Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Короткий виклад обставин справи: [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Вовканич Сергій Михайлович, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року, який виданий [PERSON] , на підставі ухвали про визнання мирової угоди Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2008 року, справа №2п-2723, площа земельної ділянки: 0,8610 га, цільове призначення - для іншої комерційної діяльності, реєстрація в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1214881201- 0108071000233 та скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: об`єкт незавершеного будівництва, адміністративний будинок, технічний опис майна: дев`ять приміщень, процент готовності становить - 97%, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 23955570 на земельній ділянці з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106, дата прийняття рішення: 1.07.2008 року, дата внесення запису: 11.07.2008 року, прізвище, ім`я та по батькові власника: [PERSON] , форма власності: приватна, частка власності: 1/1, підстава виникнення: акт про право власності на земельну ділянку, ЯЕ449054, 08.07.2008 року, Великолазівська сільська рада, ухвала суду, 2п-2723, 02.04.2008, Ужгородський міськрайонний суд, з одночасним припиненням вищевказаного речового права. Позов обґрунтовує тим, що 16.07.2020 року [PERSON] звернувся із заявою до державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (реєстраційний номер 40502749) для проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна на житловий будинок, розташований [ADDRESS] кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106 разом з документами для проведення державної реєстрації прав. 20.07.2020 року державним реєстратором Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №53202021, оскільки відповідно до даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна (далі РНМ) 23955570 на земельній ділянці з кадастровим номер 2124881201:01:002:0106 розміщений об`єкт незавершеного будівництва належний третій особі, документи, що посвідчують право заявника на об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку відсутні. Державна реєстрація об`єкту нерухомого майна - незавершеного будівництва, РНМ 23955570 проведена Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року, який виданий [PERSON] , мешканцю [ADDRESS] на підставі ухвали про визнання мирової угоди Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2008 року, справа №2п-2723, площа земельної ділянки: 0,8610 га, цільове призначення - для іншої комерційної діяльності, реєстрація в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1214881201-0108071000233. За договором купівлі продажу від 25.06.2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дурневич Н.М., номер у реєстрі нотаріальних дій 673, [PERSON] , мешканець [ADDRESS] , придбав у [PERSON] , мешканки [ADDRESS] земельну ділянку кадастровий номер 2124881201:01:002:0106, що розташована за адресою: [ADDRESS] , нова адреса розташування земельної ділянки згідно довідки №492, виданої Великолазівською сільською радою 23.06.2011 року с.В.Лази Ужгородського району» [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів №10062687 від 25.06.2011 набувачем земельної ділянки з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-2103786002019 від 26.09.2019 цільове призначення придбаної [PERSON] земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель: землі житлової та громадської забудови, дата державної реєстрації земельної ділянки 18.07.2008 року. Будівельний паспорт на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , виданий забудовнику [PERSON] 30.12.2011 року , реєстраційний номер 96/2011. 19.06.2012 року [PERSON] скеровано на адресу начальника ДАБК у Закарпатській області повідомлення про початок будівельних робіт щодо будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яке зареєстровано 19.06.2012 року за № ЗК 06212101461. Технічний паспорт на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , замовником якого є [PERSON] виготовлено ФОП [PERSON] 21.04.2016 року. Відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі дозвільних документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України Закарпатською ІДАБК видано декларацію про готовність об`єкту - житлового будинку, який знаходиться адресою: [ADDRESS] ЗК 141182181106. Відповідно до довідки Баранинської сільської ради за №358 від 22.07.2019 року індивідуальному житловому будинку, готовність якого посвідчується Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації та будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту №ЗК 141182181106 та відповідно до рішення виконавчого комітету від 22.11.2018 року за №4 присвоєно поштову адресу [ADDRESS] . Позивач вказує, що з отриманої на адвокатський запит відповіді з відділу в Ужгородському районі головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області листом за №29-7-0.28-654/102-20 від 11.12.2020 року разом з належним чином завіреними копіями Державних актів на право власності земельну ділянку вбачається, що у державному акті на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року та у державному акті на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 зазначено один і той же кадастровий номер земельної ділянки, а саме: 2124881201:01:002:0106. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 року у розділі «План меж земельної ділянки» в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки посвідчені підписом начальника відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі та скріплені гербовою печаткою відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі Головного управління земельних ресурсів у Закарпатській області Державного агенства земельних ресурсів України. Разом з тим, відповідно до відомостей поземельної книги Управління Держземагенства в Ужгородському районі, які отримані на адвокатський запит №12- 2020/29 від 22.12.2020 року супровідним листом відділу в Ужгородському районі головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області за №29-7-0.28- 672/102-20 від 31.12.2020 року та яка відкрита 18.07.2008 року наявна наступна інформація стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 2124881201:01:0020:106 місце розташування: [ADDRESS] , категорія земель: землі житлової і громадської забудови, площа: 0,0900 гектарів, в подальшому внесено виправлення щодо місця розташування земельної ділянки (запис від 26.09.2019 року №004): [ADDRESS] , право власності: [PERSON] , форма власності: приватна власність, відомості про документ, що посвідчує право: державний акт серії ЯЕ номер 448977, дата державної реєстрації 18.07.2008 року, в подальшому внесено виправлення щодо відомостей про власників, користувачів (запис від 26.09.2019 року за №006): власник [PERSON] , форма власності: приватна власність. Відповідно до відомостей поземельної книги Управління Держземагенства в Ужгородському районі, яка відкрита 08.07.2008 року наявна наступна інформація стосовно земельної ділянки з кадастровим номером:2124881201:01:002:0169, місце розташування: [ADDRESS] , категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, площа: 0,8610 гектарів, в подальшому внесені виправлення категорія земель: землі житлової та громадської, право власності: [PERSON] , форма власності: приватна власність, відомості про документ, що посвідчує право: державний акт серії ЯЕ номер 49054, дата державної реєстрації: 08.07.2008 року, в подальшому внесено виправлення щодо відомостей про власників, користувачів власник [PERSON] , форма власності: приватна, дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно: 26.04.2013 року. Окрім того, 03.03.2020 року відбувся поділ земельної ділянки з кадастровим номером 2124881201:01:002:0169 на три земельні ділянки, яким відповідно присвоєні наступні кадастрові номери: 2124881200:11:011:0391 (площа 0,1 га), 2124881200:11:011:0392 (площа 0,5596 га) 2124881200:11:011:0392. Позивач зазначає, що складання та видача Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008, в якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106 проведена з порушенням вимог діючих на той час нормативно-правових актів, що призвело до дублювання кадастрового номеру земельної ділянки та відповідно до порушення прав власника земельної ділянки [PERSON] . Вказує, що відповідно до інформації, яка міститься у відкритому доступі Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 26.08.2008 року, номер запису: 13201120002001181, прийнято рішення щодо реорганізації органу, що на той час здійснював заповнення та посвідчення державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року - відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі, наразі його правонаступником є Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно при проведенні державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - об`єкт незавершеного будівництва адресою: [ADDRESS] , внесені разом із недостовірними відомостями щодо кадастрового номеру земельної ділянки. Зокрема, державна реєстрація права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна на земельній ділянці з кадастрові номером 2124881201:01:002:0106 відбулася на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ номер 449054 від 08.07.2008 року, в якому замість кадастрового номеру земельної ділянки 2124881201:01:002:0169 зазначено кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106, в свою чергу власник земельної ділянки з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106 [PERSON] внаслідок державної реєстрації об`єкту нерухомого майна РНМ 23955570 фактично позбавлений можливості реалізувати своє право як власник вказаної земельної ділянки, а саме здійснити державну реєстрацію прав на об`єкт нерухомого майна - новозбудований житловий будинок на зазначеній земельній ділянці. Позивач вказує, що за таких обставин, з врахуванням того, що необхідності в укладенні правочину щодо об`єкту незавершеного будівництва не було, запис про державну реєстрацію об`єкту нерухомого майна - об`єкту незавершеного будівництва адміністративний будинок, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106 вчинений Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна з порушенням діючих, на той час нормативно-правових актів та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, в якому невірно зазначено кадастровий номер земельної ділянки. На підставі наведеного позивач посилається на положення ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Процесуальні дії по справі та позиція учасників процесу: Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна залишено без руху (а.с. 106-107). Представником позивача 05.03.2021 року усунуто недоліки вказані в ухвалі. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2021 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи (а.с. 114-115). 06 квітня 2021 року від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначає, що на даний час Держгеокадастр, його структурні підрозділи та посадові особи - державні кадастрові реєстратори здійснюють державну реєстрацію земельних - ділянок, а не прав на них. Державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номеру. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав. Реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється органами державної реєстрації прав Міністерства юстиції України відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі наведеного вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області є неналежним відповідачем в даному судовому процесі. Відповідач посилається на сплив позовної давності. Зазначає, що в даній судовій справі оскаржується державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.07.2008 серії ЯЕ №449054, відтак строк позовної давності закінчився 08.07.2011, а зазначена позовна заява подана до суду після строку у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Відповідач вважає, що позовні вимоги позивача та підстави, що викладені у позовній заяві щодо неправомірності дій Головного управління є необґрунтованими, надуманими та є особистими припущеннями позивача, які не ґрунтуються на нормах матеріального права та фактичних обставинах справи. На підставі наведеного просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 15 квітня 2021 року представник позивача подав відповідь на відзив, до якої долучив докази направлення такого іншим учасникам справи. У такій зазначає, що заперечення Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області підлягають відхиленню виходячи з наступного. Заперечення відповідача ґрунтуються на двох тезах: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області не є належним відповідачем у даному судовому процесі; Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області заявлено про застосування строку