Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач 21.09.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 03.12.2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON],[INFO] Через відсутність взаємопорозуміння та спільних інтересів, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться, у звязку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 03.12.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2000. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява, відповідно до якої просить розглядати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.2011 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №2000), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 161295, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 03.12.2011 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1ЖД № 308586, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини з березня 2015, спільне господарство не ведеться, спору про розділ майна не мають, подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved