Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач 09.10.2017 року звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на наступні обставини. 27 березня 1995 року [PERSON] Соскоєвич придбав житловий будинок №47 по вул. Вячеслава Чорновола в м. Скадовську Херсонської області на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON]. Право власності зареєстровано в реєстрі за №1474. Після чого в 2000 році переїхав до Російської Федерації на постійне місце проживання, будь-яких дій на відчуження вищевказаної будівлі не здійснював. 15.08.2017 року позивачу стало відомо, що 13.06.2017 року Державним реєстратором Скадовської РДА зареєстровано право власності на житловий будинок №47 по вул. Вячеслава Чорновола в м. Скадовську Херсонської області за [PERSON]. Підставою виникнення права власності став договір дарування №540 від 12.09.1997 року посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Вважаючи договір дарування підробленим, просив визнати його недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію та визнати право власності на житловий будинок за [PERSON] [PERSON] Соскоєвичем. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову з підстав, зазначених у позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 27.03.1995 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] Соскоєвич придбав у [PERSON] житловий будинок №47 по вул. Вячеслава Чорновола в м. Скадовську Херсонської області. На підставі заяв [PERSON] виконком Скадовської міської ради виносить рішення №141 від 30.06.1999 року та №170 від 28.07.1999 року, якими надано дозвіл позивачу знести старий будинок та побудувати новий на тому ж місці за індивідуальним проектом, погодженим з архітектором міста. Будівництво обєкту завершено у 2000 році. Будь-яких дій щодо відчуження [PERSON] не здійснювалось. Як вбачається з довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірне домоволодіння, належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування №540 від 12.09.1997 року, згідно якого [PERSON] подарував житловий будинок №47 по вул. Вячеслава Чорновола в м. Скадовську Херсонської області [PERSON]. Між тим, допитаний в якості свідка в рамках кримінального провадження №12017230230001496 за фактом підробки договору дарування, [PERSON] показав, що договір дарування від свого імені з [PERSON] ніколи не укладав, до нотаріуса у м. Сімферопіль не зявлявся, підпис на договорі йому не належить Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обовязково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Отже, при проведенні державної реєстрації прав за [PERSON], реєстратор зобовязаний був витребувати інвентарну справу на житловий будинок №47 по вул. Вячеслава Чорновола в м. Скадовську Херсонської області з бюро технічної інвентаризації Скадовського району та перевірити відповідність заявлених [PERSON] прав наданим документам та документам, що містяться в інвентарній справі. За таких обставин, суд вважає, що державний реєстратор діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), а саме не перевірив наявність всіх документів, передбачених законом, необхідних для переходу прав власності до обдарованого, за договором дарування, зважаючи на наявність на час проведення реєстрації чинного договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] Соскоєвичем. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» від 01.07.2004 року (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, на підставі прийнятого рішення про скасування реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, норми матеріального права, суд вважає, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права правильним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до вимог ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що позивач в судовому засіданні клопотав про скасування вжитих заходів забезпечення позову щодо спірного домоволодіння, суд вважає, що на теперішній час відпала необхідність в застосуванні заходів забезпечення позову, а тому вони підлягають скасуванню.

Outcome: approved