Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Хотінської селищної ради в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,11 в умовних кадастрових гектарах, що знаходилась у колективній власності КСП «Мрія», розташована на території Хотінської селищної ради Сумського району відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на ім'я. Свою заяву мотивує тим, що його дід [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі й на зазначену земельну частку (пай), яку він отримав у спадок від своєї дружини [PERSON], яка померла [INFO] року. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) площею 4,11 в умовних кадастрових гектари, що належали спадкодавцю на підставі сертифікату серія [NUMBER], оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились про час і місце розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області до суду не з'явився, надавши заяву в якій просив справу розглядати за відсутністю представника відповідача, проти позову не заперечують. Відповідно до ч 4 ст. 200 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні у разі визнання позову суд ухвалює рішення в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Сумської районної державної адміністрації № 394 від 13.12.1996 року [PERSON], як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Мрія» була надана земельна частка (пай), площею 4,11 в умовних кадастрових на території Хотінської селищної ради (а.с. 12). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13). Після її смерті відкрилась спадщина, яку фактично прийняв її чоловік [PERSON] шляхом користування та розпорядження спадковим майном. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). Відповідно до заповіту, який був складений [PERSON] 24.10.2006 року та посвідчений секретарем Хотінської селищної ради, останній все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося заповідав своєму онуку [PERSON], позивачу по справі (а.с. 14). Останній звернувся до Сумської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, але згідно постанови державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серія [NUMBER], оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу - тобто даного сертифікату на земельну частку (пай) (а.с. 22). З довідки № 435/115-18, виданою міськрайонним управлінням у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області вбачається, що сертифікат серія [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] зареєстрований у книзі «Реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною Державною адміністрацією членам КСП «Мрія» за № 490 від 27.12.96 згідно розпорядження голови районної Державної адміністрації № 394 від 13.12.1996 р. (а.с. 17). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання права на земельну частку (пай) за позивачем [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом після смерті останнього.

Outcome: approved