Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач 29.12.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом, який мотивує тим, що під час перетворення радгоспу ім. Комінтерну на КСП «Агрофірма Поділля» між членами трудового колективу були укладені Угода про спільну діяльність членів трудового колективу радгоспу ім. Комінтерну від 09.12.1994 р. та Договір №29 безоплатної передачі майна цілісного майнового комплексу радгоспу ім. Комінтерну від 28.11.1995 р., укладений між РВ ФДМ України по Київській області та товариством покупців членів трудового колективу радгоспу ім. Комінтерну . 23.01.1996 р. Баришівською РДА був зареєстрований Статут КСП «Агрофірма Поділля». Під час перетворення радгоспу ім. Комінтерну на КСП «Агрофірма Поділля» останньому за рішенням Подільської сільської ради були передані у колективну власність земельні ділянки площею 3337,0 га для сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] від 10.06.1996 р. (додається). Відповідно до положень ч. 9 ст. 17 Земельного кодексу України (від 18.12.1990 р. в редакції, чинній станом на 10.06.1996 р.), передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам (надалі - «КСП»), у тому числі створеним на базі радгоспів провадиться сільськими Радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств. Згідно із положеннями ч. 1, 2 ст. 23 ЗК України (у вказаній вище редакції) право власності землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається КСП із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. №720/95 було установлено, зокрема, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність КСП, у тому числі створеним на базі радгоспів. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени КСП відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. 03.03.2000 р. КСП «Агрофірма Поділля» було припинено та утворено на базі майна цього підприємства ТОВ «Агрофірма Поділля» як правонаступника КСП, що підтверджується Статутом товариства. Після припинення КСП розпочався процес виділення майна підприємства у натурі. Так, члени КСП «Агрофірма Поділля» згідно списку до державного акту на право колективної власності на землю від 10.06.1996 р. отримували земельні частки (паї) в натурі на місцевості відповідно до положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». СТОВ «Деренківець» придбало у членів реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля» майнові сертифікати на загальну суму 1'919'124,16 грн., що становить 90,31% всього майна реорганізованого КСП. Вказані сертифікати із договорами на їх придбання були подані до Подільської сільської ради Київської області та переоформлені на Позивача згідно із п. 14 згаданого вище «Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення» затвердженого Постановою КМУ від 28 лютого 2001 р. N 177. Таким чином, Позивач став співвласником майна реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля» та набув усі інші права члена КСП. Рішенням Загальних зборів співвласників майна реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля», оформлені Протоколом №01-11/15 від 07.11.2015 р., із Пайового фонду реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля» було виділено в натурі у приватну власність СТОВ «Деренківець» майно пропорційно його майновим паям, які були пред`явлені загальним зборам співвласників майна КСП для виділення майна в натурі. Зокрема, СТОВ «Деренківець» набуло у приватну власність такі будівлі та споруди у с. Поділля Баришівського району Київської областіза адресами, що і земельні ділянки, на які позивач просить суд визнати його право власності. У подальшому право власності СТОВ «Деренківець» на це майно було підтверджене рішенням Баришівського районного суду від 30.05.2018 р. по справі №355/751/17 та зареєстроване за товариством у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (копія рішення суду та витяг із реєстру додані позивачем). Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗК України (від 18.12.1990 р.) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.У ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (у діючій редакції) встановлено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином СТОВ «Деренківець» одночасно із набуттям майна бувшого КСП набуло у власність і земельні ділянки, які знаходяться під цими будівлями і спорудами та необхідні для їх утримання. Позивач звернувся до Подільської сільської ради із заявою від 25.07.2018 р. за вих. №10 надати інформацію щодо належності земельних ділянок під будівлями і спорудами, які були набуті СТОВ «Деренківець» у власність внаслідок розпаювання майна пайового фонду КСП Агрофірма Поділля, та отримав відповідь від 10.08.2018 р. №131 про те, що ці землі є частиною земель, які були передані у колективну власність вказаному КСП відповідно до державного акту на право колективної власності на землю від 10.06.1996 року. Після цього, СТОВ «Деренківець» для оформлення свого права власності на земельні ділянки звернулось із заявою до Подільської сільської ради від 30.08.2018 р. за вих. №18 про виділення земельних ділянок у натурі у власність товариства та видати документи, що посвідчують право власності СТОВ «Деренківець» на ці земельні ділянки. Рішенням Подільської сільської ради від 31.10.2018 р. №315-31-07 заяву СТОВ «Деренківець» було задоволено і надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у приватну власність товариства. На даний час згідно укладеного із СТОВ «Деренківець» договором, землевпорядна організація розробляє проекти землеустрою і вже виготовлені кадастрові плани земельних ділянок . Таким чином, СТОВ «Деренківець» набуло у приватну власність земельні ділянки під будівлями та спорудами у с. Поділля в порядку ст. 120 ЗК України і зараз проходить процес оформлення права власності на земельні ділянки. Відповідач [PERSON] , 05.12.2018 р звернувся до СТОВ «Деренківець» з заявою якою вимагає від СТОВ «Деренківець» оформити з ним договір оренди земельних ділянок, на яких знаходиться нерухоме майно СТОВ «Деренківець». У заяві [PERSON] вважає себе співвласником земельних ділянок на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] від 10.06.1996 р., а оскільки КСП «Агрофірма Поділля» та його правонаступник ТОВ «Агрофірма Поділля» були ліквідовані без правонаступників, то він вимагає від СТОВ «Деренківець» укласти договір оренди земельних ділянок з ним, як головою Спілки співвласників майна реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля» . Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, із вище наведеного вбачається те, що гр. [PERSON] , не визнає право власності СТОВ «Деренківець» на земельні ділянки товариства, а тому існує необхідність захистити право Позивача в судовому порядку. Позов подається до фізичної особи гр. [PERSON] , який підписав заяву про укладення договору оренди землі та не визнає право власності Позивача на земельні ділянки і тому вказаний відповідачем по справі. Просять суд визнати за СТОВ «Деренківець» право власності на земельні ділянки, розташовані під будівлями та спорудами право власності на які перейшло до позивача відповідно до діючого законодавства. В судовому засіданні представник позивача Бордаченко О. В . заявлений позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Крочак Н.М. заявлений позов визнала в повному обсязі, та пояснила, що ознайомившись з матеріалами доданими до позову відповідач зрозумів помилковість своїх вимог, та визнає заявлені вимоги в повному обсязі. Представники третіх осіб Баришівська селищна рада Баришівського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з`явились про день час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та у встановлений законом спосіб. До суду надійшли клопотання представників третіх осіб та письмові пояснення в яких проти позовних вимог заперечують. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Мотивуючи те, що заявлені вимоги не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд зазначає наступне. Суд відхиляє заперечення ГУ Держгеокадастру у Київській області, що зводяться до двох аргументів: Позивач не має права на земельні ділянки у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" №2498-VIII від 10.07.2018 р., відповідно до якого землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані; спірні земельні ділянки не сформовані, а тому ст. 120 ЗК України до правовідносин не може застосовуватись. Згідно із ст. 120 ЗК України до Позивача перейшло право власності на земельні ділянки під будівлями та спорудами одночасно із набуттям ним права власності на них після передачі їх Позивачу у 2015 році і державною реєстрацією права власності Позивача на ці будівлі та споруди у 2018 р. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 р. по справі № 539/3192/16-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно із ст. 120 ЗК України право власності на земельні ділянки переходить до набувача будівель та споруд в силу положень закону і не залежить від дій чи рішень третіх осіб. Норми Закону України №2498-VIII від 10.07.2018 р., на який посилається ГУ Держгеокадастру у Київській області, не поширюється до спірних правовідносин, оскільки Позивач довів набуття ним права власності на спірні земельні ділянки до набрання чинності цим законом, а у Законі №2498-VIII зазначено, що він не поширюється на земельні ділянки, які на день набрання чинності цим Законом вже перебувають у приватній власності. Крім того, Позивач звернувся до суду за захистом порушених прав у грудні 2018 р., тобто до 01.01.2019 р. - дати набрання чинності Законом №2498-VIII від 10.07.2018 р., а тому в силу ст. 58 Конституції України норми цього закону зворотної дії в часі не мають і до спірних правовідносин не застосовуються. Аргументи ГУ Держгеокадастру у Київській області про те, що земельні ділянки не були сформовані і Позивач не набув право власності на них згідно ст. 120 ЗК України, помилкові. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У ч. 1 ст. 120 ЗК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Верховний Суд України у постанові від 13.04.2016 р. по справі №6-253цс16 сформував правовий висновок, що до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування, якщо при набутті житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений. Позивач надав до суду із позовом державний акт на право колективної власності на земельну ділянку [NUMBER] від 10.06.1996 р., лист Подільської сільської ради від 10.08.2018 р. №131, кадастрові плани на земельні ділянки із «Обґрунтуванням визначення меж та площі земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва СТОВ «Деренківець»». Згідно наведених вище норм законодавства ці докази підтверджують те, що земельна ділянка, посвідчена державним актом від 