Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2020 року звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 лютого 2020 року цивільна справа № 381/142/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини передана за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 квітня 2020 року цивільна справа № 381/142/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини прийнята до розгляду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. З відповідачем по цивільній справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17.09.2011 р. до 27.05.2016 р.. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 17.05.2016р. рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області шлюб між нею та відповідачем по цивільній справі розірвано . Питання щодо місця проживання малолітньої доньки офіційно не визначалось Після припинення шлюбних відносин малолітня дитина проживає фактично з нею по [ADDRESS] . Це житлове приміщення належить їй на праві спільної сумісної власності. Місце проживання доньки було визначено позивачем в односторонньому порядку , як терміново необхідно було звільнити наймане житлове приміщення в м. Києві. Донька [PERSON] з 31.08.2016р. по теперішній час відвідує дошкільний заклад в м. Фастові Київської області. Знаходиться на її матеріальному утриманні, оскільки батько дитини більше року не сплачує аліменти. Їхня спільна з відповідачем по цивільній справі донька дорослішає. Виникають питання , які необхідно офіційно вирішувати, зокрема визначення місця відвідування шкільного закладу , можливого переїзду до іншого місця проживання, тощо. Батько дитини відмовляється, вирішувати жодне питання щодо виховання та утримання доньки. Всі необхідні життєві питання відносно дитини вона вирішує самостійно. Але виникають ситуації, коли необхідна обов`язкова участь батька дитини, який категорично відмовляється приймати участь у таких випадках. Також вона позбавлена права на звернення до державних органів щодо можливої матеріальної допомоги з боку держави на малолітню доньку. Не має змоги самостійно вирішити питання оздоровлення дитини без офіційного визначення з ким з батьків дитина проживає. При такій ситуації змушена звернутись до судової інстанції за захистом інтересів дитини та офіційно визначити місце проживання нашої спільної доньки . За нормами ст.ст. 160,161 СК України місце проживання дитини , яка не досягла десяти років , визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо , не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, спір між ними розглядається органом опіки та піклування або судом. Тобто , за даними нормами закону позивач має право на альтернативне звернення за захистом інтересів дитини. За нормами ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Відповідно до ст. 161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини, беруться до уваги ряд суттєвих обставин як вік дитини , стан здоров`я, належні умови виховання та розвитку, тощо. На стадії судового розгляду орган опіки та піклування надає суду письмовий висновок щодо спірних сімейних правовідносин ( п. 5 ст. 19 СК України ). Їхня з відповідачем по цивільній справі донька на даний час з її боку на належному рівні забезпечена умовами проживання, відвідує дитячий садок в м. Фастові Київської області, знаходиться на її матеріальному утриманні (зазначено вище). Вона офіційно працевлаштована. В силу свого віку дитина потребує її постійної уваги та турботи. Також хоче зазначити, що батько дитини (відповідач по цивільній справі) невідомо де працює, взагалі невідомо чим займається на сьогодні. За адресою формально-офіційної реєстрації фактично не проживає. Місце офіційної реєстрації визначено судовою інстанцією станом на 2016 рік при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на дитину. Це єдине місце офіційної реєстрації, яке їй відомо. Згідно ст. 6 Декларації ООН прав дитини від 20.11.1959 р. (визнана державою Україна) малолітня дитини не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім виключних обставин. За нормами ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України. Відповідно до норм постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя , судовими інстанціями розглядаються спори між батьками щодо місця проживання їх спільних дітей. 3'ясовується питання з ким з батьків залишаються проживати діти п. 14 Постанови). Оскільки при розірванні шлюбу питання з ким буде проживати малолітня дитина не вирішувалось , вона має право на таке офіційне визначення. Таким чином, є всі підстави для визначення проживання разом зі нею нашої спільної доньки з відповідачем по цивільній справі. Судові витрати попередньо складаються із судового збору та послуг на правову допомогу (остаточний опис роботи буде надано під час судового розгляду). Таким чином, з урахуванням зазначеного та згідно ст.ст. 7, 19, 160, 161 СК України, ст.ст. 1, 19, 27- 28, 95, 133, 175-177 ЦПК України, просить ухвалити судове рішення, яким визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Ухвалою судді від 06.04.2020 було прийнято до провадження та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 12.02.2021 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Позивач в судове засідання 12.02.2021 не з`явилася. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання 12.02.2021 не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Третя особа свого представника в судове засідання 12.02.2021 не направила. До суду надала листа відповідно до якого просила проводити розгляд справи у відсутності представника Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З відповідачем по цивільній справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17.09.2011 р. до 27.05.2016 р.. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 17.05.2016р. рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області шлюб між нею та відповідачем по цивільній справі розірвано . Питання щодо місця проживання столітньої доньки офіційно не визначалось Після припинення шлюбних відносин малолітня дитина проживає фактично з нею по [ADDRESS] . Це житлове приміщення належить їй на праві спільної сумісної власності. Місце проживання доньки було визначено нею в односторонньому порядку , як терміново необхідно було звільнити наймане житлове приміщення в м. Києві. Донька [PERSON] з 31,08.2016р. по теперішній час відвідує дошкільний заклад в м. Фастові Київської області. Знаходиться на її матеріальному утриманні, оскільки батько дитини більше року не сплачує аліменти. Їхня спільна з відповідачем по цивільній справі донька дорослішає. Виникають питання , які необхідно офіційно вирішувати, зокрема визначення місця відвідування шкільного закладу , можливого переїзду до іншого місця проживання , тощо. Батько дитини відмовляється, вирішувати жодне питання щодо виховання та утримання доньки . Всі необхідні життєві питання відносно дитини вона вирішує самостійно. Але виникають ситуації, коли необхідна обов`язкова участь батька дитини, який категорично відмовляється приймати участь у таких випадках. Також вона позбавлена права на звернення до державних органів щодо можливої матеріальної допомоги з боку держави на малолітню доньку. Не має змоги самостійно вирішити питання оздоровлення дитини без офіційного визначення з ким з батьків дитина проживає. При такій ситуації змушена звернутись до судової інстанції за захистом інтересів дитини та офіційно визначити місце проживання нашої спільної доньки . За нормами ст.ст. 160,161 СК України місце проживання дитини , яка не досягла десяти років , визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо , не дійшли згоди щодо місця проживання дитини , спір між ними розглядається органом опіки та піклування або судом. Тобто , за даними нормами закону я маю право на альтернативне звернення за захистом інтересів дитини. За нормами ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду . Відповідно до ст. 161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини , беруться до уваги ряд суттєвих обставин як вік дитини , стан здоров`я, належні умови виховання та розвитку, тощо. На стадії судового розгляду орган опіки та піклування надає суду письмовий висновок щодо спірних сімейних правовідносин ( п. 5 ст. 19 СК України ). Їхня з відповідачем по цивільній справі донька на даний час з її боку на належному рівні забезпечена умовами проживання, відвідує дитячий садок в м. Фастові Київської області, знаходиться на її матеріальному утриманні (зазначено вище). Вона офіційно працевлаштована. В силу свого віку дитина потребує її постійної уваги та турботи. Також хоче зазначити, що батько дитини (відповідач по цивільній справі) невідомо де працює, взагалі невідомо чим займається на сьогодні. За адресою формально-офіційної реєстрації фактично не проживає. Місце офіційної реєстрації визначено судовою інстанцією станом на 2016 рік при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на дитину. Це єдине місце офіційної реєстрації, яке їй відомо. Згідно ст. 6 Декларації ООН прав дитини від 20.11.1959 р. (визнана державою Україна) малолітня дитини не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім виключних обставин. За нормами ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини , іншими міжнародними договорами України. Відповідно до норм постанови ПВСУ № 11 від 21.12.2007 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя , судовими інстанціями розглядаються спори між батьками щодо місця проживання їх спільних дітей. 3'ясовується питання з ким з батьків залишаються проживати діти п. 14 Постанови). Оскільки при розірванні шлюбу питання з ким буде проживати малолітня дитина не вирішувалось , вона має право на таке офіційне визначення . Таким чином, є всі підстави для визначення проживання разом зі нею нашої спільної доньки з відповідачем по цивільній справі. Судові витрати попередньо складаються із судового збору та послуг на правову допомогу (остаточний опис роботи буде надано під час судового розгляду). Таким чином, з урахуванням зазначеного та згідно ст.ст. 7, 19, 160, 161 СК України, ст.ст. 1, 19, 27- 28, 95, 133, 175-177 ЦПК України, просить ухвалити судове рішення, яким визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Третя особа: Орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області просить розглянути справу без участі представника та ухвалити рішення в інтересах дитини. Сторони та третя особа в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи належним чином попереджені. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року до 2016 року. У шлюбі в родини народилася донька, [PERSON] , [INFO] . 17.05.2016 року шлюб розірваний за рішенням Фастівського міськрайонного суду. При розгляді судом справи про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] питання щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] , дитина за усною домовленістю між батьками залишилася проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Орган опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області надала висновок до Києво-Святошинського районного суду Київської області про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] наступного змісту: «Розглянувши ухвалу Києво-Святошинського районного суду від 12.06.2020 року, справа № 381/142/20 провадження №2/369/2998/20 про надання до Києво-Святошинського районного суду висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування, встановив: Гр. [PERSON] та гр. [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року до 2016 року. У шлюбі в родини народилася донька, [PERSON] , [INFO] . 17.05.2016 року шлюб розірваний за рішенням Фастівського міськрайонного суду. При розгляді судом справи про розірвання шлюбу між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] питання щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] , дитина за усною домовленістю між батьками залишилася проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] стверджує про те, що [PERSON] відмовляється надавати дозвіл батька там де він потрібен. Питання визначення місця проживання малолітньої дитини у [PERSON] виникло після того, як дитина подорослішала, потребує вирішення питання навчання в школі, можливий переїзд до іншого місця проживання чи виїзд на оздоровлення. Зі слів [PERSON] батько [PERSON] проживає у м. Києві, рідко спілкується з дитиною навіть по телефону. Брати участь у житті та вихованні дитини, сплачувати аліменти на дитину, відмовляється. [PERSON] стверджує про те, що [PERSON] відмовляється надавати дозвіл батька там де він потрібен. Працівниками служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради попередньо було обстежено житлово-побутові умови гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (проживає з донькою без реєстрації). Умови проживання є задовільними та відповідають санітарно-гігієнічним нормам. З пояснення [PERSON] , в зв`язку з його проживанням у м. Києві, він з донькою [PERSON] бачиться рідко, але при нагоді побачень купує їй те, що бажає дитина, а також він не заперечує проти того, щоб його донька, [PERSON] , [INFO] , проживала зі своєю матір`ю. Відповідно до статті 159 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до статті 160, 161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків та якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Виходячи з вище викладеного, врахувавши рішення комісії з питань захисту прав дитини, протокол № 12 від 04.08.2020 року, місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] , вважати доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини». Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Нормами ч. 1 - ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, рано на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства е справедливий, неупереджеиий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 2 - ч. 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст. 6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. 18 цієї Конвенції держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, ст.. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, Відповідно до ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 2 ст. 6 Сімейного кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Нормами ч 1. та ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, рано на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства е справедливий, неупереджеиий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст. 6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. 18 цієї Конвенції держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України на відповідача покладається судовий збір в сумі 803грн 00 коп. Враховуючи наведене,

Outcome: approved