Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.08.2015 року відкрито провадження у даній справі, призначено її судовий розгляд. 09.11.2015 року третьою особою [PERSON] було подано до канцелярії суду позовну заяву як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року третій особі [PERSON] було повернуто її позовну заяву про визнання недійсним правочину та угоди безгрошовою. Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах від 10.02.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2015 року скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції. 24.02.2016 року третьою особою [PERSON] було подано до канцелярії суду позовну заяву як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору про визнання недійсним правочину та угоди безгрошовою. Згідно протокольної ухвали суду від 01.04.2016 року позовну заяву третьої особи [PERSON] , що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, було долучено до матеріалів справи та ухвалено проводити її розгляд разом з основним позовом. У позовній заяві [PERSON] обгрунтовує свої вимоги тим, що фактично кошти по борговій розписці не передавалися, правочин є фіктивним та укладеним значно пізніше вказаної у ньому дати, з метою створення штучних умов для позбавлення [PERSON] належного їй майна. 08.05.2018 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва провадження в даній справі зупинено, в зв`язку з призначенням по справі судової експертизи встановлення часу виконання записів і підписів у розписці про отримання грошової суми боргу. 01.02.2019 року до Деснянського районного суду м. Києва повернулася дана цивільна справа з Незалежного інституту судових експертиз з висновком за результатами проведення фізико - хімічної експертизи матеріалів документів в цивільній справі № 754/10878/15-ц від 30.01.2019 року № 9244. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року було поновлено провадження по даній цивільній справі, призначено проведення її розгляду по суті в загальному порядку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.02.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , (третя особа: [PERSON] ) про стягнення боргу залишено без розгляду. В судовому засіданні третя особа та її представник повністю підтримали вимоги позовної заяви та просили про їх задоволення. Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про всі судові засідання. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав. Вислухавши вступне слово третьої особи, її представника, відповідача [PERSON] ,вивчивши письмові матеріали справи, допитавши свідка, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до розписки, наявної у матеріалах цивільної справи, 23.04.2012 року відповідач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США з терміном повернення до 23.04.2015 року. Як випливає з матеріалів справи, висновок експертизи за результатами проведення фізико - хімічної експертизи документів підтверджує, що розписка не була написана у квітні 2012 року, а давність виконання розписки, датованої 23 квітня 2012 року, від імені [PERSON] , про отримання в борг від [PERSON] , грошових коштів у сумі 40000 (сорок тисяч) доларів США, безвідсотково строком на 01 травня 2015 року, не відповідає вказаній в ній даті. Згідно з висновком експертизи, розписку складено у період з червень 2015 - червень 2014 року. Відповідно до постанови Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду у справі № 524/4946/16-ц від 08.07.2019, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15. Підтвердження відповідачем отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання. Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року; № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року, суди повинні детально досліджувати подані сторонами документи. Мається на увазі, що суди повинні дослідити договір позики чи розписку на наявність усіх ознак притаманних борговому документу. Згідно з ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Згідно з 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Так, оцінюючи пояснення відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо часу, місця та обставин отримання у борг коштів, суд вважає, що вони є суперечливими та взаємовиключними. З письмових пояснень [PERSON] , випливає, що кошти, зазначені у розписці від 23.04.2012, у сумі та у дату, зазначену у розписці за його підписом, не передавалися. Крім того, відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив визнати необгрунтованим висновок експертизи за результатами проведення фізико - хімічної експертизи документів від 30.01.2019 року. Дослідивши висновок судового експерта, суд вважає, що він є повним, обґрунтованим, під час проведення експертизи досліджувались всі обставини стосовно спірної розписки, висновки експерта містять докладний опис отриманих експертом матеріалів, та відомостей, які встановлені при дослідженні об`єктів експертизи, на кожне з поставлених судом питань надано відповіді по суті, які є повними, зрозумілими, вичерпними та науково обґрунтованими. За таких обставин, підстав для відхилення висновку експерта судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вислухавши вступне слово учасників судового процесу, оцінивши висновок експерта в сукупності з іншими наявними доказами, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним правочину та визнання угоди безгрошовою. Відповідно до ст. 133 ЦПК України з відповідачів на користь третьої особи з самостійними вимогами підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 21709,00 грн. за проведення ескпертизи, а також сума сплаченого судового збору у розмірі 1207,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved