Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 31 жовтня 1992 року, про що зроблено актовий запис №11 Дунаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області. Від даного шлюбу у них неповнолітніх дітей немає. Спільне життя з відповідачем не склалося, між ними фактично припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Посилаючись на наведене, просив розірвати шлюб. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 16 березня 2020 року на 14 год. 45 хв. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання в зазначену дату і час розгляд справи відкладено на 13 квітня 2020 року на 10 год. 30 хв. 13 квітня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Тришак О.Г. подав заяву про відкладення розгляду справи. У зв`язку з цим розгляд справи відкладено на 14 травня 2020 року на 15 год. 45 хв. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечила проти розірвання шлюбу. Пояснила, що чоловік безпідставно підозрює її у подружній зраді, але вона його любить, тому прагне зберегти їх сім`ю та шлюб. Крім того, вони проживають спільно в одній квартирі, мають онуків. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 31 жовтня 1992 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №11 Дунаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області. Від даного шлюбу в сторін неповнолітніх дітей немає. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, та наданих ним у судому засіданні усних пояснень, спільне життя з відповідачем не склалося, між ними фактично припинилися подружні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні стверджувала про можливість збереження шлюбу заради їхніх онуків, а також із урахуванням єдиного спільного житла, де вона проживає з позивачем, і ще не втрачених до нього почуттів. Відповідно до ст. ст. 3, 7 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється на підставах, встановлених законом, у тому числі на підставі шлюбу. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом установлено, що діти сторін, які народилися від їхнього шлюбу, є повнолітніми. Наявність у сторін повнолітніх дітей та онуків не може впливати на їх особисті немайнові права як подружжя та бути обов`язковим стримуючим фактором збереження шлюбу. Закон не пов`язує можливість розірвання шлюбу наявністю чи відсутністю окремого житла у кожного з подружжя. Наявність чи відсутність майна подружжя не входить до предмета доказування у справі про розірвання шлюбу. Як із позовної заяви, так і з пояснень сторін, а також їх поведінки у судовому засіданні, характеру висловлювань у сторону один одного, судом установлено, що між сторонами втрачені почуття поваги, стриманості та виваженості один до одного, відносини між ними не є теплими та доброзичливими, кожен з них намагається відстояти виключно власні інтереси, не задумуючись над власною поведінкою та почуттями іншого з подружжя. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, давши оцінку аргументам, наведеним учасниками справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши на їх підставі фактичні обставини справи, визначивши зміст спірних правовідносин та норми права, які до них застосовуються, суд прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову, оскільки судом установлено, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. При цьому відповідачем не доведено наявності таких виключних обставин, за існування яких збереження шлюбу було б можливим. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved