Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 1.1. 08.05.2019 [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури в особі Коростишівської місцевої прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області в особі Коростишівського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області, в якому просив стягнути з Державної казначейської служби України в рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень, а також витрат, понесених ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги в розмірі 2000 гривень. 1.2. Позов обґрунтовувався тим, що вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.09.2015 [PERSON] визнано невинуватим та виправдано, який ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 17.03.2016 залишено без змін. Зазначив, що він незаконно перебував під слідством та судом протягом 3 років 5 місяців та 14 днів, а саме: з 03 жовтня 2013 року по 17 березня 2016 року, 14 місяців з яких утримувався під вартою. 1.3. Посилаючись на незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та обмеження, у зв`язку з цим його прав та свобод, позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях, порушенні звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Адже втрата віри у справедливість, викорінення наслідків того беззаконня, що творили відповідачі під час досудового розслідування, потребували значного часу. Визначаючи розмірі моральних страждань у матеріальному плані, позивач враховує вимоги розумності і справедливості та оцінює завдану моральну шкоду в сумі 500 000 гривень. Зазначене відшкодування у такому розмірі не призведе до його необґрунтованого збагачення, натомість, відшкодує значний відсоток тих моральних страждань, яких він зазнав, сприятиме поновленню його прав, наддасть йому можливість пройти лікування, налаштувати своє життя. ІІ. ПРОЦЕДУРА та КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН 2.1. 16.05.2019 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання (том І, а.с.39-40). 2.2. 14.06.2019 від відповідача - ГУНП в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки внесення відомостей та оголошення позивачу підозри здійснювалось органами внутрішніх справ (УМВС України в Житомирській області), які діяли в межах повноважень передбачених ЗУ «Про міліцію» та КПК України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» - УМВС України в Житомирській області та його структурні підрозділи, зокрема Коростишівський РВ УМВС в Житомирській області, знаходяться в стані припинення (ліквідації). 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію». При цьому, поліція в Україні не є правонаступником міліції, а тому ГУНП в Житомирській області не є правонаступником УМВС України в Житомирській області та його територіальних органів. За таких обставин, ГУНП в Житомирській області в особі Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області не може бути стороною у даній справі. Водночас, вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.09.2015, згідно з яким [PERSON] було визнано невинуватим у вчиненні злочину та виправдано у зв`язку з недоведеністю його вини не є безумовним доказом незаконності дій /бездіяльності органу досудового слідства, прокуратури та суду. Не доведеність незаконності дій/бездіяльності органу досудового слідства, прокуратури та суду з приводу притягнення позивача до кримінальної відповідальності унеможливлює застосування до спірних правовідносин приписів статей 23, 1176 ЦК України (том І, а.с.57-59). 2.3. 15.07.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що наведені у відзиві на позовну заяву доводи є необґрунтованими, неспроможними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню (том І, а.с.66-68). 2.4. 23.07.2019 з прокуратури Житомирської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з перебуванням під слідством та судом, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи, що становить 131 310 грн. 40 коп. ( том І, а.с.74-77). 2.5. 01.08.2019 від Коростишівської місцевої прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, у якому також зазначено, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з перебуванням під слідством та судом, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, який діє на час розгляду справи, що становить 131 310 грн. 40 коп. (том І, а.с.84-87). 2.6. 09.09.2019 від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (том І, а.с.95-97). 2.7. 10.09.2019 від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити позивачу в повному обсязі, посилаючись на те, що казначейство не має жодних повноважень щодо втручання у діяльність органів поліції, а тому не може судити про правильність і законність дій представників влади, а отже нести за це відповідальність. При цьому, казначейство, виконуючи свої повноваження не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало, фактичними даними на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи не володіє. А тому, казначейство є неналежним відповідачем у даній справі. Отже, законні підстави для вирішення питання про взаємовідносини між позивачем та казначейством відсутні (том І, а.с.122-123). 2.8. 27.01.2021 в судовому засіданні замінено відповідача прокуратуру Житомирської області на належного - Житомирську обласну прокуратуру (том І, а.с.220). 2.9. Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 27.01.2021 поновлено судовий розгляд у цивільній справі № 296/4523/19, призначено судовий розгляд на 09.02.2021 (том І, а.с.224). 2.10. 09.02.2021 в судовому засіданні протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача - залучено до участі у справі у якості співвідповідача Ліквідаційну комісію Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області (а.с.232). 2.11. 25.02.2021 від Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на статтю 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР та пункти 6, 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41 якими встановлено порядок звернення для відшкодування шкоди та поновлення порушених прав. Однак, позивачем вказаний подок не виконано, тому цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відтак є підстави для закриття провадження у справі. Крім того, позовна заява містить стандартні фрази, які жодним чином не відображають індивідуальні психофізичні особливості позивача та не доводять виникнення в останнього моральної шкоди, і зокрема, сам факт перебування [PERSON] під вартою та під дією більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, а в подальшому виправдання позивача не свідчить про те, що останньому спричинено моральну шкоду. Водночас, позивачем не доведено наявність самої моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою ( том І, а.с.238-241). 2.12. 09.03.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначила про необґрунтованість доводів Ліквідаційної комісії Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області та просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі (том ІІ, а.с.1-3). 2.13. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві, просила задовольнити. Від представника позивача [PERSON] 23.02.2021 надійшла заява про проведення судового засідання без її участі (а.с.10). 2.14. Представник відповідача Житомирської обласної прокуратури Смолевич Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ 3.1. Як встановлено з матеріалів справи, 03.10.2013 [PERSON] затримано в порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2. ст.307 КК України, що стверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 03.10.2013 (том І, а.с.23-25). 3.2. 04.10.2013 ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області до [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб, починаючи з 03.10.2013, тобто до 30.11.2013 та визначено заставу у розмірі 50 мінімальних заробітних плат, що становить 57 350 грн. (том І, а.с.26-27). 3.3. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 03.12.2014 вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.08.2014 щодо [PERSON] скасовано з призначення нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Запобіжний захід [PERSON] змінено з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з негайним звільненням з під варти у залі апеляційного суду, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України (том І, а.с.28-31). 3.4. Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.09.2015 [PERSON] визнано невинуватим і по суду виправданим. Судом встановлено, що в діях органу досудового розслідування та суду вбачаються ознаки провокації до вчинення злочину (том І, а.с.14-16). 3.5. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17.03.2016 виправдувальний вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.09.2015 щодо [PERSON] за ч.2 ст. 307 КК України залишено без змін. Суд апеляційної інстанцій погодився з висновками Брусилівського районного суду Житомирської області щодо провокації до вчинення злочину, що прямо забороняється ч.3 ст.271 КПК України (том І, а.с.17-20). 3.6. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.11.2016 вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.09.2015 та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17.03.2016 щодо [PERSON] залишено без змін (том. І, а.с. 21-22). IV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ 4.1. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 4.2. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. 4.3. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. 4.4. Частиною другою статті 1 Закон № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 4.5. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закон № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. 4.6. У наведених в статті 1 цього Закон № 266/94-ВР випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (стаття 3 вказаного Закону). 4.7. Статтею 4 Закон № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. 4.8. Пункт 2 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. 4.9. Відповідно до частин 2 та 3 статті 13 Закон № 266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 4.10. Пунктом 1 статті 2 Закон № 266/94-ВР встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду. 4.11. Відповідно до статті 11 Закону у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. 4.12. Так, згідно з частиною 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. 4.13. Відповідно до частини 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 4.14. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 4.15. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). 4.16. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ 5.1. Встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з підстав відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. 5.2. З матеріалів справи вбачається, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження №12013060190000730 від 25.09.2013, що здійснювалось СВ Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, прокуратурою Коростишівського району 19.11.2013 скеровано до суду обвинувальний акт відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України. 5.3. Вироком Брусилівського районного суду від 21.09.2015 [PERSON] визнано невинуватим і по суду виправданим (Справа №280/2499/13-к), який ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17.03.2016 залишено без змін, та які ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.11.2016 залишено без змін. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в діях органу досудового розслідування та суду вбачаються ознаки провокації до вчинення злочину, що прямо забороняється ч.3 ст.271 КПК України. 5.4. Крім того, ухвалою слідчого судді від 03.10.2013 відносно [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 30.11.2013, який лише ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 03.12.2014 змінено на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. 5.5. Таким чином, [PERSON] у період з 03.10.2013 по 03.12.2014, а саме: 14 місяців, перебував під вартою, у період з 03.12.2014 по 17.03.2016 перебував під особистим зобов`язанням, а загалом з 03.10.2013 по 17.03.2016, а саме: 41 місяць 14 днів, в статусі підозрюваного та обвинуваченого. 5.6. Статтею 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. 5.7. Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. 5.8. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. 5.9. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. 5.10. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 ЦК України. 5.11. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4 від 31.03.1995 з подальшими змінами, розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 5.12. Водночас, на правовідносини, що виникли між сторонами розповсюджується Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". 5.13. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 р. N 1082-IX визначено, що мінімальна заробітна плата з 01.01.2021 по 30.11.2021становить 6000 гривні. 5.14. Оскільки у період з 03.10.2013 по 17.03.2016 [PERSON] перебував у статусі затриманого, підозрюваного, обвинуваченого, то час незаконного перебування його під слідством становить 41 місяць 14 днів. Отже, гарантована державою позивачу виплата за заподіяну моральну шкоду станом на час звернення до суду становить 173 040 грн. (41 міс. 14 днів*4173=173040), а станом на час відшкодування - 246 709,67 грн. (41 міс. 14 днів*6000=248 709, 67 грн). 5.15. Водночас, судом приймаються до уваги доводи представника позивача, що такий розмір моральної шкоди є несумісним та неспіврозмірним з моральними стражданнями (фізичними, душевними, психічними тощо), яких зазнав позивач, характером немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). 5.16. Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 383/596/15, та постанові Верховного Суду від 11.10.2019 у справі №757/53996/17. 5.17. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує, що позивач 3 роки 5 місяців 14 днів знаходився під слідством, з яких 14 місяців утримувався під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливає на його життя. Після цього позивач також був обмежений у вільному виборі місця знаходження та поведінки, оскільки відносно нього було застосовано особисте зобов`язання. У зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів, позивач зазнав душевних переживань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому наявність такої шкоди, як вже зазначалося вище, не заперечується відповідачами, які фактично заперечували лише щодо розміру її відшкодування та не спростували доводів, що у порушення вимог ст.11 Закону № 266/94-ВР позивачу не було роз`яснено порядок поновлення його порушених прав та свобод, а також відшкодування завданої шкоди. 5.18. Таким чином, суд встановивши всі обставини справи, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту його тривалого безпідставного утримання під вартою та під особистим зобов`язанням, зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, прийшов до висновку, що належний розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] в даному випадку складає 500 000 грн., що відповідає принципу розумності та справедливості. 5.19. Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. 5.20. Таким чином, відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Тому суд не вважає, що залучення Державної казначейської служби України як співвідповідача у справі є необґрунтованим. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ 6.1. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивачем не надано доказів сплати витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., підстави для стягнення з відповідачів судових витрат у зазначеному розмірі відсутні.

Outcome: approved