Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 500 гривень щомісячно з моменту звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Позивач у підтвердження своїх позовних вимог у позові зазначила, що вона з відповідачем з 22 вересня 2007 року по 25 травня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є донька - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу, відповідач припинив надання матеріальної допомоги для утримання дитини та не приймає участі у її вихованні. Матеріальне становище позивача є таким, що не дозволяє їй повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини які виражаються у повноцінному харчуванні, придбанні одягу та взуття, ліків у разі хвороби та ін.. Відповідач на даний час не має регулярного заробітку, що не дає можливості визначити аліменти у частці від доходу, тому позивач вважає за необхідне визначити розмір стягуваних з відповідача аліментів у частці від доходу у сумі 500 грн. щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, наполяганні на позовних вимога, а також у якій не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, не зважаючи на належне повідомлення про час та місце розгляду справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки. Суд на місці постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши в судовому засіданні надані позивачем докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] з наступних підстав. Згідно Принципу 6 Конвенції "Про права дитини " від 20.11.1959 року, Генеральної Асамблеї ООН яка проголошує, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли є можливість, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові й моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю. На суспільство і на органи публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе турбування про дітей, немаючих сім'ї та про дітей немаючих достатніх засобів до існування. Ч.1,3 ст.51 Конституції України закріплює, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст. 182 СК України вказує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як передбачено ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст. 11 ЦПК України констатує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ст. 60 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч.1 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи по суті (а. с. 34) й суд розцінює це як визнання відповідачем позовних вимог та обставин, вказаних позивачем у позовній заяві. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Також, згідно ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного

Outcome: approved