Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його матері [PERSON]. В позовній заяві позивач вказав, що 02 травня 1999 року померла його матір [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді майнової частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства «Маяк» с.Шершенці, Кодимського району Одеської області, яка була посвідчена майновим сертифікатом серії ОД-ХІІ-ХІХ №000481. Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини померлої за законом, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді майнового паю у звязку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, що підтверджує право власності спадкодавця на це майно. В судове засідання позивач не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього (заява № 02-16/308 від 02 грудня 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 02 травня 1999 року померла мати позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №175416, виданого 03 травня 1999 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Підставою для задоволення позову позивач вказав прийняття ним спадщини померлої матері, оскільки у передбаченому законом порядку він вступив в управління та володіння належним їй спадковим майном. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 02 листопада 1999 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України, спадщина позивачем у передбаченому на час її відкриття порядку прийнята, а тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу України в ред.1963 року, який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК України в ред.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 524 ЦК України в ред.1963 року встановлено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що заповіту померла [PERSON] не склала, тому позивач [PERSON], як син померлої, є спадкоємцем її спадкового майна за законом першої черги. Факт родинних відносин між позивачем та померлою [PERSON], як між сином та матірю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії І-АГ №644497, виданого 28 січня 1971 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК України в ред.1963 року). Так, за змістом ч.1 ст.549 ЦК України в ред.1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він вступив у володіння та управління спадковим майно. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяці в з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року). З довідки Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області №1595 від 15 листопада 2016 року вбачається, що позивач [PERSON] проживав разом з померлою матірю до ї смерті, після її смерті доглядає та утримує її майно, тому у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України в ред.1963 року вважається таким, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняв спадщину померлої матері. До складу спадщини померлої ввійшла майнова частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства "Маяк" с.Шершенці Кодимського району Одеської області у розмірі 0.001% пайового фонду підприємства, вартістю 3718 грн., яка посвідчена свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ХІХ №000481, виданим 17 жовтня 2016 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Відповідно до п.4 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затверджених Постановою КМУ від 28 лютого 2001 року №177, до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті матері, суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року позивач є таким, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняв спадщину померлої матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved