Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Піддубцівської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила. Будучи спадкоємцем першої черги за законом, вона прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж.В. Вказує, що інших спадкоємців за законом після смерті її матері немає. Постановою нотаріуса від 14 вересня 2020 року їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове нерухоме майно. Також зазначає, що належність спадкодавцю на праві власності спірного нерухомого майна підтверджується витягом з погосподарської книги Піддубцівської сільської ради Луцького району Волинської області, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . На підставі викладеного, просить визнати за нею - [PERSON] право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , що залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 25 січня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 24 лютого 2021 року замінено первісного відповідача Піддубцівську сільську раду Луцького району Волинської області на належного відповідача Підгайцівську об`єднану територіальну громаду Луцького району. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Макара О.Є. заявою від 05 травня 2021 року просить розгляд справи здійснювати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача Підгайцівської об`єднаної територіальної громади Луцького району, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 листопада 2005 року Піддубцівської сільської ради Луцького району Волинської області. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] входить житловий будинок [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила, а тому, в цьому випадку спадкування здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є її дочка, позивач у справі [PERSON] . Факт родинних стосунків між спадкодавцем та позивачем [PERSON] підтверджується копією посвідки про народження серії [NUMBER] ,витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00023350249 від 10.07.2019 року , що наявні в матеріалах спадкової справи, надісланої на запит суду. В частині 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж.В. заведено спадкову справу. З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2020 року, визначено [PERSON] додатковий строк терміном один місяць з дня набрання законної сили даного рішення, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Дане рішення набрало законної сили 25 лютого 2020 року.Як слідує з матеріалів спадкової справи, 16 березня 2020 року [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Таким чином позивач прийняла спадщину після смерті матері у встановлений законом строк. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З дослідженої в судовому засіданні копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачу приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Максим`як Ж.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , оскільки спадкоємець не надала документів, які встановлюють факт приналежності майна спадкодавцю. Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в зв`язку з тим, що в неї немає правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З витягу з погосподарської книги №1 Піддубцівської сільської ради Луцького району Волинської області встановлено, що житловий будинок, 1953 року побудови, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.4). З огляду на наведене, судом встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, які засвідчують право власності на нього, то суд дійшов висновку, що позов, в межах заявлених вимог, підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved