Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 09.09.2019 року розірваний. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач є здоровим та працездатним, інших утриманців немає. Оскільки самостійно утримувати дітей вона немає можливості, просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожну дитину щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду надано заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 09.09.2019 року у справі №167/824/19 розірваний. В шлюбі народилися [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] . Батьками дітей згідно зазначених свідоцтв є [PERSON] та [PERSON] . На даний час неповнолітні діти зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №2088 від 27.07.2020 року виданою Рожищенською міською радою. Судом встановлено, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батькаі (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. ст.76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, інших неповнолітніх дітей, утриманців немає. Доказів іншого відповідачем суду не надано. Неповнолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] самостійних доходів не мають. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Згідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.192 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн. на кожну дитину щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved