Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.09.2013 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим через різні характери та погляди на життя, в тому числі і на сімейні відносини. Відповідач часто виїжджає за кордон, у нього своє особисте життя. Більше року сторони проживають окремо, жодних відносин не підтримують, кожен з них живе своїм життям. Між сторонами зникло почуття любові, взаємоповаги та підтримки. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан шлюбних відносин. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, оскільки шкодить інтересам обох сторін та інтересам дитини. За наведених обставин просить шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути судові витрати з відповідача. У судовому засіданні позивачка заперечила можливість будь-якого примирення. Зазначила, що неповнолітній син проживає з нею. У відповідача інша сім`я. Шлюб носить формальний характер. Відповідач, будучи неодноразово повідомлений про дату та час судових засідань, в тому числі розміщенням судових повісток на сайті судової влади України, у судові засідання не з`являвся та не повідомляв причини неявки. Від нього не надходило клопотань про перенесення слухання справи, відзиву на позовну заяву та жодних інших пояснень суду не надавав, а тому Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Дослідивши наявні докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.09.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №\~50. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім`єю не проживають понад рік, спільне господарство не ведуть, жодних стосунків не підтримують, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний, оскільки подальше перебування сторін у шлюбі, суперечитиме їхнім інтересам. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на це, позовна вимога позивачки про відновлення після розірвання шлюбу її дошлюбного прізвища « [PERSON] » підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд зазначає. Відповідно до вимог ч.3 ст.133, ч.2 ст.137, ст.141 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження вище вказаних обставин, позивачка надала суду докази несення таких витрат - договір про надання правової допомоги № 58/21 від 18.01.2021, акт наданих послуг від 18.01.2021, квитанцію серії ААІ № 363215 про оплату послуг адвоката у розмірі 1200 грн. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За зазначених обставин суд приходить до висновку про задоволення вказаної позовної вимоги. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір в сумі 908, 00 грн, які остання сплатила при поданні позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved