Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 26 вересня 2019 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі відповідач), в якому просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнувши з відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» 165607,19 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч шістсот сім грн. 19 коп.) незаконно отриманих коштів (у зв`язку з нікчемністю договору лізингу);стягнути з відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» три проценти річних від простроченої суми за весь період, що становить на дату подання позову 10650,50 грн. (десять тисяч шістсот п`ятдесят грн.. 50 коп.);стягнути з відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» інфляційні збитки у розмірі 37413,60 грн. (тридцять сім тисяч чотириста тринадцять грн. 60 коп.) 2. Позов обґрунтовано тим, що 04 серпня 2016 року позивачем була підписана заява про приєднання до публічного договору №ТЕ00А!00000080 про надання фінансового лізингу. У відповідності до умов заяви, лізингоодержувач отримує предмет лізингу на 60 місяців (п.14.1.2), вносить аванс у розмірі 45000,00 грн. (п.14.1.7) та здійснює подальші щомісячні платежі у розмірі 5090,00 грн. (п.14.3) у період з 4 по 8 число кожного місяця (п. 14.1.4) на транзитний рахунок, відкритий у ПАТ КБ ПриватБанк (п. 14.1.5). Згідно додатку №1 до договору фінансового лізингу, який водночас є специфікацією та актом приймання-передачі, позивач 17.09.2016 року отримав у лізинг від ТОВ «Автокредит Плюс» транспортний засіб марки Chery Tiggo, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 180000,00 грн, разом зі свідоцтвом про його реєстрацію та ключем. Додатком №2 до договору фінансового лізингу був врегульований графік оплати та його складові, а саме: відшкодування вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу (що складає 24% річних), комісія за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу, відшкодування частини вартості страхування предмета лізингу. Розраховуючи на настання юридичних наслідків щодо отримання предмету лізингу у власність, позивач намагався сплачувати у встановленому розмірі внески за користування автомобілем і поліпшував його особистим коштом. Загалом за період з вересня 2016 року по лютий 2019 року включно позивачем було сплачено відповідачу на рахунок, відкритий у ПАТ КБ «ПриватБанк» 165607,19 грн., підтвердженням чому є відповідна виписка банку від 17.09.2019 року. Починаючи з другої половини 2018 року і по вересень 2019 року позивачу систематично почали надходити телефонні дзвінки від невідомого йому банку з вимогою здійснювати лізингові платежі, оскільки, начебто відтепер вони є відповідальними по транзитному рахунку відповідача. Жодного офіційного документу (чи бодай письмового документу) позивачу надано не було, тому він відмовився сплачувати платежі до цього банку. Після цього почалися погрози про те, що в такому разі в нього заберуть автомобіль. Більше того, при передачі позивачу предмету лізингу, відповідач відмовився укладати з позивачем договір лізингу нотаріально, мотивуючи це тим, що для них в цьому немає жодної потреби, про те кошти з відповідача за це взяв. Виплативши за автомобіль половину вартості, позивач з березня 2019 року припинив здійснювати оплату за предмет лізингу, оскільки цей договір є нікчемним в силу закону, так як неоформлений в установленому порядку договір лізингу, який між сторонами не укладався і не маючи нотаріально укладеного договору з відповідачем, позивач не зміг би в подальшому здійснити перереєстрацію даного автомобіля на себе. 14.09.2019 року, коли позивач у справах перебував у місті Луцьк, до нього під`їхали працівники поліції і мотивуючи тим, що автомобіль, яким він користується, перебуває у розшуку за кримінальним провадженням від 2018 року вилучили у нього автомобіль на штраф майданчик Луцького ВП ГУ НП Волинської області. З цього часу позивач позбавлений можливості користування предметом лізингу. По телефону його повідомили про те, що документи по факту вилучення автомобіля в м.Луцьк передані в м. Дніпро у відповідний відділ поліції, про що його повідомлять письмово. На час подачі позову позивачу жодних повідомлень з поліції не надходило. Просить позов задоволити. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та призначено судове засідання на 25 жовтня 2019 року. 4. Ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року у зв`язку із неявкою сторін судовий розгляд справи відкладено на 20 листопада 2019 року, у зв`язку із відрядженням головучого судді Ковтуновича О.В. судовий розгляд справи відкладено на 16 грудня 2019 року. 5. Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року у зв`язку із неявкою представника відповідача судовий розгляд справи відкладено на 20 січня 2020 року. 6. Ухвалою суду від 20 січня 2020 року у зв`язку із неявкою представника відповідача судовий розгляд справи відкладено на 21 лютого 2020 року. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, однак від них поступило письмове клопотання про слухання справи у їх відсутність з повним підтриманням позовних вимог. 7. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Шумського районного суду, заперечень проти позову суду не представили. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 8. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 9. Судом встановлено, що 04.08.2016р. позивач [PERSON] шляхом підписання заяви про приєднання до публічного договору №ТЕ00А!00000080 уклав з ТОВ "Автокредит Плюс" договір фінансового лізингу (далі - Договір) строком на 60 місяців. У відповідності до умов якого, лізингоодержувач отримує предмет лізингу на 60 місяців (п.14.1.2), вносить аванс у розмірі 45000,00 грн. (п.14.1.7) та здійснює подальші щомісячні платежі у розмірі 5090,00 грн. (п.14.3) у період з 4 по 8 число кожного місяця (п. 14.1.4) на транзитний рахунок, відкритий у ПАТ КБ ПриватБанк (п. 14.1.5). Вказана заява містить тільки статтю 14 «Особливі умови» та статтю 15 «Юридичні адреси та підписи сторін». Від імені лізингодавця наявна ксерокопія печатки і факсиміле підпису директора ТОВ «Автокредит Плюс» [PERSON] , а також підпис представника лізингодавця Влага О.Я . Проте вказана заява не містить умов про використання факсиміле, а також підтвердження повноважень представника ТОВ «Автокредит Плюс» Влага О.Я на підписання будь-яких угод від імені зазначеної юридичної особи та займаної посади. Пунктами 14.1.3, 14.1.6 заяви про приєднання позивача до публічного договору визначено щомісячні платежі та порядок їх сплати, а саме: щомісячно згідно графіку та включають в себе комісію за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно додатку (графік лізингових платежів) та інші платежі: винагорода за проведення додаткового моніторингу предмету лізингу в розмірі, зазначеному в ст. 13.8 договору, винагорода за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмету лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розмірі, зазначеними в ст. 6.2.21 договору на день внесення платежу; платежі по відшкодуванню лізингодавцю витрат, передбачених статтею 6.2.4 договору, які сплачуються в період сплати місяця, який слідує за місяцем, в якому лізингодавець здійснив витрати (пп. 14.1.6). Страхування предмета лізингу: умови страхування зазначені в ст. 5 цього договору (п. 14.2). Договорами страхування за цим договором згідно пп. 14.2.1 є: договір страхування цивільної відповідальності (пп. 14.2.1.1). Дата підписання заяви 04.08.2016р. (п. 14.4). 10. Згідно додатку №1 до договору фінансового лізингу №ТЕ00А!00000080 від 04.08.2016 року(специфікація та акт приймання-передачі), позивач 17.09.2016 року отримав у лізинг від ТОВ «Автокредит Плюс» транспортний засіб марки Chery Tiggo, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 180000,00 грн, разом зі свідоцтвом про його реєстрацію та ключем. 11. Розмір щомісячних платежів за договором визначений у додатку №2 (графік лізингових платежів) та становить 5090 грн. 12. На виконання умов договору на рахунок відповідача позивачем з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2019 року включно було сплачено 165607,19 грн. ІV. Оцінка Суду. 13. Так, згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). 14. У частині першій статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. 15. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. 16. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. 17. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. 18. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 19. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. 20. Спірний лізинговий договір містить положення, характері для договору найму транспортного засобу, укладеного із фізичною особою, тобто, на вказаний договір розповсюджує свою дію вимоги ЦК України, зокрема, в частині обов`язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи. 21. Спірний договір укладено в простій письмовій формі і вимоги закону щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу №ТЕ00А!00000080 від 04.08.2016 року року не були дотримані, у зв`язку із чим цей правочин вчинено з порушенням вимог статті 220, частини другої статті 799 ЦК України, а тому такий договір є нікчемним. 22. Крім того, у письмовій формі договір фінансового лізингу з узгодженням всіх його істотних умов між сторонами не укладався, а заява позивача про приєднання до публічного договору не може замінювати собою укладений у письмовій формі договір. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 464/7192/15-ц (провадження № 61-3302св18), у постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року у справі № 731/45/16-ц (провадження № 61-9325св18), у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 613/433/16-ц (провадження № 61-2252св18), у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 641/1721/16-ц (провадження № 61-21929св18), тощо. Такий висновок узгоджується також із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15. 23. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз`яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Крім того, статтею 216 ЦК України передбачені правові наслідки недійсності договору. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 24. Згідно вимог частини п`ятої статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався. Як вбачається з матеріалів справи, позивач за умовами заяви про приєднання до Договору фінансового лізингу отримав у користування транспортний засіб марки Chery Tiggo, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , вартістю 180000,00 грн. За умовами вказаного договору, викладеного в Додатку № 2, він мав сплачувати щомісячний платіж, до складу якого входило: відшкодування частини вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу. 25. В статті 806 ЦК України закріплено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізин), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). 26. Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 27. Також, умови указаного договору не відповідають положенням законодавства про захист прав споживачів, оскільки є несправедливими та створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов`язками сторін, що є окремою підставою для визнання цього договору недійсним, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». З урахуванням того, що нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, а вимоги частини п`ятої статті 216 ЦК України містять право суду застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, суд застосовує наслідки недійсності нікчемного договору фінансового лізингу шляхом стягненню з відповідача на користь [PERSON] сплачених останнім за нікчемним договором 165607,19 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч шістсот сім грн. 19 коп.). 28. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ТОВ ТОВ «Автокредит Плюс» на користь останнього трьох процентів річних від простроченої суми за весь період, що становить на дату подання позову 10650,50 грн. (десять тисяч шістсот п`ятдесят грн.. 50 коп.) та стягнення з відповідача ТОВ ТОВ «Автокредит Плюс» інфляційних збитків у розмірі 37413,60 грн. (тридцять сім тисяч чотириста тринадцять грн. 60 коп.), то в цій частині суд вважає за доцільне відмовити. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що в даному випадку не відбулось прострочення виконання зобов`язання боржником, тому що зобов`язання боржника(відповідача) по поверненню коштів позивачу, на думку суду, настане після набрання даним рішенням законної сили. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 29. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із чим, оскільки в даних правовідносинах позивач звільнений від сплати судових витрат і відсутні інші особи, які їх понесли, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави, пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1655 грн. 51коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved