Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» 16.08.2017 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 28.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11259147000. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в національній валюті в сумі 277\~750,00 грн., а позичальник зобов»язався прийняти, належними чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за Кредитним договором Банком було укладено Договір іпотеки від 28.11.2007 року з [PERSON], за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 50,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.11.2007 року [PERSON], приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, за реєстром Д-1630, зареєстрованого цим же нотаріусом в Державному реєстрі правочинів 28.11.2007 року за № 252639, на що виданий відповідний витяг з Державного реєстру правочинів № 5039471, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки. За користування коштами відповідач зобов»язався сплатити проценти у розмірі 14,00% річних. Банк виконав свої зобовязання у повному обсязі. Відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі з грудня 2014, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов»язання. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббвнк» та ТОВ «ФК»ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11285369000 від 18.01.2008 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК»ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» Станом на 23.01.2017.2017 року заборгованість за Кредитним договором становить 363\~931,63 грн., з яких -190\~865,21 грн. заборгованість по тілу кредиту; -20\~350,82 грн. заборгованість по відсоткам; -13610,00 грн. три проценти річних; -139\~105,60 грн. збитки від інфляції За умовами Розділу 4 Договору іпотеки, іпотеко держатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разу порушення іпотекодавцем будь-якого зобов»язання за цим договором або будь-якого зобов»язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Представник позивача в судове засідання не з»явився. Суду надана заява про розгляд справи у його відсутності. На позові наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, відповідно до ст.. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив, що 28.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11259147000 (а.с.5-10). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк зобов»язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в національній валюті в сумі 277\~750,00 грн., а позичальник зобов»язався прийняти, належними чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. З метою забезпечення виконання зобов»язань позичальника за Кредитним договором Банком було укладено Договір іпотеки від 28.11.2007 року з [PERSON] (а.с.22-24), за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 50,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28.11.2007 року [PERSON], приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, за реєстром Д-1630, зареєстрованого цим же нотаріусом в Державному реєстрі правочинів 28.11.2007 року за № 252639, на що виданий відповідний витяг з Державного реєстру правочинів № 5039471, і немає жодних договірних змін строків позовної давності, щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув право власності на предмет іпотеки. За користування коштами відповідач зобов»язався сплатити проценти у розмірі 14,00% річних. Банк виконав свої зобовязання у повному обсязі. Відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі з грудня 2014, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобов»язання. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббвнк» та ТОВ «ФК»ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11285369000 від 18.01.2008 року укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК»ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (а.с.26-27). Станом на 23.01.2017.2017 року заборгованість за Кредитним договором становить 363\~931,63 грн., з яких -190\~865,21 грн. заборгованість по тілу кредиту; -20\~350,82 грн. заборгованість по відсоткам; -13610,00 грн. три проценти річних; -139\~105,60 грн. збитки від інфляції За умовами Розділу 4 Договору іпотеки, іпотеко держатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разу порушення іпотекодавцем будь-якого зобов»язання за цим договором або будь-якого зобов»язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до Постанови Верховного суду України від 04 вересня 2013 року у справі 6-73цс13 наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно п. 37 Постанови №5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Відповідно до Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами), УДППЗ «Укрпошта» не здійснюється пересилання пошти згідно переліку населених пунктів Донецької та Луганської областей на/з територію(ї). Беручи до уваги вищезазначене, вимогу про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеки» надіслати неможливо, тому Іпотекодавець вправі заперечувати проти вимог іпотекодержателя у судовому засіданні, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду у встановленому законодавством порядку (п. 5.4. Договору іпотеки). Відповідно до п. 5.4. Договору іпотеки звернення стягнення можливе шляхом продажу Іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України Про іпотеку. Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України Про іпотеку якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. За вимогами ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину такого рішення, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», такий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1923цс15. Також слід зазначити, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 09 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15. Таким чином, вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору-5458,97 грн., (а.с. 1). Отже, на підставі вищевикладеного та

Outcome: approved