Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Придніпровського ВДВС м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ), в якому просила звільнити 1/3 частину квартири [ADDRESS] належну [PERSON] з під арешту, який було накладено постановою АА №469044 Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 28.11.2008р., реєстраційний номер обтяження 8248455 та зняти заборону на її відчуження. В обґрунтування заяви зазначено, що позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності САВ [NUMBER] виданого 14.02.2007р. органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.03.2019р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., зареєстрованого в реєстрі за №1962, позивач є власником ще 1/3 частини вказаної квартири. Також 1/3 частина квартири належить на праві власності сину позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] виданого 14.02.2007р. органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси. Під час оформлення спадкових прав після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , позивачу стало відомо, що у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ №АА769075 від 28.11.2008р. накладений арешт на належну померлому батькові ( [PERSON] ) 1/3 частку квартири. Реєстраційний номер обтяження 8248419. Підстави накладення арешту заборгованість за комунальні послуги. На звернення позивача до Придніпровського ВДВС м. Черкаси про зняття арешту, їй було надано відповідь від 22.10.2018р. за №30979/15.3-32, що згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено наявність обтяження нерухомого майна, а саме 1/3 частини квартири [ADDRESS] , які внесені на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.11.2008р. АА 769045. Згідно даних АСВП на виконання у Придніпровському ВДВС м. Черкаси перебувало виконавче провадження № 6691991 про стягнення з [PERSON] заборгованості за ЖКП, яке у 2009 році завершено на підставах, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Термін зберігання завершених виконавчих проваджень переданих до архіву, складає 3 роки, після чого, згідно з п.9.9, 9.10 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» у зв`язку із закінченням передбаченого чинним законодавством терміну зберігання вони підлягають знищенню. Для вирішення даного питання запропоновано звернутись до суду. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2019р. у справі №711/10091/18 було звільнено 1/3 частку квартири [ADDRESS] належну [PERSON] з під арешту, який було накладено постановою АА №769075 Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ від 28.11.2008р., реєстраційний номер обтяження 8248419, та знято заборону на її відчуження. В подальшому, під час оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, позивач дізналась, що існує ще один арешт, який був накладений на належну їй 1/3 частку квартири. Листом Придніпровського ВДВС м. Черкаси від 04.06.2019р. за №14528 їй було поінформовано, що «згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169096264 від 06.05.2019р., 01 грудня 2008 року зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме: 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження АА 469044, 28.11.2008 Придніпровського ВДВС ЧМУЮ, обтяження зареєстровано за №8248455. У зв`язку з неможливістю ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт, оскільки номер постанови про арешт боржника від 28.11.2008р. не відповідає номеру провадження в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві 3 роки, тому надати більш детальну інформацію чи здійснити перевірку наявності підстав щодо накладення вищевказаного арешту, не виявляється можливим». Таким чином, позивач вказує, що арешт на належні їй та батьку частки було накладено в рамках виконавчого провадження постановою від 28.11.2008р., яке у 2009 році завершено. Позивач вказує, що наявність даного обтяження порушує її права на розпорядження згаданим майно, а тому звернулася до суду з даним позовом, в якому просила скасувати накладений арешт. Ухвалою суду від 02.12.2019р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено у справі судове засідання. В судовому засіданні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача Придніпровського ВДВС м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) - Капшитар В.О., в судовому засіданні зазначив, що розгляд даної справи залишає на розсуд суду. Третя особа - управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, на адресу суду надійшов лист за підписом начальника управління Крамар С.Й., із змісту якого вбачається, що третя особа при вирішенні позовних вимог, стосовно даного позову, покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності САВ [NUMBER] виданого 14.02.2007р. органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.03.2019р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М., зареєстрованого в реєстрі за №1962, позивач є власником ще 1/3 частини вказаної квартири. Також 1/3 частина квартири належить на праві власності сину позивача [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] виданого 14.02.2007р. органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси. З Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ №АА769075 від 28.11.2008р. вбачається, що було накладений арешт на належну померлому батькові ( [PERSON] ) 1/3 частку квартири. Реєстраційний номер обтяження 8248419. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.01.2019р. у справі №711/10091/18 було звільнено 1/3 частку квартири [ADDRESS] належну [PERSON] з під арешту, який було накладено постановою АА №769075 Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ від 28.11.2008р., реєстраційний номер обтяження 8248419, та знято заборону на її відчуження. Проте, як зазначає позивач, під час оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, вона дізналась, що існує ще один арешт, який був накладений на належну їй 1/3 частку квартири. З листа Придніпровського ВДВС м. Черкаси від 04.06.2019р. за №14528 вбачається, що «згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №169096264 від 06.05.2019р., 01 грудня 2008 року зареєстровано арешт нерухомого майна, а саме: 1/3 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження АА 469044, 28.11.2008 Придніпровського ВДВС ЧМУЮ, обтяження зареєстровано за №8248455. У зв`язку з неможливістю ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт, оскільки номер постанови про арешт боржника від 28.11.2008р. не відповідає номеру провадження в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві 3 роки, тому надати більш детальну інформацію чи здійснити перевірку наявності підстав щодо накладення вищевказаного арешту, не виявляється можливим». Таким чином, арешт який було накладено на належні їй та батьку частки в рамках виконавчого провадження постановою від 28.11.2008р., яке у 2009 році завершено. Крім того, позивач вказує, що наявність даного обтяження порушує її права на розпорядження зазначеним майно. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. За правилами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В той же час частиною 4 вище зазначеної статті передбачено, що підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником арештованого майна і має намір розпорядитися належним їй правом, а саме розпоряджатися цим майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд враховує, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на розпорядження майном, проте підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, а саме шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved