Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовує тим, що 01 вересня 2021 року позивач довідався від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича що відносно нього відкрито виконавче провадження № АСВП 66341453, у зв`язку із наявністю заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал». В якості підстав для стягнення було зазначено виконавчий напис № 2866, виданий 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 306353,37 гривень. Позивач вважає, що спірний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки ніяких договірних відносин з ТОВ «Вердикт Капітал» він не мав, ніяких нотаріальних договорів з ними не укладав. Вказаний виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, так як вчинений нотаріусом на боргових документах - кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені, що суперечить Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вважає, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності боргових зобов`язань, розміру суми, що підлягають стягненню за виконавчим написом. Також вважає, що в разі існування його грошових зобов`язань перед ТОВ «Вердикт Капітал» вони, мали б з ним переписку, кредитний договір, довідку про ненадходження платежів, довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором, вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань тощо. Проценти за кредитом були нараховані після спливу строку кредитування. Виконавчий напис вчинено поза межами строку давності для відповідних вимог. Зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). Просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2866 від 09.03.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 306353,37 гривень. Ухвалою від 10.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.\~За заявою\~позивача позов\~забезпечений шляхом\~зупинення стягнення\~за виконавчим\~провадженням ВП\~№ 66341453\~від 02.08.2021\~року відкритим\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Запорізької області\~Проценком Д.Ю.\~на підставі\~виконавчого напису\~№ 2866,\~вчиненого 09.03.2021\~року \~приватним нотаріусом\~Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Івано-Франківської\~області Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 306353,37 гривень до набрання рішенням у даній справі законної сили. Також, за заявою позивача витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. копії матеріалів виконавчого провадження № 66341453 з примусового виконання виконавчого напису № 2866, вчиненого 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 306353,37 гривень. Витребувано від Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву копію нотаріальної справи за виконавчим написом № 2866 вчиненого 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 306353,37 гривень. 06.10.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, просив відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу. Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. в судове засідання не з`явився, на виконання ухвали від 10.09.2021 року надав належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження 66341453 від 02.08.2021 року з примусового виконання виконавчого напису № 2866 виданого 09.03.2021 року. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання представника відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст.16 ЦК України, є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з положень статей 15, 16 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення дії, яка порушує право. У зв`язку з чим позивач, який має намір визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що 29.02.2008 року між позивачем [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» укладений кредитний договір № 02/3/08-СНВкл, за умовами якого позивач отримав кредит у сумі 230000,00 гривень, строком до 25.02.2022 року, зі сплатою 13,9% річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] був укладений іпотечний договір № 02/3/І01/08-СНВкл від 29.02.2008 року. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно: квартира за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2011 року у справі № 2-1688/11 про звернення стягнення на предмет іпотеки загальна сума заборгованості позивача перед ПАТ «Кредитпромбанк» становила 191264,41 гривень. В свою чергу, сума позики складала 230000 гривень. Таким чином, позивач сплатив на користь первісного кредитора щонайменше 38735,59 гривень. Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22.01.2013 року у справі № 812/9688/12 квартира, що є предметом іпотеки, реалізована з прилюдних торгів за 139447,95 гривень. Позивач таким чином вважає, що відповідачем у своїх грошових вимогах до позивача, не врахована сума сплаченого ним боргу за основним зобов`язанням перед ВАТ «Кредитпромбанк», в розмірі 38735,59 гривень, а також 139447,95 гривень за рахунок продажу квартири з прилюдних торгів, що була передана у забезпечення зобов`язань боржника перед Іпотекодержателем ВАТ «Кредитпромбанк» за кредитним договором. Отже, остаточна сума заборгованості позивача перед ВАТ «Кредитпромбанк» станом на час продажу квартири, а саме на 20.08.2012 року становила 51816,46 гривень. У розрахунку заборгованості відповідачем необґрунтовано зазначена сума боргу у розмірі 8120,12 гривень. 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем вчинений виконавчий напис реєстровий № 2866 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 306353,37 гривень за кредитним договором № 02/3/08-СНВкл від 29.02.2008, укладеним з ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 23.09.2020 року по 03.03.2021 року. Заборгованість складає 304853,37 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 83120,12 гривень; сума заборгованості за відсотками та комісіями 221733,25 гривень. За вчинення виконавчого напису з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнута плата у сумі 1500,00 гривень. 02.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. відкрите виконавче провадження № 66341453 з примусового виконання виконавчого напису №2866, виданого 09.03.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 306353,37 гривень. При примусовому виконанні спірного виконавчого напису приватним виконавцем Проценком Д.Ю. про відкриття провадження від 02.08.2021 року, прийняті постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 02.08.2021 року, про арешт коштів боржника від 09.08.2021 року, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.08.2021 року, про арешт коштів боржника від 28.09.2021 року, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Відповідно до\~ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Даний Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, не передбачено можливості вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку було додано розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», який дозволяв вчиняти виконавчі написи на оригіналах кредитних договорів, які не були нотаріально посвідчені. Але постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 в цій частині. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються:а) оригінал нотаріально посвідченої угоди;б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В порушення вказаних положень матеріального права виконавчий напис, що оскаржується, було вчинено на підставі договору, який нотаріально не посвідчувався. Верховний Суд у своїй Постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже, не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідно до п. 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5: «Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця». Відповідачем не надано доказів направлення позивачу вимоги про усунення порушень кредитного договору і доказів цього нотаріусу надати не міг. Зокрема, документом, що може підтверджувати такий факт, є безпосереднє отримання боржником вимоги стягувача, з особистим підписом боржника про його отримання. В самому виконавчому написі про існування вказаних вимог, або доказів їх вручення не зазначено. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 30.09.2019 року № 357/12818/17, аналіз підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень ? письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. В цій же постанові Верховний Суд зазначив: «не отримання позивачкою вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ТОВ «ФК «Рантье». Позивачка не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, посилання заявника в касаційній скарзі на те, що не отримання вимоги про усунення порушень за кредитним договором не є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є безпідставним. Оскільки вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Матеріали справи відомостей про отримання позивачкою відповідного повідомлення не містять». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення ? письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Відповідно до пункту 5.1. та 5.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів. Оскільки виконавчий напис не було вчинено на оригіналі договору та до нього не підшито, а було викладено окремим документом, він є неправомірним. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 06 червня 2019 року у справі № 750/1627/18 (провадження № 61-43895св18), відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Згідно з висновком Верховного суду, викладеним в постанові № 278/2177/15-ц від 17.12.2021 року, заборгованість за кредитом має доводитись первинними касовими документами, наприклад виписками за картковими рахунками за кредитним договором. Відповідач не надав нотаріусу жодних первинних документів, які б свідчили про факт отримання позики, її розмір, тощо. Сама по собі виписка з особового рахунку [PERSON] про розмір заборгованості або її розрахунок не може бути достатнім доказом при вчиненні виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення та заборгованість має бути безспірною. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачою, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Необхідним є деталізація та роз`яснення походження суми та підстави виникнення конкретних вимог заборгованості за виконавчим написом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/293/15. В постанові Верховного суду від 20.05.2021 року № 756/8279/18-ц зазначено, що підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Як вбачається з матеріалів, які надавалися нотаріусу для вчинення виконавчого напису, попри сплив строку кредитування, відповідач продовжував нараховувати проценти і неправомірно заявив їх до стягнення. Відповідно до постанови Верховного Суду від 08.02.2021 року №\~643/1344/20, нарахування банком процентів поза межами строку кредитного договору свідчить про наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса про задоволення вимоги кредитора таким, що не підлягає виконанню, оскільки подану нотаріусу заборгованість перед банком не можна вважати безспірною. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. В усіх вказаних випадках Верховний суд наголошує на тому, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Так, 09.06.2010 року первісний кредитор направив позивачу вимогу (копія додається) про дострокове повернення кредиту в строк до 08.07.2010 року. Таким чином, строк кредитування сплив 09.07.2010 року і будь-які проценти, які були нараховані з цього моменту, є неправомірними. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Оскільки 09.06.2010 року первісний кредитор направив позивачу вимогу про дострокове повернення кредиту в строк до 08.07.2010 року, то строк кредитування сплив 09.07.2010 року. Саме з цієї дати слід обчислювати строки давності щодо відповідної вимоги, за якою було видано виконавчий напис. Велика палата Верховного Суду в постанові від 02.07.2019 року №\~916/3006/17 зазначила, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить 3 роки з дня виникнення права вимоги та є однаковим для фізичних і юридичних осіб і не може визначатися домовленістю сторін. Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. В оскаржуваному виконавчому написі предметом стягнення є сума основної заборгованості (строк для звернення до нотаріуса 3 роки) та неустойка (строк для звернення до нотаріуса 1 рік). Виконавчий напис було вчинено поза межами строку давності для відповідних вимог. Порід із цим, варто зазначити, що згідно ч. 1 ст. 512 ЦКУ кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦКУ) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).Відповідно ст. 514 ЦКУ до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦКУ у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Однак, зміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦКУ). Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи №904/3280/18 (ЄДРСРУ №79718705). Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», зазначив, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Як вбачається з тексту оскаржуваного виконавчого напису, ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору № 2306/К про відступлення прав вимоги від 23.09.2020 р. є правонаступником усіх прав та обов`язків за кредитним договором № 02/3/08-СНВкл від 29.02.2008 р. Тобто право грошової вимоги до позивача за вищевказаним кредитним договором передано Відповідачу вже із порушенням строків позовної давності. Відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15 - у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Підсумовуючи вищезазначене, оскаржуваний виконавчий напис, яким стягнуто заборгованість з позивача, що утворилася за період понад 9 років вчинений із порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки Відповідачем пропущений строк, на протязі якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Щодо суб`єктного складу даній справі, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Поряд із цим 14.04.2021 року наказом Міністерства юстиції України № 1358/5 від 14.04.2021 року свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю видане на ім`я [PERSON] анульовано. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908,00 гривень, сплачений ним за подання позову, та судовий збір у сумі 454,00 гривень, сплачений ним за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. 7\~ст. 158 ЦПК України\~заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved