Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до суду із названим позовом, яким просив встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з його батьком [PERSON] на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказано про те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Про його смерть був складений актовий запис №1636 від 27 січня 2006 року, що підтверджується листом Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №04/15.10-2-06-06 від 04 січня 2017 року та №590/15.10-04-06 від 24 січня 2017 року. Водночас, оскільки в актовому записі відсутні точні відомості про дату народження померлого, на даний час немає можливості видати свідоцтво про смерть. Клопотання про витребування актового запису додаю до позовної заяви. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку позивач бажає оформити, але не має змоги це зробити, оскільки не може достовірно підтвердити факт прийняття спадщини після батька. Так постановою Першої Харківської державної нотаріальної контори від 22.05.2018 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документального підтвердження прийняття спадщини позивачем після [PERSON] . Відповідно до ч. З ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На момент смерті батька Позивач проживав разом з ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наступними доказами: -Актовим записом про смерть [PERSON] , який помер [INFO] ; -рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2017 року, в мотивувальній частині якого встановлений факт, що після смерті матері [PERSON] разом зі своєю цивільною дружиною та батьком переїхав в квартиру своєї матері (квартира [ADDRESS] ) та проживав там до 2006 року. Інших спадкоємців, які б прийняли або претендують на спадщину, немає. У судове засідання сторони не з`явились, представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. [PERSON] та [PERSON] , про допит яких просив представник позивача, надано письмові пояснення про те, що позивач проживав із батьком та доглядав його до смерті. [PERSON] був сліпим та потребував сторонньої допомоги, яку надавав його син. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення судових повісток, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт проживання позивача із батьком за адресою [ADDRESS] , підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , матеріалами спадкової справи № 886/2008, яка містить листи позивача щодо підтвердження факту його проживання із батьком, а також заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2017 року, в мотивувальній частині якого встановлений факт, що після смерті матері [PERSON] разом зі своєю цивільною дружиною та батьком переїхав в квартиру своєї матері (квартира [ADDRESS] ) та проживав там до 2006 року. Встановлення цього факту має для позивача юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації позивачем - спадкоємцем [PERSON] , права на спадщину. Оскільки встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню.

Outcome: approved