10.06.1996 р., вважається сформованою в силу Закону від 07.07.2011 №3613-VI, а до Позивача перейшла та її частина, що була зайнята будівлями і спорудами, які набув Позивач, і яка необхідна для їх обслуговування. Конкретна площа та розмір визначена землевпорядною організацією на підставі рішення Подільської сільської ради від 31.10.2018 р. №315-31-07 про надання дозволу позивачу на розроблення проекту відведення земельних ділянок відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій». Також суд непогоджується із запереченнями Баришівської селищної ради проти позову. Заперечення того, що договір №29 від 28.11.1995 р. про безоплатну передачу майна ЦМК радгоспу ім. Комінтерну не набрав чинності, бо не був нотаріально посвідчений, спростовується копією сторінки договору №29 із відміткою про його нотаріальне посвідчення державним нотаріусом Баришівської ДНК і реєстрацію в реєстрі за №2-4427 від 28.11.1995 р. наданою Позивачем до суду. Інші заперечення про те, що члени КСП «Агрофірма Поділля» не отримали у колективну власність земельні ділянки під будівлями та спорудами, спростовуються положеннями ст.ст. 5, 22, 23 ЗК України (у редакції 1990 р.). Цими нормами було передбачено те, що земля може належати громадянам на праві колективної власності, а суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства (КСП), право яких посвідчується державними актами про право колективної власності на землю, до якого додається список громадян-власників земельної ділянки. У ст.ст. 7, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» встановлено, що земля та інше майно КСП є об`єктами права колективної власності КСП, належить на праві власності його членам і формує пайовий фонд КСП. Тобто, власниками земельних ділянок, що зареєстровані за КСП на праві колективної власності, були члени КСП. Не можна погодитись також із запереченнями Баришівської селищної ради про те, що право власності на будівлі, споруди, земельні ділянки перейшло до ТОВ «Агрофірма Поділля», яке рішення про передачу земельних ділянок Позивачу не приймало і визнано банкрутом. Земельні ділянки та майно КСП входило до пайового фонду підприємства, яким члени КСП, як власники, могли розпоряджатись після припинення підприємства. Для управління майном пайового фонду реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля» було утворено Спілку співвласників майна, яка не є юридичною особою (п. 2 Статуту Спілки співвласників реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля`копія якого надана до справи позивачем). У матеріалах справи містяться копії майнових сертифікатів КСП «Агрофірма Поділля», які підтверджують набуття Позивачем права на 90,31% Пайового фонду цього КСП і, відповідно, набуття Позивачем прав та обов`язків члена КСП. За рішенням Загальних зборів співвласників майна реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля», оформленого Протоколом №01-11/15 від 07.11.2015 р., та у відповідності до Статуту спілки співвласників майна реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля» було прийнято рішення виділити у натурі та передати у приватну власність Позивачу, серед іншого, будівлі та споруди у с. Поділля. Відтак, Позивач набув будівлі та споруди у членів КСП «Агрофірма Поділля», які були власниками цього майна (і земельних ділянок) та мали право розпоряджатись цим майном відповідно до Статуту спілки співвласників, а не у ТОВ «Агрофірма Поділля». Твердження Баришівської селищної ради, що право власності Позивача не порушене Відповідачем, спростовується зібраними по справі доказами. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» право передавати земельні ділянки в оренду належить їх власнику або уповноваженим власником особам. Відповідач як член КСП «Агрофірма Поділля» та голова Спілки співвласників майна реорганізованого КСП «Агрофірма Поділля» вважав себе власником спірних земельних ділянок на підставі Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] від 10.06.1996 р., який не скасований, і тому своєю заявою від 05.12.2018 р. вимагав від Позивача оформити з Відповідачем договір оренди спірних земельних ділянок. Крім того, Відповідач для оформлення свого права власності на спірні земельні ділянки звертався до Подільської сільської ради із заявою від 05.12.2018 р. про приватизацію зазначених земельних ділянок, але отримав від ради лист від 25.12.2018 р. № 179 про відмову, так як дозвіл Подільської сільської ради на розроблення проекту відведення спірних земельних ділянок було раніше надано Позивачу. У Позивача відсутній правовстановлюючий документ на земельні ділянки, які він набув у власність згідно із ст. 120 ЗК України одночасно із будівлями та спорудами, і це право власності оспорює та не визнає Відповідач. Ці обставини дають право Позивачу звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного права власності, як це передбачено ст. 392 ЦК України. Верховний Суд України у постанові від 13.04.2016 р. по справі №6-253цс16 дійшов правового висновку про те, що право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на будівлі та споруди, у тому числі у випадках, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на ці будівлі та споруди, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тому порушене право власності Позивача на спірні земельні ділянки підлягає захисту судом. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved