Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання разом з спадкодавцем матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.1997 року нею спільно з матір`ю [PERSON] , батьком [PERSON] та синами [PERSON] та [PERSON] було приватизовано квартиру [ADDRESS] ( свідоцтво про право власності на житло від 05.12.1997, реєстровий №4-87-89885). [INFO] помер її батько [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.07.2004 вона успадкувала після смерті батька 1/5 частини вказаної квартири. [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 вищевказаної квартири. У 2014 році по саму дату смерті її матері, тобто по [INFO] , заявниця постійно проживала разом з нею у належній заявниці на праві власності квартирі за адресою: [ADDRESS] та проживає там і досі, однак має реєстрацію місця проживання в тому ж будинку, проте в іншій квартирі за адресою: [ADDRESS] . У вказаний період часу заявниця постійно проживати з матір`ю, оскільки мати тяжко захворіла, їй була потрібна стороння допомога та цілодобовий догляд. Заявниця є єдиним спадкоємцем після смерті матері. Та оскільки на момент смерті вона постійно проживала зі спадкодавцем в квартирі, яка належить їй на праві власності, тому на час відкриття спадщини заяву нотаріусу у шестимісячний термін не подавала, про відмову від спадщини не заявляла. Оскільки зареєстроване місце проживання заявниці відмінне від материного, державний нотаріус Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошева О.Ю. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.01.2019 №138/02-31. Заявниця вважає, що фактично прийняла спадщину, з огляду на це просить встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини із спадкодавцем. Заявниця в судовому засіданні на заяві наполягала, посилаючись на обставини, викладені в ній. При цьому заявниця пояснила, що по день смерті вони проживали з матірю однією сім`єю, вели спільне господарство, вона здійснювала догляд за матір`ю.Заявниця, посилаючись на те, що вона зареєстрована за іншою, ніж у спадкодавця адресою, однак постійно проживала з останньою, але не може документально довести нотаріусу факт свого постійного спільного проживання зі спадкодавцем по день її смерті, що необхідно їй для прийняття спадщини за законом, просить суд встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти,від якихзалежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] ,та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] . На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. З постанови про відмову у вчиненні нотарільної дії від 15.01.2019 року державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори вбачається, що заявниці відмовленого в видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в зв`язку з пропуском нею шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, а також відсутній факт прийняття спадщини у зв`язку з відсутністю відомостей що спадкоємець проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт того, що заявниця з початку 2014 року по день смерті [PERSON] постійно проживала з матір`ю, оскільки [PERSON] тяжко хворіла, їй була потрібна стороння допомога та цілодобовий догляд. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. В судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його її майнових та немайнових прав, що повязані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч.1 ст.1221ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Таким чином, оскільки заявниця, як спадкоємець за законом постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. В судовому засіданні з пояснень заявника, свідків, письмових доказів встановлено, що [PERSON] постійно проживала з [PERSON] на момент її смерті за місцем проживання спадкодавця в [ADDRESS] та здійснювала за нею догляд, однак факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку, що зокрема підтверджено роз`ясненням нотаріуса. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Outcome: approved