Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. У заяві вказала, що заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який зареєстрований на проживає за адресою: [ADDRESS] . Він перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] . Вони є громадянами України. [INFO] у вказаних осіб від цивільного шлюбу у м.Донецьку народився син - [PERSON] , який є онуком заявниці. Мати дитини звернулась до Заводського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (правонаступником якого є - Заводський районний у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) зі свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого органами реєстрації на тимчасово окупованій території у м.Донецьку, але їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження, посилаючись на те, що для підтвердження факту народження дитини пред`явлено документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В підтвердження родинних відносин заявниця надала певний перелік документів, та просить суд встановити факт народження [INFO] дитини [PERSON] від батьків: матері - [PERSON] та батька - [PERSON] . Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Заводського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, надав суду письмове клопотання про розгляд заяви без його участі, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. В заяві [PERSON] зазначено, що заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який зареєстрований на проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначений факт підтверджується свідоцтвом про народження та паспортом [PERSON] , копії яких долучено до справи. [PERSON] перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] . Вони є громадянами України, що також підтверджується копією паспорта [PERSON] [INFO] у вказаних осіб: [PERSON] та [PERSON] від фактичних шлюбних відносин у м.Донецьку народився син - [PERSON] , який є онуком заявниці, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого органами реєстрації на тимчасово окупованій території у м.Донецьку. Згідно зі свідоцтвом про народження [NUMBER] , яке видане (мовою оригіналу) - «Куйбышевским отделом записи актов гражданского состояния г.Донецка Государственной Регистрационной палаты Министерства юстиции ДНР 25 апреля 2018 года» , було зареєстровано народження дитини [PERSON] , [INFO] , місто народження зазначене як Донецька Народна Республіка, м. Донецьк Куйбишевський район, батьками якої вказані: мати - громадянка України [PERSON] , батько - громадянин України [PERSON] . Отже, народжена дитина є онуком заявниці. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації народження, виданої Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 01.10.2019 року, у державній реєстрації народження дитини було відмовлено, оскільки для підтвердження факту народження дитини пред`явлені документи, які видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно вимог частини 1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністрества Юстиції України за № 52/5 від 18.10.2000 року, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: а) медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження, - відповідно до частини 4 ст.13 "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, але який регулює подібні за змістом відносини, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, тобто, надані заявником документи не є допустимими доказами у розумінні ст.78 ЦПК України. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі. Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров`я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. З огляду на викладене, суд вважає, що заявниця, як рідна бабуся дитини, має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Досліджені судом докази у їх сукупності підтверджують факт народження дочкою заявниці дитини, для проведення державної реєстрації народження якої існують об`єктивні перешкоди. Встановлення факту народження дитини породжує юридичні наслідки - надасть можливість заявниці отримати в державному органі України свідоцтво про народження дитини, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, у своєму висновку Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туречинни », зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. З викладеного вище, вбачається, що заявницею надано достатньо доказів того, що 03.04.2018 року від батьків: матері - [PERSON] , батька - [PERSON] . народилась дитина [PERSON] , а тому, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту народження дитини є обґрунтованою, доведеною і такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved