Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до Виноградівського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 53.439,50 грн. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що протягом січня 2013р. по вересень 2013р. [PERSON] передав у власність відповідачу [PERSON] паливно-мастильні матеріали в асортименті на загальну суму 12 574,00 грн. 16 червня 2014 року відповідач [PERSON] видав розписку, в якій підтвердив факт отримання паливно-мастильних матеріалів на суму 12 574,00 грн. та зобовязався розрахуватися за них в строк до 01.09.2014р. Проте свого зобовязання відповідач [PERSON], стосовно проведення розрахунку не виконав. 16 грудня 2015 року ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області було затверджено мирову угоду, за умовами якої відповідач [PERSON] визнав суму боргу в розмірі 16 792,09грн. (екв. 700,122 доларів США за курсом НБУ, який існував на момент складання усної домовленості про підписання Мирової угоди, 23,984576 грн. за 1 долар США), яка включає в себе 12574,00 гривні боргу, згідно розписки від 16.06.2014 року, і судових витрат понесених позивачем [PERSON], в сумі 4 218,09 (чотири тисячі двісті вісімнадцять) гривень, який погашається за наступним графіком: до 27 грудня 2015 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 січня 2016 року 2099,011 грн.., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 лютого 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 березня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 квітня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 травня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 червня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 липня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди. Однак, Відповідач умови мирової угоди в частині зобовязання оплати боргу не виконує. Відповідно до п. 7 мирової угоди у випадку якщо [PERSON] порушить строки виплати у п. 3 даної мирової угоди, то позивач [PERSON], залишає за собою право на звернення до суду щодо стягнення з [PERSON] суми всієї боргу визначеною розпискою без врахування сплачених [PERSON] коштів згідно п. 3. Отже, станом на 18.05.2016 заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON], за паливно-мастильні матеріали складає 12 574,00 гривень. За умовами розписки від 16.06.2014 року відповідач [PERSON], зобовязався суму 12 574,00 грн. оплатити позивачу в строк до 01.09.2014 року В разі неоплати відповідач [PERSON] зобовязався оплатити 25% за кожен день просрочення зобовязання. Виходячи з вищезазначеного, за порушення зобовязання відповідачу [PERSON] нараховано 25% за кожен день просрочення виконання зобовязання від просроченої суми за період з 01 травня 2016р. по 17 травня 2016р., що складає 53 439,50грн. ((12574,00 грн.*25%)*17 днів=53 439,50 грн.). Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON], в судовому засіданні вимоги заявленого позову підтримали повністю та просили суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином- судовою повісткою, заяв та клопотань про причини своєї неявки або про перенесення слухання справи суду не надав, а відтак суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутності в порядку ст.ст.224-226 ЦПК України з винесенням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як встановлено в судовому засіданні протягом січня 2013р. по вересень 2013р. [PERSON] передав у власність відповідачу [PERSON] паливно-мастильні матеріали в асортименті на загальну суму 12 574,00 грн. 16 червня 2014 року відповідач [PERSON] видав розписку, в якій підтвердив факт отримання паливно-мастильних матеріалів на суму 12 574,00 грн. та зобовязався розрахуватися за них в строк до 01.09.2014р. Проте свого зобовязання відповідач [PERSON], стосовно проведення розрахунку не виконав. 16 грудня 2015 року ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області було затверджено мирову угоду, за умовами якої відповідач [PERSON] визнав суму боргу в розмірі 16 792,09грн. (екв. 700,122 доларів США за курсом НБУ, який існував на момент складання усної домовленості про підписання Мирової угоди, 23,984576 грн. за 1 долар США), яка включає в себе 12574,00 гривні боргу, згідно розписки від 16.06.2014 року, і судових витрат понесених позивачем [PERSON], в сумі 4 218,09 (чотири тисячі двісті вісімнадцять) гривень, який погашається за наступним графіком: до 27 грудня 2015 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 січня 2016 року 2099,011 грн.., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 лютого 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 березня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 квітня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 травня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 червня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди; до 27 липня 2016 року 2099,011 грн., що є еквівалентом 87,51 доларів США за курсом НБУ на день підписання угоди. Однак, Відповідач умови мирової угоди в частині зобовязання оплати боргу не виконує. Відповідно до п. 7 мирової угоди у випадку якщо [PERSON] порушить строки виплати у п. 3 даної мирової угоди, то позивач [PERSON], залишає за собою право на звернення до суду щодо стягнення з [PERSON] суми всієї боргу визначеною розпискою без врахування сплачених [PERSON] коштів згідно п. 3. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, станом на 18.05.2016 заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON], за паливно-мастильні матеріали складає 12 574,00 гривень. За умовами розписки від 16.06.2014 року відповідач [PERSON], зобовязався суму 12 574,00 грн. оплатити позивачу в строк до 01.09.2014 року В разі неоплати відповідач [PERSON] зобовязався оплатити 25% за кожен день просрочення зобовязання. Виходячи з вищезазначеного, за порушення зобовязання відповідачу [PERSON] нараховано 25% за кожен день просрочення виконання зобовязання від просроченої суми за період з 01 травня 2016р. по 17 травня 2016р., що складає 53 439,50грн. ((12574,00 грн.*25%)*17 днів=53 439,50 грн.). Отже, матеріалами справи достовірно встановлений факт невиконання відповідачем взятих на себе відповідно до кредитного договору зобов»язань. Між тим, відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, і у разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі, які поніс позивач, відповідно до платіжних доручень від 27.05.2016р. \\а.с.9\\ позивач сплатив 521,20 грн. судового збору, а згідно платіжного доручення від 30.05.2016 року (а.с.10) позивач доплатив 30 грн. судового збору, відтак з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 551,20 грн. Відповідно та

Outcome: approved