Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 06.09.2007 р. у сумі 22242,70 грн., яка складається з наступного: 4640,70 грн. - заборгованості за кредитом, 16066,63 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1035,37 грн. - процентна складова штрафу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н відповідач 06.09.2007 р. отримав кредит у розмірі 5500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, проте свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.09.2013 р. за ним числиться заборгованість у вищевказаній сумі. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 грн. У судове засідання представник позивача не з'явилась, повідомлена належним чином, надала суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд знаходить позовні вимоги підлягаючими задоволенню по наступних підставах. Частиною 1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що між сторонами 06.09.2007 р. був укладений кредитний договір без номера, який складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 5500 грн., а останній зобов'язався повернути кредит у строк що відповідає строку дії картки, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.9.12. Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на той же строк. З матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення кредитного договору, 06.09.2007р., ніхто зі сторін не заявляв про намір його припинити. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за договором, у зв'язку з чим, станом на 30.09.2013 р. за ним числиться заборгованість у сумі 22242,70 грн., яка складається з наступного: 4640,70 грн. - заборгованості за кредитом, 16066,63 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500 грн. - фіксована частина штрафу, 1035,37 грн. - процентна складова штрафу. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Пункт 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-126цс13 від 20 листопада 2013 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, та з відповідача на користь позивача повинні бути стягнуті заборгованість за кредитним договором без номера від 06.09.2007 р у сумі 22242,70 грн., а також, відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,40 грн., а всього у сумі 22472,10 грн. На підставі ст.ст.525,526,1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved