Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач 20 квітня 2016 року звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою (а.с. 2-3), яку згодом уточнював (а.с. 27-28), остаточно просив суд зобов'язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON], [INFO] та визначити йому такий спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON], [INFO]: -\~ через зустрічі два рази на тиждень у понеділок та четвер з 16.00 години до 08.00 години наступного дня за адресою: [ADDRESS] з обов'язковим поверненням малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] до дошкільного закладу (дитячого садочку). Свої вимоги мотивує наступним. З 2011 року по 2013 рік він проживав спільно з відповідачем по справі [PERSON] 18.01.2012 року у них народився син - [PERSON]. У 2013 році спільне проживання з відповідачем було припинено з причини непорозуміння. Син [PERSON] залишився проживати разом з відповідачем, а він переїхав проживати до своєї матері за адресою [ADDRESS] . З моменту припинення шлюбних відносин з відповідачем, почалися непорозуміння щодо прийнятті його участі у спілкуванні з сином та його відвідуванні. Відповідач створює перешкоди для спілкування з сином, а всі його намагання мирним шляхом вирішити даний спір приводять до конфліктів. Він працює за кордоном і кожні чотири місяці строком на чотири місяці він вимушений залишати країну, тому не має можливості бачити сина протягом зазначеного строку. Коли він перебуває вдома, відповідач не дає можливості бачитися з сином та проводити з ним вільний час особисто. Він любить свого сина, намагається налагодити добрі стосунки з дитиною, бажає приймати участь у її вихованні, розвитку здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Також він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частин його заробітку, станом на 31.03.2016 року заборгованість по аліментам перед відповідачем відсутня, що підтверджується довідкою ВДВС Нікопольського МУЮ від 05.04.2016 року. Вважає, що відсутність у нього можливості спілкування з його дитиною порушує його права як батька. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.159 СК України, позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні може бути заявлений якщо один з батьків, з ким проживає дитина, ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Чинним законодавством України встановлений принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей, і жоден із них не має будь-яких переваг. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.15 Закону України „Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини. Згідно із ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як встановлено в судовому засіданні, сторони з 2011 року по 2013 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах та мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. (а.с. 6). У 2013 році спільне проживання між сторонами було припинено, малолітня дитина [PERSON] залишився проживати разом з відповідачем, а позивач переїхав проживати до своєї матері за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач не можуть порозумітись між собою щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON], [INFO]. Позивач працює за кордоном і кожні чотири місяці строком на чотири місяці він вимушений залишати країну, тому не має можливості бачити сина протягом зазначеного строку. Коли він перебуває вдома, то не може досягти домовленості з відповідачем щодо зустрічей з дитиною, що знайшло своє підтвердження поясненнями сторін. Враховуючи рівність прав та обов'язків батька та матері, щодо участі у вихованні дитини, а також позитивні відгуки щодо батька (а.с.7,8), беручи до уваги, що судом не встановлено будь-яких обставин, що спілкування батька з дитиною перешкоджатиме її нормальному розвиткові, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо визначення способу участі у спілкуванні та вихованні дитини, усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному у спілкуванні дитини з батьком підлягають задоволенню.

Outcome: approved