Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що відповідач зареєстрований у вищевказаному будинку, однак з 14.06.2004 р. по даний час без поважних причин не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в квартирі не має. Звертає увагу, що перешкод у користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинить. Разом з тим, зазначає, що факт реєстрації відповідача порушує його право, як законного власника на вільне розпорядження і користування майном. На підставі вищенаведеного, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134138965 від 13.08.2018 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1620634107228) (а.с.13). Згідно будинкової книги серії А № 55624 від 18.04.2006 року в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.7-12). Факт не проживання [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується довідкою, виданою старшим ДОП СП ВП № 3 (м. Луцька) Луцького РУП ГУНП у Волинській області майором поліції Михайлом Купчаком 23.09.2021 року, з якої слідує, що [PERSON] , [INFO] , дійсно з 14.06.2004 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із частиною третьою статті 319 Цивільного кодексу України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Будь-яких належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, про поважність причин відсутності з дня його реєстрації, наявність між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Судом установлено, що відповідач зареєстрований у будинку позивача, однак вже з 14.06.2004 року фактично не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову кожним позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.16). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved