Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги мотивує тим, що він народився [INFO] в с. Обичів Малодівицького (нині - Прилуцького) району, Чернігівської області. З 29 січня 1977 року по 15 лютого 1979 року працював фуражиром у колгоспі «8 березня» с. Обичів, Прилуцького району та був призваний на службу в армію. З 12 червня 1991 року був прийнятий в члени вказаного колгоспу та на роботу слюсарем, де постійно працював до 08 квітня 1996 року (до моменту звільнення з членів колгоспу у зв`язку з реорганізацією). 15 січня 1980 року отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року, серії [NUMBER] , виданий Прилуцьким РВ УМВС України в Чернігівській області, який був втрачений. З моменту проголошення незалежності України, 24 серпня 1991 року, за отриманням паспорта громадянина України він не звертався. З 10 травня 1991 року і по даний час, він постійно проживає без реєстрації в Прилуцькому р-ні, [ADDRESS] . У вересні 2019 року він звернувся до Прилуцького міського відділу управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про отримання паспорта громадянина України замість втраченого паспорту громадянина СРСР. Прилуцьким МВ УДМС України в Чернігівській області 19 вересня 2019 року встановлено особу заявника та прийнято рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України з підстав відсутності підтвердження реєстрації місця проживання станом на 24 серпня 1991 року та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту для набуття громадянства України. Відсутність паспорта громадянина України, створює перешкоди заявнику для реалізації його права та інтересів, тому він і звернувся до суду із заявою провстановлення факту постійного проживання на території України. Заявник в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви, заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи начальник Прилуцького міського відділу управління державної міграційної служби України в Чернігівській області Щербина Т.А. в судовому засіданні щодо задоволення заявлених вимог не заперечувала. Суд, заслухавши представника заінтересованої особи, дослідивши наявні у справі докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Обичів Малодівицького (нині - Прилуцького) району, Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Обичівською сільською радою Малодівицького району від 10 вересня 1959 року (а.с.5). З 29 січня 1977 року по 15 лютого 1979 року працював фуражиром у колгоспі «8 березня» с. Обичів, Прилуцького району та був призваний на службу в армію. З 12 червня 1991 року був прийнятий в члени вказаного колгоспу та на роботу слюсарем, де постійно працював до 08 квітня 1996 року (до моменту звільнення з членів колгоспу у зв`язку з реорганізацією), що підтверджується копією трудової книжки колгоспника № 13 від 29 січня 1978 року (а.с. 6-7). 15 січня 1980 року він отримав паспорт громадянина СРСР зразка 1974 року, серії [NUMBER] , виданий Прилуцьким РВ УМВС України в Чернігівській області, що підтверджується копією Форми №1, додатку до заяви про видачу паспорта (а.с. 24). Згідно копії довідки Прилуцького МВ УДМС України в Чернігівській області 19 вересня 2019 року особу заявника встановлено, але не підтверджено належність до громадянства будь-якої країни (а.с. 4). Згідно копії листа Прилуцького МВ УДМС України в Чернігівській області 19 вересня 2019 року, прийнято рішення про відмову у видачі [PERSON] паспорта громадянина України та йому рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту для набуття громадянства України (а.с. 8). Згідно довідки Обичівського старостинського округу № 2 Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 25 травня 2020 року за № 135, [PERSON] , [INFO] з 10 травня 1991 року проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації (а.с. 10). У відповідності до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року за №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року за №588/2006), для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України подає в тому числі судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Згідно з ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає справи в порядку окремого провадження, в т.ч. про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №363/214/17-ц. Крім того, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Обичів Малодівицького (нині - Прилуцького) району, Чернігівської області, постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України», та продовжує проживати і на даний час, тому, враховуючи його інтереси, достатність доказів та відсутність спору, приходить до висновку про можливість задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в повному обсязі, оскільки, факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved