Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до ВАТ «Воловецький лісокомбінат» про стягнення суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 01.02.2009 року по 01.02.2014 року в розмірі 67397 грн. 40 коп. та моральної шкоди в розмірі 14193 грн. 45 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебувала із відповідачем в трудових відносинах, які припинились 16.10.2008 року в зв'язку з звільненням її на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України. Відповідач після звільнення повного розрахунку з нею не провів, що слугувало підставою для звернення останнього до суду. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.02.2009 року, позов [PERSON] було задоволено та стягнуто на її користь з ВАТ «Воловецький лісокомбінат» 2838,69 грн. компенсації за невикористані відпустки, 2825,35 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2008 року по 20.01.2009 року та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 31 травня 2011 року було виправлено описку в рішенні суду від 16.02.2009 року щодо назви відповідача. З вини відповідача повний розрахунок з [PERSON] було проведено тільки 28.02.2014 року. Просила позов задовольнити. В судове засідання позивач та його представник не з"явилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують повністю. Просили позов задовольнити повністю. Щодо заочного розгляду не заперечують. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд ухвалив на піставі ст.224 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 12.10.1977 року та 16.10.2008 року була звільнена з роботи на підставі пункту 1 частини 1 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 16.02.2009 року, позов [PERSON] було задоволено та стягнуто на її користь з ВАТ «Воловецький лісокомбінат» 2838,69 грн. компенсації за невикористані відпустки, 2825,35 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.10.2008 року по 20.01.2009 року та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн. Ухвалою Воловецького районного суду Закарпатської області від 31 травня 2011 року було виправлено описку в рішенні суду від 16.02.2009 року щодо назви Відповідача. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 28 лютого 2014 року підтверджується проведення повного розрахунку з [PERSON], в ході примусового виконання судового рішення. Саме вказаною датою суд обумовлює проведення повного розрахунку з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний при звільненні працівника провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Суд приходить до висновку, що з боку відповідача мало місце порушення вимог ч. 1 ст. 47 та ст. 116 КЗпП України, яке тривало до 28.02.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином законом прямо встановлено відповідальність роботодавця за порушення строків розрахунку при звільненні працівника та межі (строки) її застосування. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в частині 5 пункту 25 постанови від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Згідно пункту 20 даної Постанови суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно постанов Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11, від 21.11.2011 року у справі № 6-60цс11 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому суми в день звільнення, якщо він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду України від 26.12.2011 року у справі № 6-77цс11 згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В зв'язку з зазначеним, на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України суд приходить до висновку про існування підстав для відповідальності відповідача за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 21.01.2009 року по 28.02.2014 року. Розмір середньомісячної заробітної плати встановлено рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2009 року по справі № 2-43/09. Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 11 ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог, суд робить висновок про наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь [PERSON] суми середнього заробітку за період з 01.02.2009 по 01.02.2014 року в розмірі 67397,40 грн. (1123,29 грн. х 60 міс = 67397,40 грн.). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України заподіяння моральної шкоди особі є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Пунктом 9 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільного права. Згідно до частини 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 3 вказаної правової норми регламентує, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд констатує допущення відповідачем порушень прав позивача на своєчасне отримання повного розрахунку при звільненні, допущення порушень ст.43 Конституції України, ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП України і, зважаючи на тривалість порушень приходить до висновку про заподіяння вказаними діями моральної шкоди позивачу. З врахуванням вимог розумності і справедливості суд погоджується з нарахованим розміром заподіяної моральної шкоди в сумі 14193 грн. 45 коп., вважає його адекватним і справедливим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 815,91 гривень.

Outcome: approved