Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач є постачальником теплової енергії в будинок № 82 по вул. Кармелюка в м. Сміла, де наймачами квартири № 31 є [PERSON] та [PERSON], що мають заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання за період з 1 жовтня 2010 року по 1 травня 2014 року в сумі 7212,31 грн. Згідно свідоцтва про переміну прізвища від 10 жовтня 2013 року [PERSON] має прізвище «Коваленко». Позивач просить стягнути солідарно з відповідачок заборгованість по оплаті наданих послуг в указаній сумі та витрати по справі в сумі 243,60 грн., оскільки вони договір про надання послуг не підписали та їх не оплачують, хоча фактично ці послуги протягом строку виникнення заборгованості отримували. Уточнивши в судовому засіданні свої вимоги представник позивача пояснив, що [PERSON] була опікуном неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] та повинна була сплачувати за них кошти по комунальних послугах за рахунок соціальної допомоги, яка виплачувалась їй на їх утримання. Крім того стягнення повинно бути проведено солідарно, оскільки [PERSON] досягла повноліття, а також підставою для цього є те, що вказані особи проживали у спірній квартирі та фактично отримували послугу. Представник відповідачки [PERSON] та відповідачка [PERSON] позов не визнали повністю, пояснивши, що після позбавлення матері батьківських прав відносно дітей у грудні 2010 року, [PERSON] було призначено у лютому 2011 року їх опікунами. Оскільки їх мати [PERSON] ще проживала у спірній квартирі діти стали проживати в однокімнатній квартирі свого опікуна [PERSON] ([ADDRESS]) з її сімєю, яка складалась з її чоловіка та дитини. Рішенням виконкому Смілянської міської ради № 30 від 26 січня 2011 року за малолітніми [PERSON] та [PERSON] збережено право на користуванням жилими приміщеннями у двокімнатній квартирі [ADDRESS]. Оскільки ця квартира була взагалі не придатна для проживання діти проживали у квартирі опікуна, яка з жовтня 2013 року по жовтень 2014 року проводила у спірній квартирі майже капітальний ремонт. Після переселення сімї опікуна та підопічних до їх квартири з жовтня 2014 року проводиться оплата всіх комунальних послуг. Кошти, які отримувала [PERSON] на дітей йшли на їх утримання та забезпечення всім необхідним, а також ремонт житла. Представник органу опіки та піклування позов не визнала, посилаючись на те, що [PERSON] була позбавлена батьківських прав через те, що вела аморальний спосіб життя, взагалі не приділяла уваги дітям, які проживали в умовах недопустимої антисанітарії. Після призначення дітям опікуна та закріплення за ними житла, використовувати його для проживання було неможливо, оскільки воно не лише не відповідало ніяким санітарним нормам, а також [PERSON] в ньому були розібрані навіть побутові прилади та комунікації. В зв'язку з цим діти проживали з опікуном, яка після остаточного залишення спірної квартири матір"ю дітей, почала проводити в ній ремонт, що продовжувався до жовтня 2014 року. З цього часу діти проживають у збереженій за ними квартирі, по якій належним чином сплачуються всі комунальні платежі. Опікун повинен вчиняти дії, спрямовані на утримання майна підопічних в належному стані, проте в даному випадку при винесенні рішення повинно бути враховано, що фактичними наймачами були неповнолітні діти, які не мали власного доходу, а соціальну допомогу від держави опікун зобовязана була використовувати в першу чергу на задоволення їх потреб. Заслухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], яка померла 11 жовтня 2013 року, була позбавлена батьківських прав відносно своїх дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], рішенням Смілянського міськрайсуду у грудні 2010 року. Рішенням органу опіки та піклування від 11 лютого 2011 року опікуном малолітніх призначено їх двоюрідну сестру [PERSON], а рішенням виконкому Смілянської міської ради № 30 від 26 січня 2011 року за ними збережено квартиру [ADDRESS]. З метою уникнення зустрічей дітей з матерію, яка залишилась проживати у спірній квартирі, вони стали проживати в однокімнатній квартирі [PERSON] з її сімю. 20 травня 2012 року судовим рішенням [PERSON] визнана такою, що втратила право на проживання у цій квартирі. Проте вона фактично користувалася нею до часу своєї смерті, так як іншого житла не мала, а [PERSON] замки в квартирі не міняла. Лише після цього її фактичними наймачами стали неповнолітні, а у опікуна, відповідно до вимог ст. ст. 55, 67, 72 ЦК України виник обовязок по належному утриманню майна, яке знаходиться у них в користуванні. Разом з тим вказані статті також зобовязують опікуна дбати про підопічного, створювати йому необхідні побутові умови, забезпечувати його доглядом та лікуванням, здійснювати витрати на задоволення його потреб за рахунок пенсій, аліментів доходів від майна підопічного. Аналогічні вимоги щодо прав та обовязків опікуна зазначені у ст. ст. 46, 47 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної з захистом прав дитини, що затверджений Постановою КМУ № 866 від 28 вересня 2006 року. Крім того відповідний розділ вказаного Порядку вирішує питання та встановлює обовязки по утриманню, збереженню та використанню в інтересах дитини лише щодо майна, яке належить неповнолітній особі на праві власності. З пояснень представника служби у справах дітей вбачається, що відповідним рішенням за дітьми лише було закріплено житло з метою унеможливити розпорядження ним їх матір"ю, яка і являлась наймачем, оскільки квартира і до цього часу не приватизована. Цим рішенням на опікуна не покладалось ніяких обовязків щодо вказаної квартири. Судом з письмових доказів та пояснень учасників розгляду також встановлено, що [PERSON] має вади слуху в зв'язку з чим з 2007 року по даний час знаходиться на частковому державному утриманні в інтернат них закладах, в тому числі зараз в Корсунь-Шевченківському інтернаті, а тому на її утримання опікун кошти отримувала також частково і вона у спірній квартирі не проживала. За рахунок соціальної допомоги [PERSON] повинна була забезпечити підопічних одягом, продуктами харчування, нести витрати для їх навчання та розвитку, а також здійснювати ремонт у спірній квартирі, де вони були наймачами, з метою приведення її у стан придатний для проживання та у зв'язку з тим, що в однокімнатній квартирі опікуна проживала вона з чоловіком та дитиною і її підопічні. Таким чином суд вважає, що у [PERSON] були поважні причини не проводити оплату комунальних послуг, а також вимоги щодо несвоєчасної оплати наданих послуг з централізованого опалення можуть бути предявлені лише з травня 2012 року, тобто з часу коли після судового рішення наймачами квартири фактично стали неповнолітні, оскільки про не проведення оплати та порушення його прав товариству було відомо кожного місяця, починаючи з жовтня 2010 року і за захистом порушеного права воно не зверталось. При цьому необхідно врахувати і факт проживання в квартирі до часу смерті [PERSON] Разом з тим підставою позовних вимог є фактичне проживання та користування квартирою відповідачками. Проте під час розгляду справи таких доказів не добуто. Так, [PERSON] має власну квартиру, де і зареєстрована. В ході розгляду справи встановлено, що спірна квартира не була пристосована для проживання взагалі. З пояснень представника органу опіки та піклування вбачається, що влітку 2014 року відповідно до вимог законодавства проводилась чергова перевірка умов проживання дітей, що передані під опіку, і вони фактично проживали у квартирі опікуна, тобто до осені 2014 року послугу з централізованого теплопостачання вони не отримували. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права їх споживача, де вказано право на несплату вказаних послуг при тимчасовій відсутності споживача та членів його сімї при відповідному документальному оформленні цього права. Представником відповідача надано дві заяви [PERSON] до позивача з приводу відключення опалення у квартирі з посиланням на те, що в ній ніхто не проживає. В разі неправильного написання даних заяв позивач повинен був з'ясувати реальні вимоги та надати належну консультацію, замість чого зі слів представника позивача їй було надано розяснення з приводу порядку обладнання індивідуального опалення, яке в даній квартирі відсутнє і на даний час. Посилання представника позивача на довідку ОСББ «Згода» від 9 квітня 2015 року суд не може прийняти до уваги, оскільки вона не містить інформації з приводу фактичного проживання неповнолітніх у спірний період, а також цим же органом надані інші довідки, в яких зазначено, що [PERSON] та [PERSON] станом на 11 серпня 2014 року проживають в квартирі № 38, що належить [PERSON], та в довідці від 2 березня 2015 року що діти з жовтня 2014 року проживають в квартирі № 31. Також суд критично оцінює посилання представника позивача на ст. 177, 178 СК України, оскільки вони стосуються майна, яке належить дитині на праві власності та знаходиться в управлінні її батьків. Позивачем заявлена до відповідачок солідарна вимога, проте ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обовязок виникає у випадках, встановлених договором або законом. Між сторонами договірні правовідносини не виникли, а також позивач не зазначив норму закону, яка передбачає солідарну відповідальність при оплаті житлово-комунальних послуг, з врахуванням того, що [PERSON] не являється ні власником, ні наймачем спірної квартири. На підставі викладеного суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. В звязку з цим підлягають задоволенню вимоги представника [PERSON] про стягнення на її користь витрат по справі за надання правової допомоги. На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. 20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги, ст. ст. 24,25 ЗУ „Про теплопостачання, ст. ст. 526, 530, 541 ЦК України,

Outcome: approved