позовної давності. Вказує, що зазначені тези є взаємовиключними, оскільки з одного боку Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області обґрунтовує у відзиві позицію про те, що вона не є стороною у спорі, з іншого боку, як сторона у спорі заявляє про застосування строку позовної давності. Вказує, що позовна заява містить дві вимоги. Щодо першої вимоги про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, то саме з інформації з відділу в Ужгородському районі головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (лист за №29-7-0.28-654/102- 20 від 11.12.2020 року) та з доданим до листа належним чином посвідчених копій Державних актів на право власності на земельну ділянку позивачу [PERSON] стало відомо про те, що у державному акті на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року та у державному акті на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 зазначено один і той же кадастровий номер земельної ділянки, а саме: 2124881201:01:002:0106 і щодо зазначеної обставини відповідачем 2: управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області жодних заперечень у відзиві на позовну заяву не подано. Складання та видача Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 проведена відділом земельних ресурсів в Ужгородському районі з порушенням вимог діючих на той час нормативно-правових актів, що призвело до дублювання кадастрового номеру земельної ділянки у двох різних актах про право власності на земельну ділянку на різні земельні ділянки за площею, місцем розташування, цільовим призначенням та конфігурацією та відповідно до порушення прав власника земельної ділянки [PERSON] . За таких обставин позивачем [PERSON] вірно зазначено відповідача 2: Головне Управління Держгеокадастру у Закарпатській області яке є правонаступником відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі, на якого у відповідності до вимог діючих на час оформлення Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 нормативно- правових актів покладено обов`язок щодо складання та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку. Щодо строків позовної давності позивач зазначає, що 16.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся із заявою до державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області для проведення державної реєстрації права власності, на житловий будинок, розташований [ADDRESS] . Разом з тим, 20.07.2020 року державним реєстратором Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №53202021, оскільки відповідно до даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер майна (23955570 на земельній ділянці з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106 розміщений об`єкт незавершеного будівництва належний третій особі. Саме з 20.07.2020 року розпочався перебіг позовної давності для захисту позивачем [PERSON] свого цивільного права. Окрім цього зазначив, що земельну ділянку [PERSON] придбано за договором купівлі-продажу від 25.06.2011 року, відповідні відомості щодо вказаної угоди наявні у Державному реєстрі правочинів за №10062687 від 25.06.2011. Позивачем оформлені дозвільні документи на будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106, складання та видача яких безпосередньо була пов`язана з перевіркою права власності на земельну ділянку. За таких обставин, позивач [PERSON] не міг до 20.07.2020 року довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Окрім того, сплив строку позовної давності, що зазначений відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву не заслуговує на увагу, оскільки перебіг такого строку для позивача розпочався з 20.07.2020 року. На підставі наведеного представник позивача просив позовну заяву задовольнити. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 травня 2021 року клопотання представника позивача адвоката Вовканич С.М. про витребування доказів задоволено частково. Витребувано у Комунального підприємства «Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації нерухомого майна» інвентаризаційну справу на об`єкт нерухомого майна: об`єкт незавершеного будівництва, адміністративний будинок за адресою: [ADDRESS] . Закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, про що повідомлено учасників справи (а.с.170-171). 06 жовтня 2021 року на адресу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області на виконання ухвали від 11.05.2021 року від Комунального підприємства «Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації нерухомого майна» надійшли оригінали інвентаризаційної справи №406 на об`єкт незавершеного будівництва, адміністративний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.222). Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання 25.11.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. При цьому, 26.05.2021 року представник позивача адвокат Вовканич С.М. подав клопотання, згідно якого просить провести судовий розгляд у відсутності позивача та його представника за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у судове засідання 25.11.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 16 квітня 2021 року на електронну адресу суду поступило клопотання представника відповідача Сатмарі Н. М. (представник за довіреністю №32-7-0.7-3/62/21 від 12.01.2021 року) у якому просить провести розгляд справи без участі представника Головного управління за наявними у справі матеріалами та відповідно до викладеної позиції у відзиві на позовну заяву. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності . Відповідач [PERSON] у судове засідання 25.11.2021 повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, листом від 10.11.2021 року його було попереджено про наслідки неявки у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що 08 липня 2008 року [PERSON] на підставі ухвали про визнання мирової угоди Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2008 року, справа №2п-2723, було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №449054) площею 0,8610 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для іншої комерційної діяльності, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2124881201- 0108071000233. В державному акті серії ЯЕ №449054 зазначено кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106. Вказаний Державний акт підписаний головою Великолазівської сільської ради Л.В.Шпонтак та начальником відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі М.В. Попович (а.с.14). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2008 року справа №2п-2723 затверджено мирову угоду між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Літ.Карпати». Визнано за громадянином України [PERSON] право власності, зокрема, на наступне майно: земельну ділянку розміром 0,8610 га, що належить ТОВ «Літ. Карпати» на підставі державного акту на право власності на землю, виданою 27.02.2003 р. Великолазівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області, а саме згідно акту №053259, виданого на підставі договору купівлі-продажу від 03.01.2003 р. № 2453 зареєстрованого приватним нотаріусом Ужгородського районного округу О.І. Сабов (бланк ВАС №790038, ВАС №790041), кадастровий номер земельної ділянки 2124881800:01:002:0002; адміністративний будинок (недобудоване приміщення, готовність 97 %) по [ADDRESS] , що розміщений на вказаній земельній ділянці та належить ТОВ «Літ. Карпати». 18 липня 2008 року [PERSON] на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Великолазівської сільської ради від 29.12.1999 року було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №448977) площею 0,0900 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: землі для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2124881201-0108071000245. В державному акті серії ЯЕ №448977 зазначено кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106. Вказаний Державний акт підписаний головою Великолазівської сільської ради Шпонтак Л.В. та начальником відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі Попович М.В. (а.с.15). На вказаному державному акті міститься напис приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Дурневич Н.М. від 25.06.2011 року про те, що нею за реєстровим №673 від 26.06.2011 року посвідчено договір купівлі продажу земельної ділянки на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить до [PERSON] (а.с.80). 25 червня 2011 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дурневич Н.М., зареєстровано в реєстрі за №673. Відповідно до умов договору Продавець продає, а продавець купує вільну від забудови земельну ділянку, площею 0,090 га, що належить продавцю на праві власності, та розташована за адресою: [ADDRESS] (нова адреса розташування земельної ділянки згідно довідки №492 виданої Великолазівською сільською радою 23.06.2011 року: [ADDRESS] ). Цільове призначення земельної ділянки - землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106. Згідно пункту 1.2.2. Договору земельна ділянка належить продавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977, виданого 18.07.2008 року (а.с.82-85). Із доданої копії Поземельної книги щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2124881201010020106, яку відкрито 18.07.2008 року, запис від 26.09.2019 року №004, слідує, що земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , (згідно запису від 07.03.2016 року №001 - [ADDRESS] ) площа 0,0900 га, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, вид використання: землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Згідно Запису про виникнення права від 26.09.2019 року №006 власником зазначений [PERSON] , документ що посвідчує право: Державний акт серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 року (а.с.19-42). Із копії Поземельної книги щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2124881201010020169, яку відкрито 08.07.2008 року, слідує, що земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , площа 0,8610 га. Згідно запису про виникнення права від 07.11.2013 року №003 власником зазначений [PERSON] , документ, що посвідчує право Державний акт серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року. Відповідно до запису про виникнення права від 07.11.2013 року №005 власником земельної ділянки є [PERSON] , дата державної реєстрації права на нерухоме майно - 26.04.2013 року (а.с.43-57). Згідно витягів з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, які сформовано 05.01.2021 року (а.с.58-60), за адресою [ADDRESS] , розташовані наступні земельні ділянки: -кадастровий номер 2124881200:11:011:0391, цільове призначення: 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа - 0,1 га, власник - [PERSON] ; -кадастровий номер 2124881200:11:011:0392, цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; площа - 0,5596 га, власник - [PERSON] ; -кадастровий номер 2124881200:11:011:0393, цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; площа - 0,2014 га, власник - [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта, інформаційна довідка №239744634, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 2124881200:11:011:0391, площею 0,1 га, 2124881200:11:011:0392, площею 0,5596 га, 2124881200:11:011:0393, площею 0,2014 га зареєстроване 04.03.2020 року за [PERSON] (а.с.61-68). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-2103786002019 сформованого 26.09.2019 року в реєстрі містяться наступні відомості щодо земельної ділянки: кадастровий номер 2124881201:01:002:0106; місце розташування: [ADDRESS] ; цільове призначення: 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); форма власності: приватна; плаща 0,090 га ( а.с.88). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, який сформовано 25.01.2021 року земельна ділянка з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,09 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.74). 30.12.2011 року Відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Ужгородської районної державної адміністрації було видано [PERSON] паспорт на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] , Державний акт про право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №448977, реєстраційний №96/2011 (а.с.94). 19.06.2012 року за №ЗК06212101461 [PERSON] було повідомлено начальника Інспекції ДАБК у Закарпатській області Коблик В.Й. про початок виконання будівельних робіт щодо будівництва житлового будинку [ADDRESS] , будівельний паспорт №96/2011 від 30.12.2011, виданий відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Ужгородської райдержадміністрації. Документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою або договір суперфіцію: державний акт на право власності на земельну ділянку від 18.07.2008, серія ЯЕ №448977, виданий відділом земельних ресурсів в Ужгородському районі, площею 0,0900 га, кадастровий №2124881201:01:002:0106 (а.с.89-90). 21.04.2016 року ФОП [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна будинковолодіння [ADDRESS] , замовник - [PERSON] (а.с.91). До матеріалів справи долучено Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , замовник [PERSON] , повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 19.06.2012 року за №ЗК006212101461 (а.с.92-93). У долученому до матеріалів справи витягу із сайту Державної архітектурно-будівельної інспекції України міститься наступна інформація: № ЗК141182181106; ІДАБК Закарпатська; документ - декларація про готовність об`єкта до експлуатації; об`єкт - будівництво житлового будинку, [ADDRESS] (а.с.77). 22.07.2019 року Головним спеціалістом відділу архітектури, земельних відносин та житлово-комунального господарства Баранинської сільської ради Закарпатської області Ужгородського району Е.І. Павлей видано довідку за №358 про те, що індивідуальному житловому будинку [PERSON] , готовність якого посвідчується Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта № ЗК 141182181106, згідно рішення виконавчого комітету від 22.11.2018 року № 4 присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.96). Рішенням державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Мочар Івана Івановича №53202021 від 20 липня 2020 року відмовлено в державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106, за суб`єктом: [PERSON] . Рішення мотивовано тим, що розглянувши заяву [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 16.07.2020 року за реєстраційним номером 40502749 та документи, подані для проведення державної реєстрації прав, встановлено, що подані документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, РНМ [NUMBER] на вищезгаданій земельній ділянці розміщений об`єкт незавершеного будівництва належний третій особі, документи, що посвідчують право власності заявника на вищезгаданий недобуд та землю відсутні (а.с.78). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформаційна довідка №234508426, вбачається, що об`єкт незавершеного будівництва, адміністративний будинок, процент готовності якого становить 97,0%, знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106, реєстраційний номер майна - 23955570. Вказаний об`єкт незавершеного будівництва належить на праві приватної власності [PERSON] , запис про державну реєстрацію внесено до реєстру 11.07.2008 року, підстава виникнення права власності: акт про право власності на земельну ділянку, ЯЕ 449054, 08.07.2008 року, Великолазівська сільська рада, ухвала суду, 2п-2723, 02.04.2008, Ужгородський міськрайонний суд (а.с.11-12). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, інформаційна довідка №285886423, за адресою: [ADDRESS] , також містяться відомості щодо наступного об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер 17576091, нежитлова будівля, навіс, загальна площа 685,8 м.кв, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 28.06.2012, власник: «Полодоовоч-Уж» Товариство з обмеженою відповідальністю, підстава виникнення права власності: свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, №1224, 15.06.2012, Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Асаулюк А.В.. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши інвентаризаційну справу №406 на об`єкт незавершеного будівництва, адміністративний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною першою статті 154 ЗК України передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України). Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів, координат поворотних точок, геометричних параметрів, назв, адрес будівель, споруд та інженерних мереж, ідентифікаторів об`єктів будівництва та закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Згідно із частинами 1 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки (частина 8 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»). При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (частина 9 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр»). Частиною 1 ст.25 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить такі відомості про земельну ділянку: а) кадастровий номер; б) площа; в) місцезнаходження (адміністративно-територіальна одиниця); г) склад угідь; ґ) цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); д) нормативна грошова оцінка; е) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки; є) відомості про межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; ж) кадастровий план земельної ділянки; з) дата державної реєстрації земельної ділянки; и) інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також внесені зміни до цих відомостей; і) інформація про власників (користувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; ї) дані про бонітування ґрунтів. Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. При відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки (крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки) (ч.1 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр»). Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі на час видачі оскаржуваного державного акту регулювався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, Затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 року N 43 (далі Інструкція). Відповідно до п.1.1. Інструкції (в редакції чинній на час видачі державного акту) право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: - на право власності на земельну ділянку; - на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно п.2.1 Інструкції роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: - підготовчі роботи; - встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки; - складання кадастрового плану земельної ділянки; - заповнення бланка державного акта. Відповідно до п. 2.9. Інструкції заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України, регіональні, районні та міські центри державного земельного кадастру та їх структурні підрозділи і інші землевпорядні підприємства та організації. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки. Державний акт на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою складається у двох примірниках, підписується органом, який прийняв рішення про передачу (надання) земельної ділянки у власність (постійне користування), та відповідним державним органом земельних ресурсів. У разі відчуження земельних ділянок із земель приватної власності державний акт на право власності на земельну ділянку підписує відповідний державний орган земельних ресурсів на підставі копії відповідного договору, вірність якої засвідчена нотаріусом. (Пункт 2.14 Інструкції). Державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України ( Пункт 3.1. Інструкції). Згідно п.1.2. Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему України 02.07.2003 N 174 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за №641/7962, книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (далі - книга реєстрації) - це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок. Поземельна книга - це документ, який є складовою частиною державного реєстру земель, містить відомості про земельну ділянку, в тому числі кадастровий план, відомості про державний акт на право власності на землю, державний акт на право постійного користування землею, договір оренди землі та власника, користувача, орендаря (суборендаря) земельної ділянки і формується за допомогою АС ДЗК. Поземельна книга відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку (пункт 12.2. Тимчасового порядку). Поземельна книга складається з титульного аркуша, аркуша змісту Поземельної книги, реєстраційних карток, кадастрового плану, аркушів відомостей Поземельної книги (пункт 12.7.1. Тимчасового порядку). Номер Поземельної книги збігається з кадастровим номером земельної ділянки (пункт 12.7.3. Тимчасового порядку). Поземельна книга відкривається шляхом внесення кадастрового номеру земельної ділянки та дати відкриття Поземельної книги у відповідні поля на титульному аркуші та посвідчується підписом керівника оператора (реєстратора) і печаткою (пункт 12.8.1. Тимчасового порядку). Згідно з пунктом 10 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 08 липня 2008 року на підставі ухвали про визнання мирової угоди Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2008 року, справа №2п-2723, було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №449054) площею 0,8610 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, 18 липня 2008 року [PERSON] на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Великолазівської сільської ради від 29.12.1999 року було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №448977) площею 0,0900 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В державному акті серії ЯЕ №448977 та державному акті серії ЯЕ №449054 зазначено один і той же кадастровий номер земельної ділянки - 2124881201:01:002:0106. Вказані Державні акти підписані головою Великолазівської сільської ради Л.В.Шпонтак та начальником відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі М.В. Попович. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальний, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування (стаття 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Статтею 16 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Позивачем до позовної заяви додано копію Поземельної книги 2124881201010020106, яку відкрито 18.07.2008 року, запис від 26.09.2019 року №004, щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , (згідно запису від 07.03.2016 року №001 - [ADDRESS] ) площа 0,0900 га., документ що посвідчує право: Державний акт серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 року та копію Поземельної книги номер 2124881201010020169, яку відкрито 08.07.2008 року, за адресою розташування земельної ділянки: [ADDRESS] , площа 0,8610 га. , документ, що посвідчує право Державний акт серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року. Таким чином, у Поземельній книзі щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , (згідно запису від 07.03.2016 року №001 - [ADDRESS] ) площа 0,0900 га. та Державному акт серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 року кадастрові номери земельних ділянок співпадають. Разом із тим, у Поземельній книзі яку відкрито 08.07.2008 року, за адресою розташування земельної ділянки: [ADDRESS] , площа 0,8610 га., зазначено номер кадастрової ділянки 2124881201010020169, а той час, як у Державний акт серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року зазначено кадастровий номер 2124881201:01:002:0106. Тобто кадастровий номер земельної ділянки різниться. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18) зроблено правовий висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 546/110/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 532/138/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 757//37554/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 183/269/16, від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акта індивідуальної дії, виданого органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18. Отже, підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі та можливість за результатами розгляду позову відновити порушене право позивача. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 року у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 року у справі № 910/21404/17, від 23.12.2020 року у справі № 914/2057/18. Як слідує із матеріалів справи оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року, який виданий [PERSON] , порушує права позивача [PERSON] , оскільки він, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2011 року придбав у [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106, яка належала продавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977, виданого 18.07.2008 року. В Державному земельному кадастрі про право власності та речові права на земельну ділянку власником земельної ділянки з кадастровим 2124881201:01:002:0106, площею 0,09 га, зазначений [PERSON] . Проте, в державному акті про право власності на земельну ділянку серії, ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року, виданий [PERSON] зазначено кадастровий номер 2124881201:01:002:0106, що є ідентичним кадастровому номеру земельної ділянки, зазначеному в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977, виданого 18.07.2008 року, та ідентичним кадастровому номеру земельної ділянки, яка належить на праві власності позивачу, що суперечить положенням статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», оскільки кадастровий номер земельної ділянки не може повторюється. Також з матеріалів справи вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977, від 18.07.2008 року стосується різних земельних ділянок, які різняться, зокрема, місцем розташування, описом меж, площею, координатами поворотних точок меж, цільовим призначенням. