Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Заявник звернулась до суду з даною заявою посилаючись на те, що вона, [PERSON], народилася [INFO] в селі Златополь Василівського району Запорізької області. В період з 1 вересня 1970 року по 4 липня 1972 року навчалася в Запорізькому кооперативному профтехучилищі. З 1972 р. по 1984 р. працювала поваром в їдальнях, робітником в радгоспі, ліфтером. З жовтня 1984 р. по листопад 1988 р. проживала на території Російської Федерації колишнього СРСР. З 1 лютого 1990 року по 8 червня 1990 року вона працювала робітником в Ніжинській міжгосподарській пересувній шляхово-будівельній механізованій колоні. З листопада 1988 р. і до цього часу вона постійно проживає в Україні, а саме в [ADDRESS]. Факт її проживання на території України підтверджується актом, складеним органом місцевого самоврядування, та показаннями свідків. В період з 31.12.1971 р. по 1984 р. перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу має сина [PERSON], [INFO]. Шлюб був розірваний за рішенням суду, яке у неї не зберіглось. В період з 12 травня 1990 р. по жовтень 2017 р. я перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. Шлюб був зареєстрований в с. Хибалівка Куликівського району Чернігівської області. Саме з чоловіком я постійно проживала у [ADDRESS], в будинку, який належав її свекрусі [PERSON]. Однак, після реєстрації шлюбу вона не поміняла паспорт, через поганий стан здоров'я та у зв'язку з погіршенням матеріального становища. Таким чином, на даний час її особу може підтвердити копія форми 1 про видачу їй паспорту громадянина СРСР на ім'я [PERSON], який видався 24.09.1980 Василівським РВВС Запорізької області. На даний час вона проживає в Чернігівській області, Куликівському районі, селі Хибалівка, вул. Шевченка,13. 30.12.2017 р. вона зверталася до Куликівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області із заявою про видачу паспорта замість утраченого, але отримала відмову. Від Куликівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Чернігівській області 10.01.2018 р. отримала довідку про те що, дійсно встановлено її особу, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Громадянства іншої держави не має. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що вона [PERSON], [INFO], станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала та додатково пояснила, що на момент проголошення незалежності України, тобто станом на 24 серпня 1991 року, постійно проживала на території України, а саме в [ADDRESS], де проживала разом з покійним чоловіком [PERSON] з листопада 1988 року. Представник заінтересованої особи Давиденко Н.В. проти задоволення заяви заперечень не мала, просила ухвалити рішення на розсуд суду. Заслухавши заявника та представника заінтересованої особи, заслухавши пояснення свідків, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. [PERSON] народилася [INFO] в селі Златополь Василівського району Запорізької області, що підтверджено свідоцтвом про її народження. Згідно з копіює форми 1 [PERSON], [INFO], 24.09.1980 отримала паспорт громадянина СРСР з зазначенням серії та номера, окрім того, у ф. 1 наявні відомості про те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с.16) Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] уклади шлюб 12 травня 1990 року, зареєстрований Хибалівською сільською радою Куликівського району. Особу заявника встановлено, однак не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с.13). Згідно з актом обстеження та підтвердження місця проживання від 26.11.2018 року, складеного в.о. старости, касиром селищної ради та депутатом Куликівської селищної ради, [PERSON] дійсно проживає в будинку свого покійного чоловіка [PERSON], який дістався йому у спадок від його покійної матері [PERSON], з листопада 1988 року по даний час (а.с.15). Згідно з трудовою книжкою на ім'я [PERSON] з 20.10.1984 по 28.02.1989 вона працювала в Об'єднанні «Якутзолото» на різних роботах. З 01.02.1990 по 08.06.1990 заявник працювала у Ніжинському МП ДМК робочою з роздачі їжі. Згідно з іншими записами в трудовій книжці заявниця з 1970 року навчалась та працювала на території України, окрім періоду роботи у «Якутзолото» з 1984 по 1989 рік (а.с. ) Пільги для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, надавались відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ), Постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Постанова), Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (далі - Указ-2). Зокрема, Указом передбачалось надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплата надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об'єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплата різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності (статті 1-4 цього Указу). Таким чином, можливість об'єднання невикористаних відпусток за період з 1984 по 1989 рік пояснює ту обставину, що при звільненні з роботи з лютому 1989 року, заявник фактично проживала на території України з листопада 1988 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] була сусідкою її покійної матері. [PERSON] приїхала до Хибалівки у 1988 році і по цей день проживає в будинку своєї свекрухи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] живе біля його тещі, обробляє город, тому йому достеменно відомо, що вона проживає у Хибалівці з 1988 року. Цей рік він запам'ятав, оскільки його родина також переїхала до села з м. Ніжин незадовго до того, як там з'явилась [PERSON] Стосовно прізвища заявника суд вважає за необхідне зазначити, що право визначення прізвища - одно із важливих особистих прав, які належать подружжю. Питання про вибір прізвища вирішується особами, які укладають шлюб, тільки під час реєстрації шлюбу, і це прізвище зберігається за подружжям на все життя. Припинення шлюбу внаслідок смерті одного із них або оголошення його померлим не позбавляє другого з подружжя права носити обране під час одруження прізвище. Повернути дошлюбне прізвище можливо лише при розлученні. Зміна прізвища регулювалась Положенням про порядок розгляду клопотань щодо зміни громадянами України прізвищ, імен, по батькові, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27 березня 1993 року № 233 та Кодексом про шлюб та сім'ю УРСР 1969 р.. Роз'яснення особам, які укладають шлюб, їх права на вибір прізвища становило обов'язок керівника органу реєстрації актів цивільного стану при прийнятті заяви і реєстрації шлюбу. Закон надає подружжю право залишати своє дошлюбне прізвище. За взаємною згодою ті, що одружуються, також вправі обрати спільне прізвище, яким може бути прізвище одного із них. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, укладаючи шлюб з [PERSON] 12.05.1990 року заявник обрала прізвище «[PERSON]» і передбачені законом підстави для зміни прізвища на даний час відсутні. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. № 215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 5 ч.2ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі, згідно з ч.2ст. 315 ЦПК України- у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оцінуючи надані докази як достовірні та достатні, суд дійшов висновку, що факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року є доведеним. Зважаючи на те, що від встановлення зазначеного факту залежить отримання [PERSON] паспорта громадянина України, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку для його встановлення, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки надасть їй можливість отримати паспорт громадянина України. На підставі викладеного,

Outcome: approved