Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 жовтня 2015 року звернулась до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначила, що 03 грудня 2010 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилась земельна ділянка площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Варвинської селищної ради, кадастровий номер 7421155100:07:000:0123. Вказану земельну ділянку [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 11 квітня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Втім, [PERSON] за життя не встигла отримати новий державний акт на земельну ділянку, через що, позивач отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки позивач позбавлена можливості вирішити спір у позасудовому порядку, вимушена була звернутись до суду, та просила, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Варвинської селищної ради, кадастровий номер 7421155100:07:000:0123, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не зявились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника позивачки надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Варвинської селищної ради не зявився. Про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку розгляду справи від селищного голови Варвинської селищної ради Саверської\~\~[PERSON] надійшла заява, про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини. 11 квітня 2003 року помер [PERSON] (а.с. 70). Після його смерті залишилась спадщина земельна ділянка, площею 2,80 га, що розташована на території Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЧН №005782, виданого на підставі розпорядження Варвинської райдержадміністрації від 05.03.2002 року №76 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3168, кадастровий номер 7421155100:07:000:0123. 27 лютого 2009 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON], успадкувавши зазначену земельну ділянку (а.с. 80). За життя [PERSON] не встигла отримати новий державний акт, що посвідчує право власності на спірну земельну ділянку, однак, звернулась до відповідного органу. Як вбачається із інформації із Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.66) земельна ділянка, площею 2,80 га, що розташована на території Варвинської селищної ради Варвинського району Чернігівської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7421155100:07:000:0123 належна [PERSON]. 03 грудня 2010 року [PERSON] померла (а.с. 49). Після її смерті залишилась спадкоємиця [PERSON] (а.с.5), яка змінила дівоче прізвище «Гмиря» після укладання шлюбу на «Валько». Позивач 03 жовтня 2012 року подала заяву до приватного нотаріуса [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.48). Як вбачається із листа, наданого приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.58) будь які інші спадкоємці заяв про прийняття спадщини не подавали. Згідно до копії заповіту (а.с.53), посвідченого 09 березня 2006 року [PERSON], [INFO] все своє майно заповіла своїй доньці [PERSON], [INFO] У відповідності до довідки (а.с. 59-60) вказаний заповіт є чинним. Померла [PERSON], [INFO] проживала і була зареєстрована за адресою: [INFO], б. 132, Прилуцького району Чернігівської області з 10 жовтня 2006 року і виписана у звязку зі смертю. Разом з нею проживала і була зареєстрована її донька [PERSON], [INFO] (а.с.13). 14 вересня 2015 року позивач позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно, оскільки право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] не підтвердила документально (а.с.12). Наведені обставини на думку суду мали місце, та підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Із наведених обставин справи вбачається, що між сторонами виник спір, щодо спадкування позивачем права на земельну ділянку після смерті її матері. Умови, порядок та черговість спадкування передбачені положеннями Цивільного Кодексу України. Так, ст. 1216 ЦК України визначає спадкуванням, як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, про що зазначено у ч.ч. 1,2 ст. 1223 згадуваного Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. Згідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Як вбачається із ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди щодо відчуження земельної ділянки чи свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Відповідно до пункту 14 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021 (втратив чинність з 01 січня 2013 року), у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги "Земельна ділянка. Права власності, постійного користування". Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку. Аналізуючи наведені правові норми, правовідносини та обставини справи суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, обґрунтованими є твердження позивача, що вона [PERSON] є спадкоємицею за заповітом померлої 03 грудня 2010 року спадкодавця [PERSON]. Подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яку прийняла шляхом фактичного проживання разом із спадкодавцем. Крім позивача інших осіб, які звертались з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] судом не встановлено. Згодом, позивач подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але отримала нотаріальну відмову про неможливість оформлення спадкових прав у звязку з відсутністю документів, які б підтверджували перехід до спадкодавця права власності на земельну ділянку. Належність спадкодавцю права на відповідну земельну ділянку підтверджується наявними у справі доказами, та підлягає включенню до спадкової маси та відповідного спадкування ним. Реєстрація переходу права власності на спірну земельну ділянку на імя спадкодавця не можлива у звязку з його смертю. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги наявність у позивача права вирішення спору щодо визнання права власності на земельну ділянку у судовому порядку, факт неможливості на даний час реєстрації переходу права власності, відповідну відмову державного нотаріусу у вчиненні нотаріальної дії. Зважаючи на наведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved