Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку поділу спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони з 16.05.1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано. В 1994 році ними придбано квартиру [ADDRESS] на підставі акту передачі квартир в будинках державного та громадянського житлового фонду у власність. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за відповідачем. Протягом наступних двох років вартість даної квартири, зазначена в акті передачі, виплачена сторонами в повному обсязі. Враховуючи те, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, позивач вважає, що має право на 1/2 частку даної квартири. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення, зазначаючи, що право власності на вказану квартиру зареєстровано в 2012 році, тобто після розірвання шлюбу, а тому спірна квартира належить на праві власності лише йому і не є спільним сумісним майном подружжя. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 16.05.1992 року по 31.10.2011 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб, [NUMBER] від 29.07.2011 року, видане повторно Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 5) та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.10.2011 року, яке набрало законної сили 31.10.2011 року (а.с. 6). Вказана обставина також визнається сторонами, що в силу частини 1статті 61 Цивільного процесуального кодексу України не потребує доказування. Під час перебування у шлюбі, зокрема 27.09.1994 року, сторони придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором-контрактом купівлі-продажу квартир № 41 від 27.09.1994 року (а.с. 33-34). Відповідно до акту передачі квартир в будинках державного та громадського житлового фонду у власність, директор Кіровоградського ливарного заводу [PERSON] та [PERSON] склали акт про те, що на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів № 621 від 10.08.1994 року Кіровоградський ливарний завод передає у власність [PERSON] квартиру вартістю 103914,850 крб. з наступною виплатою (а.с. 4, 38). Вищевказана копія акта вірна згідно оригіналу, який знаходиться у комунальному підприємстві «Комунальник-96». За довідкою про належність нерухомого майна № 67873 від 27.12.2011 року, виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] на підставі акту передачі від 27.09.1994 року (а.с. 7). Відповідно до Витягу із рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 235 від 27.03.2012 року про оформлення права власності на житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, садові будинки і квартири вирішено: оформити право власності з видачею свідоцтв про право власності: [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 50). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 29566462 від 17.11.2014 року, сформованою Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області (а.с. 31-32) та Витягу про державну реєстрацію прав № 34126431 від 15.05.2012 року, наданого Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с. 36) право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.2012 року, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради. При цьому, згідно архівної довідки № 114076 від 05.01.2015 року, виданої Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», право приватної власності на квартиру [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.05.2012 року, виданого Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради в обмін акта передачі від 27.09.1994 року (а.с. 49, 57). На запит суду (вих. № 2929 від 21.01.2015 року; вих. № 4863 від 29.01.2015 року, а.с. 56, 62) Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» повідомлено, що згідно архівних даних право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON], згідно акта передачі від 27.09.1994 року. В 2002 році на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.03.2012 року № 235 було видано свідоцтво про право власності від 15.05.2012 року на ім'я [PERSON], в обмін на акт передачі від 27.09.1994 року , на підставі якого проведено реєстрацію права власності, та яка за наявними архівними даними Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» була актуальна станом до 01.01.2013 року (а.с. 67). Вказана інформація спростовує доводи відповідача про те, що реєстрація спірного нерухомого майна здійснена лише в 2012 році. Крім того, слід зазначити, що у відповідності до статті 128 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент придбання спірної квартири), якою визначений момент виникнення права власності у набувача майна за договором передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно статтей 15, 16 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 року № 697-XII (що дія на момент спірних правовідносин) наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. За статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20 червня 1969 року № 2006-VII, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Також судом не приймаються доводи відповідача про те, що акт передачі від 27.09.1994 року є недійсним, оскільки в оголошенні (а.с. 22), на яке посилається відповідач, про недійсність акта зазначено лише в зв'язку з його втратою відповідачем, однак це не спростовує права власності відповідача на спірну квартиру, набутого ним в 1994 році та проведеної на підставі загубленого акта реєстрації цього права. Відповідно до довідки № 1582 від 18.11.2014 року, виданої комунальним підприємством «Комунальник-96», за адресою: [ADDRESS] з 14.10.1994 року зареєстрована [PERSON] (а.с. 39). Тобто зазначений об'єкт нерухомого майна придбаний сторонами в період перебування у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями частин 1, 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Згідно висновку про вартість майна від 14.07.2014 року, складеного оцінювачем [PERSON], оціночна вартість квартири [ADDRESS], станом на 14.07.2014 року без врахування ПДВ становить 304097,00 грн. (а.с. 8). За частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини 3 статті 372 Цивільного кодекс України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи викладене, квартира [ADDRESS] підлягає поділу за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, а саме: стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved