Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь завдану майнову шкоду, яка не покривається страховою виплатою, в сумі 47297,62 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 28.05.2016 о16:00 на автодорозі в с. Угерсько Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SEAT Toledo», р.н. [NUMBER] , під його керуванням і автомобіля «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . За фактом даної ДТП було розпочато кримінальне провадження, яке 29.05.2016 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140130001107 за ч. 1 ст. 286 КК України. 30.06.2016 слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2018, яка набрала законної сили, провадження у справі про притягнення [PERSON] за ст. 124 КУпАП (за фактом ДТП 28.05.2016) закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відтак в суді було доведено відсутність його вини у настанні даної ДТП. Також із цієї постанови вбачається, що винуватцем ДТП є водій «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , [PERSON] . Під час даної ДТП автомобіль «SEAT Toledo», р.н. [NUMBER] , отримав технічні ушкодження, у зв`язку з чим йому як власнику вказаного транспортного засобу було завдано майнову шкоду. Вартість відновлювального ремонту складає 97297,62 грн. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому вважає за необхідне зменшити розмір майнової шкоди до 47297,62 та стягнути її з відповідача, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.03.2019 (головуючий-суддя Гула Л.В.) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 19.04.2019, яке відкладено на 20.05.2019 у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 20.05.2019 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 25.07.2019 об 11:00 в приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.07.2019 задоволено клопотання сторони позивача про витребування з ПрАТ «СК «Галицька» матеріалів автотоварознавчого дослідження по встановленню суми матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля «SEAT Toledo», р.н. [NUMBER] , під час ДТП 28.05.2016, проведеного експертом автотоварознавцем Петричковичем Б.С. Прийнято рішення про відкладення розгляду справи на 22.08.2019 та виклик відповідача шляхом поміщення оголошення на сайті «Судова влада». Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.12.2019 відмовлено представнику відповідача [PERSON] адвокату Іванусу Миколі Ігоровичу в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Розгляд справи по суті розпочався 06.12.2019, продовжувався 18.12.2019 та відбувся у судовому засіданні 21.01.2020 за участі позивача та його представника. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Доарме В.С. у судовому засіданні позов підтримали з підстав, що викладені у ньому, просили такий задовольнити. Представник позивача додатково зазначив, що сума заявленого в позовних вимогах відшкодування є меншою від вартості відновлювального ремонту, визначеного висновком експерта, у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому вони звернулися з окремим позовом до ПрАТ «СК «Галицька» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 50000 грн., який розглядається іншим складом суду. Відповідач [PERSON] та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, на виклик суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. В попередніх судових засідання інтереси відповідача представляв адвокат Іванус М.І., який проти задоволення позову заперечив у зв`язку з його безпідставністю. Наполягав на проведенні судової транспортно-трасологічної експертизи, проте таке клопотання залишено судом без розгляду у зв`язку з поданням його на стадії судового розгляду, тобто з пропущенням строку на його заявлення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, давши належну оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав позивача у межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.05.2016 о16:00 на автодорозі в с. Угерсько Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SEAT Toledo», р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . За фактом даної ДТП розпочато кримінальне провадження, відомості про яке 29.05.2016 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016140130001107 за ч. 1 ст. 286 КК України. 30.06.2016 слідчим Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Копію зазначеної постанови направлено начальнику Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності винної у вчиненні ДТП особи /а.с. 11-14/. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником автомобіля «SEAT Toledo», р.н. [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою Територіального сервісного центру 4645 від 08.05.2019 та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] /а.с. 8, 67-68/. Згідно з Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 24/16 від 12.08.2016 вартість відновлювального ремонту (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників) автомобіля «SEAT Toledo», р.н. [NUMBER] , становить 97297,62 /а.с. 85-110/. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.02.2018, яка набрала законної сили, провадження у справі про притягнення [PERSON] за ст. 124 КУпАП (за фактом ДТП 28.05.2016) закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення /а.с. 11-14/. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Так як обставини події встановлені і викладені в постанові про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення від 16.02.2018, то такі є обов`язковими та враховуються судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, однак лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із наведеним суд дійшов висновку, що факт вчинення ДТП не підлягає доказуванню. З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду не виключається навіть у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд має встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди шляхом проведення відповідної експертизи. Вказана позиція суду узгоджується з висновком ВССУ від 25.02.2015, викладеним при розгляді справи № 6-18927св14. Так, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 5132 від 05.11.2018 щодо події 28.05.2016, яка мала місце близько 16:00 на автодорозі в с. Угерсько Стрийського району Львівської області з участю автомобіля «SEAT Toledo», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і автомобіля «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , дії водія [PERSON] , з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 12.3; 12.4; 12.9 (підпункту «б») ПДР України. Причиною даної ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що водій [PERSON] при русі в населеному пункті значно перевищив швидкість руху, що, з одного боку, призвело до того, що водій [PERSON] , виїжджаючи із другорядної дороги на головну, не мав можливості своєчасно побачити автомобіль «Фольксваген», якому необхідно було б дати дорогу, а з іншого - призвело до того, що водій [PERSON] позбавив себе можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування /а.с. 28-36/. Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. А тому з метою об`єктивної оцінки доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали справи № 456/3516/16-п, в межах якої вирішувалось питання про наявність в діях [PERSON] складу адмінправопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин ДТП, що мала місце 28.05.2016. З матеріалів справи № 456/3516/16-п судом встановлено, що відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № 1351 від 10.08.2017, призначеної постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2017, при заданих вихідних даних причиною даної ДТП, з технічної точки зору, є та обставина, що водій [PERSON] при русі в населеному пункті значно перевищив швидкість руху, що, з одного боку, призвело до того, що водій [PERSON] , виїжджаючи із другорядної дороги на головну, не мав можливості своєчасно побачити автомобіль «Фольксваген», якому необхідно було б дати дорогу, а з іншого - призвело до того, що водій [PERSON] позбавив себе можливості уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування, що узгоджується з висновком судової автотехнічної експертизи № 5132 від 05.11.2018, проведеної при заданих вихідних даних, зазначених у постанові Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18.05.2017. У зв`язку із зазначеним суд критично оцінює покликання представника відповідача на те, що висновок судової автотехнічної експертизи № 5132 від 05.11.2018 не може бути взятий судом до уваги, оскільки така проведена виключно на підставі вихідних даних, наданих представником позивача, та на його замовлення, оскільки такі не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи № 456/3516/16-п. Таким чином, існує причинно-наслідковий зв`язок між неналежним виконанням ПДР [PERSON] під час керування автомобілем «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , 28.05.2016 року в с. Угерсько Стрийського району Львівської області та шкодою, заподіяною внаслідок ДТП автомобілю «SEAT Toledo», р.н. [NUMBER] , під керуванням позивача. Відтак саме відповідач [PERSON] зобов`язаний відшкодовувати позивачу [PERSON] завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну шкоду. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ2649160 станом на 28.05.2016 цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Volkswagen T4», р.н. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Галицька». Ліміт відповідальності становить 50000 грн. /а.с. 10/ Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Стороною відповідача розмір завданого матеріального збитку не спростовано та доказів на підтвердження своєї невинуватості в ході розгляду справи суду не надано. Суд вважає, що стороною позивача доведено в ході розгляду справи причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками, а також підтверджено допустимими доказами розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушені, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди з винуватця ДТП є обґрунтованими, доведеними належними доказами, та відповідачем, в свою чергу, не спростовані, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи зазначене, а також те, що вартість відновлювального ремонту перевищує ліміт відповідальності страховика на 47297,62 грн., що становить суму позовних вимог [PERSON] , а тому такі є підставними та підлягають задоволенню, а вказані кошти підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача в заявленому розмірі. Що стосується позовної вимоги про стягнення судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові в справі № 690/54/18 від 17.01.2019. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження наявності витрат на правову допомогу [PERSON] надано Договір про надання правової допомоги № 38-18 від 04.09.2018, відповідно до якого адвокат Доарме В.С., що діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 60 від 11.12.2008, виданого на підставі рішення Рівненської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24.10.2007 № 39, уповноважений надавати [PERSON] правничу допомогу, пов`язану з підготовкою вказаного позову та розглядом даної справи в Стрийському міськрайонному суді Львівської області, зокрема: замовлення та проведення експертиз, складання та подання позовної заяви, збір доказів, участь у судових засіданнях /а.с. 37-39/. Також долучено ордер серії ЛВ № 137742 від 04.09.2018, відповідно до якого [PERSON] уповноважує адвоката Доарме В.С. представляти його інтереси в Стрийському міськрайонному суді Львівської області /а.с. 26/. Крім того, відповідно до попереднього розрахунку суми судових витрат від 27.02.2019 [PERSON] планує витратити на надання правничої допомоги адвокатом Доарме В.С . 9668,40 грн., з яких: 600,00 грн. - витрати на зустріч з клієнтом з метою з`ясування обставин справи; 600,00 грн. - правовий аналіз наданих клієнтом документів; 200,00 грн. - написання адвокатського запиту; 600,00 грн. - написання 2 клопотань про витребування доказів; 2400,00 - написання позовної заяви; 300,00 грн. - складання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат; 600,00 грн. - правовий аналіз відзиву та доказів, які надані відповідачем; 600,00 грн. - підготовка відповіді на відзив; 3000,00 грн. - участь у підготовчих та судових засіданнях /а.с. 40/. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 26.02.2019 [PERSON] сплатив 5000 грн. за надання правничої допомоги адвокатом Доарме В.С. /а.с. 27/ Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що адвокатом Доарме В.С. надано [PERSON] правову допомогу в обсязі, визначеному договором, та розмірі, сплаченому останнім (5000 грн.) Враховуючи наведене та письмові докази, які підтверджують надання правової допомоги, суд дійшов висновку про стягнення зазначених витрат, а саме: 5000 грн. на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] у зв`язку із задоволенням позовних вимог про відшкодування майнової шкодив у повному обсязі. Крім цього, суд враховує, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн. та оплачено проведення експертизи в сумі 2002,00 грн. (квитанція № ПН664835 від 29.10.2018) /а.с. 1, 24/. Відтак вказані витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved