Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку та визнання права власності на частку спадкового майна, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.07.2013 року, виданого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А. та зареєстрованого в реєстрі за №1-368, позивач є власником 27/50 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , внаслідок спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Вінниці. Інша частина будинковолодіння - 23/50 частки належить відповідачу по справі [PERSON] . Разом з тим, будинковолодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,0824 га, кадастровий номер 0510137000:03:035:0017, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка згідно із рішенням Вінницької міської ради від 15.05.2009 року за №2388 була передана на праві спільної сумісної власності за відповідачем по справі [PERSON] та матір`ю позивача [PERSON] , оскільки останні на той час були співвласниками домоволодіння. Хоча земельна ділянка була об`єктом спільної сумісної власності відповідача та померлої матері позивача, проте кожна з них користувались своєю часткою і ці частки були рівними. Після смерті матері сторони по справі продовжують користуватись тими самими частками земельної ділянки, якими користувались відповідач та мати позивача при житті. Проте, у зв`язку з тим, що частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку не виділені, позивач не має можливості оформити свої спадкові права на частину земельної ділянки після смерті матері, про що свідчить постанова державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих.№306/02-31 від 13.03.2020 року. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просив визначити, що розмір частки померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0824 га, кадастровий номер 0510137000:03:035:0017, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] ), становила 1/2 частки, а також Визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] за позивачем [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] -Шевчук Ю.О. позовні вимоги підтримала та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові (а.с.23-26). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення останніх (а.с.59). Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 22.12.1960 року [PERSON] уклала договір із відповідачем по справі [PERSON] , відповідно до якого подарувала останній 23/50 частки житлового будинку [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право особистої власності від 03.05.1960 року №3849, виданого Вінницьким міським відділом комунального господарства. Вказаний договір посвідчено нотаріусом Другої вінницької міської державної нотаріальної контори Паперніком Ф.Ю. 22.12.1960 року та зареєстровано у реєстрі за №7704. Зі змісту матеріалів інвентарної справи вбачається, що нумерацію будинку [ADDRESS] було змінено на №134. У подальшому, 05.07.1985 року [PERSON] подарувала [PERSON] 27/50 частки житлового будинку [ADDRESS] , яка належала їй на підставі свідоцтва про право особистої власності від 03.05.1960 року №3849, виданого Вінницьким міським відділом комунального господарства. Вказаний договір посвідчено старшим державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Соколовою М.Ф. 05.07.1985 року та зареєстровано у реєстрі за №2-889. 01.12.2009 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 15.05.2009 року №2388 управлінням Держкомзему у м. Вінниці на земельну ділянку площею 0,0824 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , видано [PERSON] державний акт на право власності серії ЯИ № 045835, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за номером №0109069001390. Відповідно до доданого до вказаного державного акту списку співвласників земельної ділянки як власники значаться [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до додатку №3/169 до рішення виконкому №200 від 04.06.1987 року будинку по [ADDRESS] . [INFO] року у м. Вінниці у віці 72 роки померла [PERSON] , про що в Книзі реєстрації смертей 03.11.2012 року зроблено актовий запис №2822 відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.11.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а.с72, на звороті). Позивач по справі [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.09.1971 року міським бюро реєстрації актів цивільного стану м. Вінниці, де в графі мати зазначена [PERSON] (а.с.74), яка відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.02.1978 року змінила прізвище на [PERSON] (а.с.73, на звороті). У матеріалах цивільної справи міститься копія спадкової справи №206/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] , надана на запит суду, згідно з якими син померлої [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , інші особи заяв не подавали. 15.07.2013 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорською Л.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , а спадщина складається з 27/50 часток житлового будинку з відповідною часткою прибудов, господарських будівель та споруд [ADDRESS] (а.с.95). Водночас, постановою державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Сікорської Л.А. від 13.03.2020 року №306/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, яка знаходиться під будинком (а.с.7-8). Згідно з висновком №11 від 16.03.2020 року вартість земельної ділянки, площею 0,0824 га, кадастровий номер 0510137000:03:035:0017, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), складає 206 000, 00 грн. (а.с.12). Матеріалами справи підтверджується, що спірна земельна ділянка перебувала у спільній сумісній власності відповідача по справі [PERSON] та померлої [PERSON] , з 2009 року частки співвласників визначено не було. Відповідно до положень ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) (ч.1 ст.86 ЗК України). Згідно із ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. При цьому зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.4 інформаційного листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Згідно із ч.2 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. При цьому Пленум Верховного суду України у п.10 постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» звернув увагу судів на те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. А згідно із ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Судом встановлено, що згоди щодо поділу спірної земельної ділянки між співвласниками досягнуто не було, адже відповідних доказів не містять матеріали справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у тому числі і на частку земельної ділянки, яка була у спільній сумісній власності померлої та відповідача [PERSON] на день її смерті. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Позивач по справі є рідним сином померлої [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження, а тому має право на спадкування за законом у першу чергу. При вирішенні даного спору суд враховує, що нотаріусом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що іншого способу захисту цивільних прав позивача немає, а також керується положеннями закону про рівність часток у спільній сумісній власності та недопустимість зміни частки померлого співвласника за рішенням суду. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Судові витрати залишити за позивачем, як на тому наполягав останній у позовній заяві. На підставі викладеного та

Outcome: approved