Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду\~\~з позовом до [PERSON] міської ради про визначення часток померлих та інших участників у спільному майні. Посилався на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Комісіею по приватизації житла виконавчого комітету [PERSON] міської ради народних депутатів 25 лютого 1997 року, зареєстрованого [PERSON] бюро технічної інвентаризації у рерову книгу за № 4261, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] Йосиповичем та членами його сімї: [PERSON]., [PERSON] Оттіла Бейловичем та [PERSON] Бейловичем, загальною площею 54,9 кв.м.. [PERSON], батько позивача, помер 18.01.2016 року, мати позивача, [PERSON] померла ще раніше 02.03.2005, заповітного розпорядження батьки не залишили. Брат позивача, [PERSON] 20 років тому виїхав на ПМП до Угорщини, спадщину не прийняв. Однак номатірусом було відмовлено позивачу в оформленні спадщини, оскільки згадана квартира належить померлим батькам та членам сімї на праві спільної сумісної власності без визначення часток померлих. Таким чином, іншого способу захистити свої права, окрім судового у нього не має. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив ухвалити рішення з підстав наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради також у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про визнання позову. У відповідності до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~у звязку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у підготовчому засіданні. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~ Так, судом встановлено, свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 1997 року, за № 4261, квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] Йосиповичем та членами його сімї: [PERSON]., [PERSON] Оттіла Бейловичем та [PERSON] Бейловичем, загальною площею 54,9 кв.м.. Частки співвласників у майні визначені не були. У відповідності до\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Таким чином, право власності на нерухоме майно квартиру № 1, що розташована в будинку № 24 по вул.. Б. Хмельницького в м. Берегово належало у рівних частках. Батько позивача, помер 18.01.2016 року, а мати позивача, [PERSON] померла 02.03.2005 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть. Після смерті яких відкрилась спадщина на майно померлих, а саме на належні\~\~частки квартири. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або законом (ст. 1217 ЦК України). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку наявний один спадкоємець майна спадкодавця, який має право на отримання спадщини.\~\~ Як було встановлено судом, [PERSON] у визначеному законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з тим, що частка померлого у спадковому майні визначена не була. У п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування"\~розяснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Статтею\~ст. 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З огляду на вище вказане та враховуючи, що у спадкоємця відсутня можливість іншого способу, окрім судового, захистити свої права, визнання позову відповідачами не порушує їх прав та законних інтересів, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved