Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, просить суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 14 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 207, залишити дошлюбне прізвище " [PERSON] ", стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття,стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем зареєстрували шлюб 14 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 207. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини поступово погіршувалися, що привело до їх припинення, спільне господарство не ведеться, примирення між нею та чоловіком не можливе. Відповідач є працездатною людиною, яка може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. На підставі вищевикладеного вона просить її позовні вимоги задовольнити. 10 грудня 2019 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду на 13 січня 2020 рік о 13.50 годину. 13 січня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час судового розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і через оголошення на сайті судової влади, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд Ухвалою від 12 березня 2010 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 -281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, відповідно до наданої заяви, за наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно позивач та відповідач 14 червня 2013 року уклали шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Стахановського міського управління юстиції у Луганській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 207. /л.с. 7/ Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини поступово погіршувалися, що привело до їх припинення, спільне господарство не ведеться, примирення між нею та чоловіком не можливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сім`ї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому її позовні вимоги в цієї частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Стосовно вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд приходить до наступного. Так, дійсно від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. /л.с. 8/ Як вказує позивач у своєму позові, відповідач є працездатною людиною та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до довідки від 03 грудня 2019 року № 5111-5000240928 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] перебуває за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 дo 18 років, починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи, що ст. 180 СК України покладає обов`язок утримувати дітей на обох батьків, прийнявши до уваги матеріальне становище стягувача та платника аліментів, вікову категорію дитини та їх потреби, суд приходить до висновку, що в даному випадку доцільним буде стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 06 грудня 2019 року і до повноліття [PERSON] , [INFO] , тобто до [INFO] включно, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн за подання позову про стягнення аліментів, на користь позивача за подання позову щодо розірвання шлюбу, судові витрати у розмірі 768, 40 грн. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved