сумського обласного будинку дитини. На підставі зазначеного, орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] на дитину, [PERSON] , [INFO] , який опинився в складних життєвих обставинах, є доцільним та таким, що повністю відповідає інтересам дитини. (а.с. 7) Згідно рішення виконкому Ріпчанської сільської ради Роменського району Сумської області від 24.09.2019 № 08, виконком вирішив вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). За таких обставин, суд, враховуючи, що відповідачка свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно піклування та виховання свого сина [PERSON] , не забрала його із Будинку дитини, не цікавиться його здоров`ям, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає, дійшов висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Згідно ч.ч. 2,3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. За таких обставин, враховуючи, те що малолітній син відповідачки [PERSON] перебуває на повному державному утриманні в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини, а відповідачка є працездатною особою та на неї законодавством покладений обов`язок утримувати дитину, то з метою забезпечення інтересів дитини та захисту її права на утримання від матері, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі 850 грн. щомісячно на користь установи, де знаходиться дитини. Також суд, з урахуванням повного задоволення позову та звільнення позивача від сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь держави судові витрати в загальному розмірі 3842 грн. (1921 грн. - за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 1921 грн. - за позовну вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: approved