Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та присадибної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Позов мотивовано тим, що відповідач, який є одним з двох спадкоємців, маючи оригінали правовстановлюючих документів, не надає їх позивачеві та не передає у розпорядження нотаріусу, чим перешкоджає позивачу в оформленні права власності на спадкове майно. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити. Відповідач зі своїм представником в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що позов не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, спір між сторонами відсутній, оскільки відповідач вже отримав свідоцтва про право на спадщину і для отримання таких документів позивачем також всі необхідні документи наявні в нотаріальній конторі. Також зазначав, що [PERSON] не отримував раніше свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю коштів. Проте ні позивач, ні нотаріус будь-яких повідомлень щодо необхідності з`явитися до нотаріальної контори та надати оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно його довірителю не надсилали. А відтак, посилання позивача на ці обставини є безпідставними, будь-яких перешкод позивачу в оформленні спадщини [PERSON] не чинив. Наполягав на відсутності підстав для задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , яка постійно проживала в [ADDRESS] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входять: - житловий будинок садибного типу з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] . Належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 квітня 1982 року. (а.с. 14-16, 68); - присадибна земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,173 га, розташована на території Чорнобаївської селищної ради Черкаської області за адресою: [ADDRESS] . На ім`я померлої [PERSON] було виготовлено та видано Чорнобаївською селищною радою Черкаської області державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР № 23-19-29-01-386, площею 0,173 га, для ведення особистого підсобного господарства. В цьому державному акті ім`я спадкодавця було помилково зазначено як « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] ». Вказану розбіжність усунуто рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 грудня 2016 року шляхом встановлення факту належності документу особі, а саме що державний акт про право власності на землю серії ЧК № 23-19-29- 01-386 від 22 листопада 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 2606, виданий Чорнобаївською селищною радою на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] (а.с. 67-90). У відповідності до п. 1, 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , до спірних правовідносин слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіту померла не складала. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Частиною 1 ст. 529 ЦК УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно положень ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач прийняв спадщину [PERSON] шляхом звернення до Чорнобаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується відповідним листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 01/16 від 05 січня 2021 року та копією заяви зі спадкової справи (а.с. 115-116). [PERSON] була одружена (витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, а.с. 7) і до дня смерті проживала спільно зі своїм чоловіком [PERSON] , що стверджується довідкою виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради в Черкаській області № 5007 від 27 жовтня 2016 року (а.с. 8). Тобто з матеріалів справи вбачається, що спадщину померлої прийняли два спадкоємці першої черги: позивач - її син, та чоловік - [PERSON] . Інших спадкоємців судом не встановлено. Частки спадкоємців є рівними (ст. 529 ЦК Української РСР). Жоден зі спадкоємців свідоцтв про право на спадщину не отримував. Разом з тим, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК Української РСР). [INFO] [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть, а.с. 10). 09 січня 2015 року [PERSON] у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г. оформив заповіт на ім`я [PERSON] , що був зареєстрований у реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 12 (а.с. 11, 65). Згідно інформації зі спадкової справи, заповіт є чинним. 27 липня 2016 року [PERSON] подав до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , що вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с. 132-149). Таким чином, кожний зі сторін по справі має право на успадкування Ѕ частини спірного майна - будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] . Позивач - як спадкоємець після смерті матері, відповідач - як спадкоємець після смерті [PERSON] Чорнобаївська державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що підтверджується відповідним листом від 06 серпня 2020 року за № 189/02-16 та постановою від 10 грудня 2020 року (а.с. 21, 95). Судом встановлено, що оригінали документів на спадкове майно знаходяться у відповідача. 19 січня 2021 року до суду з Чорнобаївської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , (а.с. 132-149). З документів спадкової справи вбачається, що [PERSON] 23 грудня 2020 року подано до Чорнобаївської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, та надано оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Цього ж дня нотаріусом видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 2053 та № 2054. Разом з тим, на момент подачі позову спір між сторонами існував, в підготовчому судовому засіданні [PERSON] позов не визнав, в матеріалах справи є чинна постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, представники позивача наполягають саме на судовому рішенні, обравши такий спосіб захисту прав позивача. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме: 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1727 га, кадастровий номер 7125155100:01:000:0193, що знаходиться в [ADDRESS] . Посилання представника відповідача на те, що в позові має бути відмовлено, оскільки він не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, суд до уваги не приймає, оскільки зазначене не є підставами для відмови в задоволенні позову. Посилаючись на те, що [PERSON] позивач не надсилав повідомлень про необхідність надання оригіналів документів, представник відповідача не вказав на норми законодавства, якими це передбачено. Разом з тим судом встановлено, що [PERSON] знав про намір [PERSON] оформити спадщину після смерті матері, оскільки судом вже розглядався позов [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після смерті матері, і рішення суду першої інстанції [PERSON] оскаржувалося. Проте після прийняття рішення судом апеляційної інстанції (13 липня 2017 року) відповідач тривалий час - більше трьох років, не передавав оригінали документів на спадкове майно ні позивачу, ні до нотаріальної контори. Та обставина, що у нотаріальній конторі є правовстановлюючі документи для видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину, не є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки документи були надані відповідачем нотаріусу після подачі позивачем позову до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840,80 гривень. Оскільки позов було подано у 2020 році, доплата судового збору, що було здійснено представником позивача у розмірі 67,50 грн. (а.с.124) є надмірно сплаченими коштами і стягненню з відповідача не підлягає, а може бути повернута платнику в порядку, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Outcome: approved