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд прийшов до висновку, що під час видачі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року допущено помилку у зазначенні кадастрового номеру земельної ділянки, а саме: замість 2124881201010020169, помилково зазначено 2124881201:01:002:0106, що призвело до присвоєння двом різним земельним ділянкам однакового кадастрового номеру. У зв`язку із наведеним суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року, який виданий [PERSON] , на підставі ухвали про визнання мирової угоди Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2008 року, справа №2п-2723, площа земельної ділянки: 0,8610 га, цільове призначення - для іншої комерційної діяльності, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2124881201-0108071000233 є обґрунтованими. Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна: об`єкт незавершеного будівництва, адміністративний будинок, технічний опис майна: дев`ять приміщень, процент готовності становить - 97%, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 23955570 на земельній ділянці з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106, дата прийняття рішення: 1.07.2008 року, дата внесення запису: 11.07.2008 року, прізвище, ім`я та по батькові власника: [PERSON] , форма власності: приватна, частка власності: 1/1, підстава виникнення: акт про право власності на земельну ділянку, ЯЕ 449054, 08.07.2008 року, Великолазівська сільська рада, ухвала суду, 2п-2723, 02.04.2008, Ужгородський міськрайонний суд, з одночасним припиненням вищевказаного речового права, слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що рішенням державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Мочар Івана Івановича №53202021 від 20 липня 2020 року [PERSON] було відмовлено в державній реєстрації права власності, форма власності: приватна на житловий будинок, що розташований: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106, у зв`язку із тим, що згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, РНМ 23955570 на вищезгаданій земельній ділянці розміщений об`єкт незавершеного будівництва належний третій особі, документи, що посвідчують право власності заявника на вищезгаданий недобуд та землю відсутні. З наданих позивачем витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що в реєстрі міститься запис щодо реєстраційного номера майна - 23955570, який стосується об`єкту незавершеного будівництва, адміністративного будиноку, процент готовності якого становить 97,0%, знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106, власник - [PERSON] , запис про державну реєстрацію внесено до реєстру 11.07.2008 року, підстава виникнення права власності: акт про право власності на земельну ділянку, ЯЕ 449054, 08.07.2008 року, Великолазівська сільська рада, ухвала суду, 2п-2723, 02.04.2008, Ужгородський міськрайонний суд (а.с.11-12). З наведено вбачається, що в реєстрі за реєстраційним номером майна 23955570 містяться недостовірні відомості щодо кадастрового номеру земельної ділянки 2124881201:01:002:0106, на якому розміщено об`єкт незавершеного будівництва, адміністративного будинку, процент готовності якого становить 97,0%. Таким чином, наявність вказаного запису РНМ 23955570 у Державного реєстру речових прав на нерухоме майно перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на житловий будинок, який розташований на належній йому земельній ділянці з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106. Частиною 1,2 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. У статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені засади державної реєстрації прав, зокрема, обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. У частинах 3, 4 цієї статті передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. За змістом статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації об`єкта незавершеного будівництва - 11.07.2008 року) підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, державний акт про право власності на земельну ділянку; рішення суду про право власності на об`єкт незавершеного будівництва. Згідно із переліком, визначеним Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 (який втратив чинність 01.01.2013, у редакції чинній станом на 11.07.2008 року), правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна, є зокрема рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. Із матеріалів справи слідує, що право власності на адміністративний будинок (недобудоване приміщення, готовність 97%) по [ADDRESS] , [PERSON] набув на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2008 року справа №2п-2723, якою затверджено мирову угоду між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Літ.Карпати». Разом із тим, 11.07.2008 року при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права на вказаний об`єкт незавершеного будівництва, адміністративний будинок, процент готовності становить 97,0%, зазначено кадастровий номер земельної ділянки 2124881201:01:002:0106, яка була вказана в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 року, та яка належить на праві власності [PERSON] , у зв`язку з чим, хоча державний реєстратор і діяв з додержанням норм законодавства, вказаний запис реєстраційного номера майна - 23955570 порушує права [PERSON] , про що, зокрема, свідчить рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Мочар Івана Івановича №53202021 від 20 липня 2020 року, який [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності на житловий будинок. При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року, справа № 915/1377/17) Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону № 1952-IV викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, в розумінні положень наведеної норми у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону №1952-IV у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. За змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі № 1952-IV. Вказані правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 09.06.2021 року у справі №750/10129/18. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту, позовні вимоги [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна є обґрунтованими та такими, що здатні відновити порушене право позивача. Щодо посилання Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на те, що таке є неналежним відповідачем у справі суд приходить до наступного висновку. Обґрунтовуючи свою позицію Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області вказує на те, що на даний час Держгеокадастр, його структурні підрозділи та посадові особи здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок, а не прав на них. Державна реєстрації земельної ділянки - це внесенння до державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У даному позові заявлено дві позовні вимоги: визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна При цьому, як вбачається із змісту позовних вимог та позиції позивача, викладеної у відповіді на відзив, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області зазначене як відповідач за вимогою про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи позовні вимоги до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області позивач вказав, що складення та видача Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №448977 від 18.07.2008 року проведена відділом земельних ресурсів в Ужгородському районі, правонаступником якого є Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, така проведена з порушенням вимог діючих на той час нормативно-правових актів, що призвело до дублювання кадастрового номеру земельної ділянки у двох різних актах про право власності на земельну ділянку на різні земельні ділянки. Належними відповідачами у справах про визнання недійсними актів про право власності на земельну ділянку є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу (постанова Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №509/3180/17, провадження № 61-9617св19, постанова Верховного Суду від 03 березня 2021 року справа №509/3590/16-ц). Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №449054 було видано [PERSON] на підставі ухвали про визнання мирової угоди Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2008 року, справа №2п-2723. Вказаний Державний акт підписаний головою Великолазівської сільської ради Л.В.Шпонтак та начальником відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі М.В. Попович. Пунктом 3.1. Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Держкомзему України 02.07.2003 N 174 зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 р. за №641/7962, із внесеними змінами в редакції станом на час видачі оспорюваного державного акту передбачено, що державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою видаються структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України». Достовірність відомостей, які відображені в технічній документації (реєстраційній справі), реєстраційній картці та бланку державного акта на право власності на земельну ділянку (державного акта на право постійного користування земельною ділянкою) або договору оренди землі, при відсутності розбіжностей, засвідчується в реєстраційній картці підписом керівника територіального органу земельних ресурсів з зазначенням прізвища та ініціалів та скріплюється печаткою (пункт 2.4. Тимчасового порядку). У зв`язку із наведеним, суд приходить до висновку, що Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, яке є правонаступником відділу земельних ресурсів в Ужгородському районі, є належним відповідачем за позовною вимогою про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку. Щодо застосування строків позовної давності: При поданні відзиву відповідачем Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Клопотання обґрунтовано тим, що оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку від 08.07.2008 серії ЯЕ №449054, відтак строк позовної давності закінчився 08.07.2011, а зазначена позовна заява подана до суду після строку у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Європейський суд з прав людини наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Строк позовної давності слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися позивач. Порівняльний аналіз термінів «довідалася» та «могла довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Схожий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17, у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/19766/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року справа № 760/25506/17). Сторона позивача заперечила проти застосування наслідків спливу позовної давності, вказали, що 16.07.2020 року позивач звернувся із заявою до державного реєстратора Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області для проведення державної реєстрації прав власності, разом з тим, 20.07.2020 року державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №53202021, оскільки відповідно до Реєстру прав власності на нерухоме майно на земельній ділянці з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106 розміщений об`єкт незавершеного будівництва належний третій особі. Вважає, що строки позовної давності для звернення до суду позивачем пропущено не було. Перевіряючи заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності, оскільки дізнався про порушення своїх прав лише 20.07.2020 року, тобто коли рішенням державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Мочар Івана Івановича №53202021 від 20 липня 2020 року йому було відмовлено в державній реєстрації права власності на житловий будинок, та роз`яснено причини відмови, а саме, що згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно на земельній ділянці з кадастровим номером 2124881201:01:002:0106, розміщений об`єкт незавершеного будівництва належний третій особі. Суд вважає, що доводи відповідача на те, що оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 виданий 08.07.2008 року, а тому з 08.07.2008 року слід відраховувати строки позовної давності, такими, що не заслуговують на увагу, оскільки сама лише видача державного акту про право власності на земельну ділянку іншій особі не є доказом обізнаності позивача про порушення його прав. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач довідався або міг довідатися про порушення своїх прав раніше. Отже, [PERSON] , звернувшись до суду з даним позовом 16 лютого 2021 року, подав такий в межах строку позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, оскільки про порушення його прав у зв`язку із видачею державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №449054 від 08.07.2008 йому стало відомо лише 20.07.2020 року. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», § 2). Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved