Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Добропільської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, який уточнила заявою від 22 жовтня 2020 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , інша половина квартири належала чоловіку позивача [PERSON] , який помер [INFO] . На даний час в зазначеному будинку зареєстровано три особи: донька позивача [PERSON] , а також її діти [PERSON] та [PERSON] , які не проживають в зазначеному будинку з червня 2014 року та їх місцезнаходження позивачу не відоме, вони більше ніколи не поверталися за місцем своєї реєстрації, будь-якого спільного побуту між сторонами не існує. Також позивач зазначає, що відповідачі участі в належному утриманні квартири не приймають, в зв`язку з чим позивач сама змушена сплачувати комунальні послуги. Позбавлення права користування житлом відповідачів необхідно позивачу для зняття їх з реєстрації місця проживання, на підставі чого позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 25.11.2020 року у вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачам надано строк для подання відзиву на позовну заяву, третій особі - для подання пояснень на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву від відповідачів та пояснень третьої особи до суду не надійшло. В судове засідання 10.03.2021 року з`явилися позивач [PERSON] та представник третьої особи Артамонова Ю.О. , відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не подавали. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, зазначивши, що вона є власницею 1/2 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , інша половина квартири належала її чоловіку [PERSON] , який помер у липні 2020 року . Відповідач по справі [PERSON] є її донькою, а [PERSON] та [PERSON] - її онуками. Вказані особи зареєстровані в належній позивачу квартирі. Позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням їй необхідно в зв`язку з тим, що вона одна несе всі витрати з належного утримання квартири, окрім того, їх реєстрація в квартирі обмежує права позивача на належне розпорядження квартирою, вона позбавлена можливості в подальшому продати належну їй квартиру, на підставі чого просила позов задовольнити. Окрім того, позивач в судовому засіданні 10.03.2021 року суду повідомила, що відповідачі на сьогоднішній день проживають на території Росії, отримали там громадянство та постійне місце реєстрації, на підтвердження чого надала до суду відповідні документи. Представник третьої особи Артамонова Ю.О. в судовому засіданні 10.03.2021 року проти задоволення позовних вимог не заперечувала, зазначивши, що в попередніх судових засіданнях представник Служби у справах дітей Добропільської міської ради заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення права користування квартирою неповнолітнього [PERSON] через те, що у служби були відсутні відомості щодо наявності у вказаної особи іншого місця проживання та реєстрації, що могло мати наслідком порушення прав та інтересів дитини. Проте, враховуючи, що в судовому засіданні позивачем було повідомлено та документально підтверджено, що неповнолітній [PERSON] має інше зареєстроване місце проживання, в зв"язку із чим представник третьої особи не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Допитані в судовому засіданні 22 лютого 2021 року в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони є сусідами позивача по справі та проживають з нею в одному будинку. Також свідки зазначили, що знають дітей позивача, зокрема, і [PERSON] , яка є відповідачем у справі. Свідки зазначили, що донька позивача разом зі своїми дітьми в 2014 році поїхала до м. Новосибірськ Російської Федерації і з того часу не поверталися, жодних перешкод в користуванні квартирою відповідачам позивачем [PERSON] не чинилося. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Суд, заслухавши учасників судового засідання, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , власником іншої половини квартири є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.01.2006 року Відділом з житлових питань та управління комунальної власністю Добропільської міської ради на підставі розпорядження від 23.01.2006 року № 486/6926 (а.с. 9). Вказаний факт підтверджується також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] , виданого 21.02.2006 року Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 6). На підтвердження зазначених обставин позивачем також додано до позову копію технічного паспорту на зазначену квартиру, виготовленого 18.01.2006 року Добропільським бюро технічної інвентаризації (а.с. 10-11). Окрім того, право власності позивача на 1/2 частину квартири підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 229723366 від 27.10.2020 року (а.с. 44).З матеріалів справи також вбачається, що чоловік позивача - [PERSON] , який є співвласником вказаної квартири, помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.07.2020 року Виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області, відповідний актовий запис № 128 від 14.07.2020 року (а.с. 24). В квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] , 1950 р.н., а також [PERSON] , 1979 р.н., [PERSON] , 1998 р.н., та [PERSON] , 2004 р.н., що підтверджується довідкою № 2467 від 17.07.2020 року, виданою Виконавчим комітетом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області (а.с. 7). Зазначений факт підтверджується також копією домової книги, заведеної на вказану квартиру, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 12-15). Як зазначає позивач, а також свідки, допитані в ході судового розгляду цивільної справи, відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації з 2014 року. Підтвердженням зазначених стверджень є акт обстеження матеріально-побутових умов, складений 14.09.2020 року депутатом Білицької міської ради Міщенко С.П., згідно якого [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею в квартирі зареєстровані [PERSON] , 1979 р.н., яка є її донькою, разом зі своїми дітьми: [PERSON] , 2004 р.н., та [PERSON] , 1998 р.н., зі слів сусідів вказані особи з 2014 року в зазначеній квартирі не проживають та перебувають за межами України (а.с. 8). Окрім того, позивачем в судовому засіданні 10.03.2021 року було надано до суду копії паспорту громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Білицьке Донецької області, з якого вбачається, що останній з 20.12.2018 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також до суду позивачем надано копію виписки з Єдиного державного реєстру нерухомості про основні характеристики та зареєстровані права на об`єкт нерухомості [PERSON] та [PERSON] є стороною договору участі в дольовому будівництві (з додатком № 1) № 53-83 від 05.09.2016 року, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на ім`я вказаних осіб оформлено іпотеку. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі перебувають на території м. Новосибірськ Російської Федерації, де мають у власності квартиру, а неповнолітня особа [PERSON] має зареєстроване місце проживання в цій квартирі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суду необхідно з"ясувати: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у вищезазначеному житловому будинку понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, позивачем було надано докази на підтвердження наявності у відповідачів нового місця проживання, суд вважає, що позивач довів свої вимоги в частині визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , і вони підлягають задоволенню. Щодо визнання неповнолітнього онука позивача - [PERSON] , 2004 р.н., таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком, слід зазначити, що судом приймалися до уваги наступні підстави: Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Частиною другою зазначеної норми передбачені випадки можливості особистої участі в суді неповнолітніх осіб. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сім`ї наймача або членів його сім`ї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Суд вважає за необхідне прийняти до уваги надану позивачем копію паспорту [PERSON] , 2004 р.н., який має зареєстроване місце проживання в м. Новосибірську Російської Федерації та є громадянином вказаної держави, а також пояснення представника третьої особи Артамовновї Ю.О., яка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та не надала жодних заперечень на позовну заяву в частині вимог щодо визнання неповнолітньої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved