Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за вимушений прогул. Свої позовні вимоги , мотивує тим, що з 1976 року постійно працював у відповідача на різних посадах, а у період часу з 01.12.1989 року до 03.10.2014 року - керівником підприємства (звільнений з посади у зв'язку із закінченням строку трудового контракту). З 04.10.2014 року працював заступником директора ДП «Рава-Руське лісове господарство». У перших числах березня місяця 2015 року отримав під розписку лист за підписом начальника відділу кадрів ДП «Рава-Руське лісове господарство», із якого вбачається, що його звільнено з роботи 02.03.2015 року на підставі п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів України про працю згідно з наказами підприємства №33-к від 27.02.2015 року та №35-к від 02.03.2015 року . Жодних одноразових порушень своїх трудових обов'язків як заступник директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» ним вчинено не було, до звільнення з роботи відповідач не вимагав у нього ніяких письмових пояснень, як того прямо вимагає ч. 1 статті 149 КЗпП України. Окрім того, у день звільнення, який вказаний у письмовому повідомленні кадровика підприємства, він перебував на лікарняному листку. Окрім того його трудова книжка знаходиться на підприємстві. 05.03.2015 року він звернувся до Голови Об'єднання профспілок Львівщини з письмовою заявою про захист моїх прав та інтересів як члена профспілки, однак при виїзді представників профспілкового об'єднання на підприємство 30.03.2015 року роботодавець відмовився надати для ознайомлення документи, що виступили підставою його звільнення з роботи. Копій наказів про звільнення з роботи відповідач йому не надає. Окрім того, просив стягнути з відповідача Державного підприємства "Рава-Руське лісове господарство" в користь [PERSON], середній заробіток за час вимушеного прогулу тобто з 02.03.2015 року до 31.05.2016 року за п»ятиденним графіком роботи лісгоспу в тиждень припадає 328 робочих днів . Представник позивача в судовому засіданні надав суду аналогічні пояснення як і в позовній заяві, та такі мотивував тим, що з наявних у справі наказів лісгоспу вбачається, і що його довіритель звільнений з роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України з 02.03.2015р. Накази лісгоспу вказують на звільнення з роботи [PERSON] за «...відсутність його на робочому місці 03.01.2015 р. без поважних причин, що призвело до одноразового грубого порушення як заступником директора підприємства своїх трудових обов'язків».Ці ж накази вказують, що такі винесені «у зв'язку з грубим порушенням заступником директора ДП «Рава-Руське лісове господарство»правил внутрішнього трудового розпорядку». Отже, тексти наказів беззаперечно вказують, що одноразовим грубим порушенням [PERSON] своїх трудових обов'язків роботодавець визначив відсутність цього працівника на робочому місці і порушення ним правил внутрішнього трудового розпорядку. ДП «Рава-Руське лісове господарство» не звернуло уваги на те, що відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин безперервно чи сумарно упродовж робочого дня законодавець називає прогулом. При цьому прогул - це окрема підстава припинення трудового договору з працівником, що передбачена п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яка прямо пов'язана з порушенням працівником правил внутрішнього трудовою розпорядку. При цьому, звільнення з роботи працівника за вчинення прогулу також виступає заходом дисциплінарного впливу, тому, як і в ситуації з п. 1 ст. 41 КЗпП України, роботодавець також зобов'язаний дотримуватися порядку та процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності (ст.ст. 147-149 КЗпП України) у разі припинення трудового договору на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України. Накази лісгоспу про звільнення з роботи [PERSON] беззаперечно вказують, що цього працівника було звільнено з роботи саме за його відсутність на роботі (тобто за вчинення прогулу), а сам прогул роботодавець явно невірно кваліфікував як одноразове грубе порушення працівником своїх трудових обов'язків. Вважає, що відповідачами не долучено жодних доказів , а саме, які взагалі обов'язки були покладені на заступника директора лісгоспу (посадову чи службову інструкцію, докази ознайомлення працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку, накази про перенесення робочого дня на 03.01.2015р., адже цей день був вихідним (субота). Крім того, за 03.01.2015р. заступнику директора лісгоспу [PERSON] нараховано і виплачено заробітну плату у розмірі 391,8 гри., що підтверджується письмовою довідкою лісгоспу, що в будь-якому випадку спростовує наявність вигаданого прогулу цього дня. Доказів відсутності [PERSON] на роботі 03.01.2015р. у матеріалах справи немає (табелів обліку робочого часу, актів комісій, доповідних записок та ін.), тобто нічим не доводиться факт вчинення працівником прогулу цього дня. Отже, і прогулу в роботі мого довірителя за 03.01.2015р. також не було. Доказів витребування від [PERSON] попередніх письмових пояснень про причини відсутності на роботі цього працівника 03.01.2015р. у матеріалах справи також немає (як і самих пояснень). Накази лісгоспу про звільнення з роботи [PERSON] не містять підстав їх видання. Звільнення з роботи за прогул, а саме за явно надуманий прогул 03.01.2015р. було звільнено з роботи [PERSON], потребує попередньої письмової згоди виборного органу первинної профспілкової організації лісгоспу (профкому), проте такої згоди у матеріалах справи знову ж таки немає. Необхідність отримання попередньої згоди профкому на припинення трудового договору з працівником за вчинення прогулу прямо передбачена ч.1 ст. 43 КЗпП України. Проте, відповідач у особі представника не зміг жодним чином пояснити у чому полягало одноразове грубе порушення працівником своїх трудових обов'язків і якими доказами вказане підтверджується. Крім того, згідно з наявними у справі письмовими доказами (витяг із статуту лісгоспу, письмові відповіді Держлісагентства України та Львівського ОУЛМГ) для припинення трудового договору із заступником директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» на підставі п.1 ст.41 КЗпП України роботодавець мав отримати попередню згоду Львівського ОУЛМГ, за якою навіть не звертався. Отже, звільнення з роботи [PERSON] проведено не тільки за відсутності передбачених законом підстав, всупереч встановленому законодавством про працю порядку, але й з перевищенням службовими особами лісгоспу своїх повноважень, визначених статутом підприємства, що є безумовною підставою для задоволення позову в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] було звільнено з роботи як за вчинення прогулу, так і за вчинення зазначеним працівником одноразового грубого порушення своїх трудових обов'язків, хоча саме звільнення згідно наказів роботодавця проведено винятково на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України (одноразове грубе порушення працівником трудових обов'язків). Окрім того в судовому засіданні були допитані свідки , зокрема свідок начальник відділу кадрів [PERSON] суду повідомила, що до підготовки наказів про звільнення з роботи [PERSON] вона не мала ніякого відношення, з вказаними наказами працівника не ознайомлювала ні 02.03.2015 р., ні згодом. Окрім того кур'єрською поштою накази про звільнення на адресу [PERSON] не направляла. Допитана в якості свідка бухгалтер [PERSON] повідомила, що у день звільнення з роботи [PERSON] 02.03.2015 року зазначеного працівника на роботі не було, тому йому і направлялося повідомлення про необхідність прибуття на підприємство для отримання трудової книжки із записом про припинення трудового договору. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та свідків дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Виходячи з ч.1 ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а по справам про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки і такий строк позивачкою не пропущено. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про звільнення з роботи осіб за порушення трудової дисципліни (п.п. 3,4,7,8 статті 40, п. 1 статті 41 КЗпП України) судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи додержані роботодавцем передбачені ст.147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Із копії наказу № 33-к про звільнення заступника директора підприємства [PERSON] від 27.02.2015 року вбачається, що [PERSON] було звільнено з посади заступника директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» з 27.02.2015 року на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, а саме за відсутність його на робочому місці 03.01.2015 року без поважних причин, що призвело до одноразового грубого порушення [PERSON], як заступником директора підприємства своїх трудових обов»язків. Із копії наказу № 35-к про внесення змін до наказу №33-к від 27.02.2015 року від 02.03.2015 року вбачається, що пункт 1. Наказу №33-к від 27.02.2015 року викладено в наступній редакції: «звільнити [PERSON] з посади заступника директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» з 02.03.2015 року на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, а саме за відсутність його на робочому місці 03.01.2015 року без поважних причин, що призвело до одноразового грубого порушення [PERSON], як заступником директора підприємства своїх трудових обов»язків». У зв»язку із внесенням змін до наказу № 33-к від 27.02.2015 року щодо дати звільнення [PERSON] головному бухгалтеру державного підприємства «Рава-Руське лісове господарство» провести із працівником остаточний розрахунок щодо виплати заробітної плати та компенсацію за невикористані працівником дні щорічної оплачуваної відпустки . У зв»язку із внесенням змін щодо дати звільнення [PERSON] вважати недійсним запис №11 у трудовій книжці від 27.02.2015 року про звільнення [PERSON] із посади заступника директора ДП «Рава-Руське лісове господарство». Начальнику відділу кадрів державного підприємства «Рава-Руське лісове господарство» у відповідності до вимог цього наказу внести виправлення у трудову книжку щодо звільнення [PERSON] з посади заступника директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» з 02.03.2015 року. Із копії листка непрацездатності [PERSON] виданого Львівською обласною клінічною лікарнею вбачається , що останній в період з 02.03.2015 року по 06.03.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні Львівської обласної клінічної лікарні, стати до роботи 07.03.2016 року. Як вбачається із копії статуту ДП «Рава-Руське лісове господарство» від 2007 року , а саме ст.7 Управління Підприємством та самоврядувуання трудового колективу п.п.7.7. Головний лісничий, головний інженер, головний бухгалтер, головний економіст, заступники директора, лісничі призначаються та звільняються з посади директором за погодженням з Управлінням, інші працівники апарату і структурних підрозділів Підприємства призначаються та звільняються директором. Із листа Державного агенства лісових ресурсів України від 25.08.2015 року наданого на запит представнику позивача від 14.08.2015 року №С02-8/2015 Державне агенство лісових ресурсів України повідомили, що відповідно до ст.7 Статуту ДП «Рава-Руське лісове господарство»(далі Підприємство), затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України від 26.11.2007 №746 , Підприємство за погодженням з Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (далі-Управління) визначає структуру і штати. Органом управління Підприємства є його директор. Головний лісничий, головний інженер, головний бухгалтер, головний економіст, заступники директора, лісничі призначаються та звільняються з посади директором за погодженням з Управлінням,інші працівники апарату і структурних підрозділів Підприємства призначаються та звільняються директором . Тому розпорядчі акти щодо звільнення з роботи заступника директора вказаного лісгоспу Держлісагенством не видавались. Як вбачається із листа Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства від 16.06.2016 року , що на адресу управління не надходило подання від ДП «Рава-Руський лісгосп» щодо погодження звільнення з посади заступника директора лісгоспу [PERSON] Окрім того на запит суду Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства від 22.03.2016 року направили листа про те , що ДП «Рава-Руське лісове господарство» здійснює свою діяльність на підставі статуту, затвердженого наказом Держлісагенства України №746 від 26.11.2007 року, пункт 7.7 ст.7 , якого зобов»язує директора підприємства як орган управління погоджувати призначення на посаду та звільнення з будь-яких передбачених законодавством України про працю, півдстав окремих посадових осіб лісгоспу (зокрема, головних лісничих, інженера, бухгалтера та економіста , заступників директора, лісничих). Згідно даних отриманих від суду копій документів вбачається, що заступник директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» [PERSON] звільнений з роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України 02.03.2015 року на підставі наказів лісгоспу№33-к від 27.02.2015 року та №35-к від 02.03.2015 року. Припинення трудового договору із заступником директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» [PERSON] відбулося без обов»язкового погодження Львівського ОУЛМГ, як того вимагають установчі документи підприємства. Подання адміністрації лісгоспу щодо погодження звільнення з роботи зазначеного вище працівника на адресу управління також не надходили. Отже звільнення з роботи заступника директора вказаного лісгоспу відбулося без будь-якої участі Львівського ОУЛМГ. Розмір посадового окладу заступника директора ДП «Рава-Руський лісгосп» [PERSON] станом на 02.03.2015 року складав 4 353,0 грн. та надбавка за рахунок власних коштів в розмірі 2\~177,0 грн. Із наданого ДП «Рава-Руське лісове господарство» розрахунку про суму нарахованої і виплаченої заробітної плати [PERSON], вбчається що останній за період січень-лютий 2015 року всього отримав 23\~436 грн. 84 коп. Окрім того йому була нарахована заробітна плата за період з 03.01.2015 року в розмірі 309 грн. 28 коп. Із наданого ДП «Рава-Руське лісове господарство» розрахунку про суму нарахованої і виплаченої заробітної плати заступника директора [PERSON], вбчається що останній за період березень 2015 року -лютий 2016 року всього отримав 96\~270 грн. 95 коп. Із наданого ДП «Рава-Руське лісове господарство» розрахунку середнього заробітку заступника директора [PERSON] становить 360 грн. 33 коп. Відповідно до довідки виданої ДП «Рава-Руське лісове господарство» №217/07 від 06.04.2016 року , вбачається що після звільнення працівника [PERSON] 02.03.2015 року бухгалтерія лісгоспу не отримувала та не нараховувала жодних лікарняних листків від даної особи. Відповідно до наданого штатного розпису працівників апарату управління ДП «Рава-Руське лісгове господарство» з 01.07.2015 року та з 01.01.2016 року в переліку структурного підрозділу та посади є головний лісничий перший заступник директора. При винесенні наказу № 33-к від 27.02.2015 року про звільнення із займаної посади заступника директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» [PERSON] з 02.03.2015 року, відповідач керувався п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, а саме за відсутність його на робочому місці 03.01.2015 року без поважних причин, що призвело до одноразового грубого порушення [PERSON], як застуника директора підприємства своїх трудових обов»язків, у звязку з перебуванням всупереч вимогам ч.1 с.149 КЗпП України , та вимогам статуту ДП «Рава-Руське лісове господарство» від 2007 року , а саме ст.7 Управління Підприємством та самоврядування трудового колективу, передбачено п.п.7.7. Головний лісничий, головний інженер, головний бухгалтер, головний економіст, заступники директора, лісничі призначаються та звільняються з посади директором за погодженням з Управлінням, інші працівники апарату і структурних підрозділів Підприємства призначаються та звільняються директором. Таким чином, судом встановлено, що звільнення позивача виконано з порушенням вимог КЗпП України, у зв'язку з чим зроблене незаконно. Верховний Суд України в п.27 своєї постанови №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказує, що при вирішенні питання, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (реально могло бути завдано) шкоду. Відповідно до п.22 вищезгаданої постанови вбачається, що звільнення працівників з роботи на підставі п.1 ст.41 КЗпП України є заходом дисциплінарного стягнення, тому при розгляді справи щодо поновлення на роботі таких працівників, суд зобов'язаний перевірити чи додержані роботодавцем правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень згідно з вимогами ст.ст.148-149 КЗпП України (строк застосування стягнення, витребування перед оголошенням стягнення письмових пояснень від працівника, врахування характеру проступку тощо). ДП «Рава-Руське лісове господарство» не звернуло уваги на те, що відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин безперервно чи сумарно упродовж робочого дня законодавець називає прогулом. При цьому прогул - це окрема підстава припинення трудового з працівником, що передбачена п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яка прямо пов'язана з порушенням працівником правил внутрішнього трудовою розпорядку. При цьому, звільнення з роботи працівника за вчинення прогулу також виступає заходом дисциплінарного впливу, тому, як і в ситуації з п. 1 ст. 41 КЗпП України, роботодавець також зобов'язаний дотримуватися порядку та процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності (ст.ст. 147-149 КЗпП України) у разі припинення трудового договору на підставі її. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст. 40 КЗпП України забороняється звільнення з роботи з ініціативи роботодавця працівника в період тимчасової непрацездатності останнього. Накази ДП «Рава-Руського лісового господарства» про звільнення з роботи [PERSON] беззаперечно вказують, що цього працівника було звільнено з роботи саме за його відсутність на роботі (тобто за вчинення прогулу), а сам прогул роботодавець явно невірно кваліфікував як одноразове грубе порушення працівником своїх трудових обов'язків. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідачем по справі до матеріалів справи роботодавець не долучив доказів, які взагалі обов'язки були покладені на заступника директора лісгоспу (посадову чи службову інструкцію, докази ознайомлення працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку, накази про перенесення робочого дня на 03.01.2015 року, так як 03.01.2015 року був вихідним (субота). Окрім того, за 03.01.2015 року заступнику директора лісгоспу [PERSON] нараховано і виплачено заробітну плату у розмірі 391,8 гри., що підтверджується письмовою довідкою лісгоспу, що в будь-якому випадку спростовує наявність вигаданого прогулу цього дня. Доказів відсутності позивача по справі [PERSON] на роботі 03.01.2015 року у матеріалах справи немає (табелів обліку робочого часу, актів комісій, доповідних записок та ін.), тобто нічим не доводиться факт вчинення працівником прогулу цього дня. Всупереч вимогам ч. 2 ст. 47 КЗпП України звільненому з роботи [PERSON] не видано у день звільнення з роботи 02.03.2015 року копію наказу про звільнення, хоча п.4 наказу №33-к від 27.02.2015 року прямо зобов'язував начальника відділу кадрів забезпечити направлення кур'єрською доставкою на адресу [PERSON] для ознайомлення копію наказу про звільнення. Оцінюючи докази у справі, суд надає перевагу вказаним письмовим доказам, а саме документам, які містяться в матеріалах справи, оскільки такі підписані уповноваженими особами і достовірність та законність таких у суду сумніву не викликає. Разом з тим суд приймає до уваги те, що відповідно до ст..7 п.п.7.7 Статуту ДП «Рава-Руське лісове господарство» Управління Підприємством та самоврядування трудового колективу, передбачено , що головний лісничий, головний інженер, головний бухгалтер, головний економіст, заступники директора, лісничі призначаються та звільняються з посади директором за погодженням з Управлінням, інші працівники апарату і структурних підрозділів Підприємства призначаються та звільняються директором. Судом встановлено, що припинення трудового договору із заступником директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» [PERSON] відбулося без обов»язкового погодження Львівського ОУЛМГ, як того вимагають установчі документи підприємства. Подання адміністрації лісгоспу щодо погодження звільнення з роботи зазначеного вище працівника на адресу управління також не надходили. Отже звільнення з роботи заступника директора вказаного лісгоспу відбулося без будь-якої участі Львівського ОУЛМГ. Суд, на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, враховуючи очевидність порушення прав позивачки у зв'язку з прийняттям протиправного наказу про звільнення, із займаної посади заступника директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» [PERSON], приходить до висновку, що є підстави для визнання незаконним звільнення позивача з роботи . Згідно ст.235 КЗпП України, при звільненні працівника без законних підстав,\~ він повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] заступника директора ДП «Рава-Руське лісове господарство» підлягає негайному виконанню. Отже, враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення позивачу не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні на раніше займаній посаді, зобовязаний виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу. Середньоденний заробіток позивача згідно довідки наданої відповідачем ДП «Рава-Руське лісове господарство» складає 391 грн. 80 коп. У всі інші робочі дні лютого-січня 2015 року [PERSON] перебував на лікарняному з виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності . Враховуючи, що день звільнення позивача є 02.03.20915 року по час винесення рішення по справі 10.06.2016 року, отже слід стягнути з відповідача суму середнього заробітку позивача [PERSON] за весь час вимушеного прогулу (391,80 грн.х 336 робочих днів) , що становить 131 644 грн. 80 коп. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Окрім цього, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частки вимог. Тому суд прийшов до висновку, що з відповідача ДП «Рава-Руське лісове господарство» в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved