Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь борг в розмірі 36628 грн. 70 коп.\~\~Свої вимоги обгрунтовує тим, що 04.01.2019 р. відповідач отримав від позивача позику у розмірі 1450 доларів США, які зобов`язався повернути згідно складеної розписки до 01.06.2019 року. Однак відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, кошти не повернув в обумовлений строк. Відповідач не вчиняє жодних дій, спрямованих на добровільне повернення боргу. Ухвалою суду від 28.11.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження у справі. 17.01.2020 р. представником позивача подано письмову заяву №713 про зменшення розміру позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача адвокат Штогрін В.С. підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та стягнути з віповідача борг за розпискою, три відсотки річних та проценти за користування позикою у загальному розмірі 33628 грн. 70 коп. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог визнав повністю. Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, та оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] 04.01.2019 р. взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 1450 доларів США, які зобов`язався повернути згідно складеної розписки до 01.06.2019 року. Зі змісту розписки також вбачається, що у разі недотримання умов повернення коштів, відповідач зобов`язується сплатити пеню у розмірі 1 % від суми за кожен місяць прострочення. Позивачем [PERSON] на адресу відповідача було направлено вимогу від 09.09.2019 р. про погашення заборгованості за розпискою від 04.01.2019 р., що підтверджено копією поштової квитанції. 11.12.2019 р. до суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, згідно якого вбачається, що відповідачем було перераховано на рахунок позивача [PERSON] грошові кошти на загальну суму 3000 грн. 17.01.2020 р. до суду від представника позивача адвоката Штогрін В.С. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог на 3000 грн. та стягнути з відповідача [PERSON] борг за розпискою, три відсотки річних та проценти за користування позикою у загальному розмірі 33628 грн. 70 коп. Згідно зі ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст.1046,1047 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, відповідачем не оспорюється наявність розписки, якою підтверджується, що [PERSON] 04.01.2019 р. отримав у [PERSON] в борг 1450 доларів США та зобов`язався їх повернути у визначений строк - до 01.06.2019 р. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 р. у справі №6-2789цс16 . Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки. Такий же висновок зроблено Верховним судом України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 , від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17 . Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. У постанові ВСУ від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц зазначено наступне. Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Отже, наявна розписка підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки у ній зазначено факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику. Розписка підписана відповідачем [PERSON] , що останній визнає. Крім того, відповідач визнає розмір заборгованості, пред`явлений позивачем. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з актом про виконання договору №02/09 від 02.09.2019 р. про надання правничої допомоги, сума винагороди становить 3000 грн., яка відповідно до квитанції від 16.01.2020 р. сплачена позивачкою на користь АО "Скорпіон" та підлягає стягненню з відповідача на її користь. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved