Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення з відповідача в її користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , згідно судового рішення від 13 жовтня 2016 р. по справі №342/689/16-ц; встановити стягнення з відповідача аліментів в її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що в період з 08.09.2014 року до 20.02.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання, [INFO] в них народилася дочка - [PERSON] . Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинилися ще в 2015 році, а тому влітку 2016 року позивач звернулася до Городенківського районного суду із заявою про встановлення стягнення аліментів. Рішенням Городенківського районного суду від 13.10.2016 встановлено стягнення аліментів з [PERSON] в твердій грошовій сумі по 750 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дочки, розпочато стягнення з 18.07.2016 року і проводити до досягнення дитиною повноліття. Після ухвалення вищевказаного судового рішення, відповідач справно сплачує по 750 грн. на картковий рахунок, відкритий на ім`я позивача в Приватбанку, без примусового стягнення відділом ДВС. Встановлений судом розмір аліментів (по 750 грн.) на даний час є недостатніми коштами для утримання дитини та забезпечення нормального рівня життя дочці. Крім того, після внесення змін до Сімейного кодексу України розмір аліментів не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму. Вероніка росте, розвивається, навчається, потребує збалансованого харчування й вітамінів, добротного одягу та взуття, розвиваючих іграшок та літератури, відвідує гуртки. При стрімкому рості цін, який зараз відбувається, все це потребує значних матеріальних витрат і згідно Закону України участь відповідача у таких витратах є його обов`язком. Всупереч вимогам Закону, кошти, надані відповідачем не покривають половини всіх витрат на дитину. Врегулювати даний спір в досудовому порядку не вдається, сторони зовсім не спілкуються. На даний час матеріальне становище [PERSON] значно покращилося, в 2020 році він працевлаштувався (торговий агент приватної фірми), тобто має можливість фінансово допомагати своїй дитині в більшому розмірі. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить здійснювати стягнення аліментів із дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено та прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2017 року по справі №342/1302/16-ц (провадження № 2/342/139/2017), яке 03 березня 2017 року набрало законної сили, розірвано шлюб між гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 08.09.2014 року виконавчим комітетом Городницької сільської ради, Городенківського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 3; неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] залишено проживати з [PERSON] ; після розірвання шлюбу залишено позивачу прізвище " [PERSON] ". Те, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис за № 4 від 05.11.2014, стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.11.2014 виконавчим комітетом Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.09.2018 Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] після державної реєстрації шлюбу 28.09.2018 з [PERSON] , присвоєно прізвище « [PERSON] ». Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184 згаданого Кодексу визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2016 року по справі № 342/689/16-ц, яке набрало законної сили 24.10.2016, вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 750 грн. щомісячно; з 18.07.2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення суду 20.10.2016 судом видано виконавчий лист. Виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] до відділу ДВС не пред`являвся, що стверджено копією довідки № 12.10-36/68 від 17.01.2018, виданою Снятинським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. До матеріалів справи позивачем [PERSON] додано копії квитанцій про оплату за [PERSON] за танці та за музичну школу. Позивач [PERSON] просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача [PERSON] аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що відповідає вимогам частини 3 статті 181 СК України. Частина 3 статті 181 СК України визначає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини передбачено статтею 183 згаданого Кодексу. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи обставини, визначені ст.182, 183 СК України, суд вважає, що є підстави для задоволення позову та зміни способу стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Outcome: approved