Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій заявлено вимогу встановлення факту належності [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , трудової книжки серії [NUMBER] , виданої 29.05.1989 року. Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] звернувся до пенсійного фонду для консультації щодо наявного трудового стажу для призначення пенсії. Спеціаліст повідомив, що необхідно в судовому порядку встановити належність трудової книжки, оскільки у трудовій книжці прізвище заявника на російській мові вказано « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Помилка в трудовій книжці зроблена при прийомі на роботі Добропільським шахтопрохідним управлінням «Добропіллявуглестрой» виробничого об`єднання «Добропіллявугілля». На теперішній час дане підприємство припинило своє існування. З огляду таких обставин, заявник звернувся до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності правовстановлюючого документа. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Свиридова О.М. у судове засідання не з`явились, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду у їх відсутність. Заінтересованою особою Головним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області суду адресовано пояснення на заяву [PERSON] , зі змісту яких вбачається відсутність заперечень по суті заявлених вимог, при цьому зазначено щодо прийняття рішення по справі на розсуд суд, та в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду у відсутність їх представника. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Заявник [PERSON] (російською мовою [PERSON] ), [INFO] , уродженець м. Красноармійська, Донецької області, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (копія паспорта а.с. 4-7). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] народився (далі російською мовою) - [PERSON] (а.с. 8). З трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що її заповнено 29.05.1987 року на ім`я: (далі російською мовою) [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-11). Відповідно до свідоцтва про народження сестри заявника серії [NUMBER] [INFO] народилась (далі російською мовою) [PERSON] (а.с. 12). Згідно паспорту матері заявника, зазначено прізвище українською мовою - [PERSON] , російською мовою [PERSON] (а.с.13-14). З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення юридичного факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в заяві та про задоволення заявлених вимог. Відповідно до Листа Верхового суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки громадяни мають право звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. В розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» важлива функція трудової книжки полягає в тому, що вона є основним документом, який підтверджує стаж роботи. З досліджених доказів дійсно вбачається розбіжність в написанні прізвища заявника російською мовою у паспорті, свідоцтві про народження, трудовій книжці. Можливість усунення допущених помилок в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня. Встановлення факту\~належності правовстановлюючого\~документу має\~юридичне значення,\~оскільки від\~цього факту\~безпосередньо породжуються\~юридичні наслідки,\~пов`язані з\~реалізацією права\~позивача на\~пенсійне забезпечення. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»). При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved