Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою в якій просить суд встановити факт спільного проживання [PERSON] та померлого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування посилається на те, що встановлення юридичного факту має значення для захисту законних інтересів заявника та призначення одноразової допомоги сім`ї померлого внаслідок нещасного випадку на виробництві. Заявник в судовому засіданні зазначила, що заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи Лівобережне відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали заяви, заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було зареєстровано 17.06.1995 року Центральним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів в м. Києві (а.с. 15). Від шлюбу народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва (а.с. 16). [INFO] помер [PERSON] , в наслідок нещасного випадку на виробництві, про що 02.06.2017 року складено відповідний актовий запис № 9037, Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 17). В матеріалах справи міститься паспорт заявника, в якому зазначено, що остання прописана за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13) та паспорт покійного [PERSON] в якому зазначено що покійний був прописаний за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Як вбачається з листа виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 23.11.2018 року заявнику було відмовлено у виплаті допомоги на смію у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві в зв`язку з тим, що заявник з померлим чоловіком були зареєстровані за різними адресами (а.с. 18). Статтею 234 Цивільно процесуального кодексу України, визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Частиною 2 статті 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За позицією Верховного Суду України, викладеною п. 21 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про спадкування" за N 7 від 30.05.2008 р., зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Разом з тим, при застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли особи проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що заявник та її покійний чоловік [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що заявник та покійний [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] . Досліджуючи питання юридичної значущості встановлення вказаного факту та мету його встановлення, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 43 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника, в тому числі довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду. Для підтвердження права на страхові виплати членам сім`ї необхідно надати документи, що підтверджують родинні зв`язку та спільне проживання, а саме: свідоцтво про шлюб та довідку про місце реєстрації, яке повинно співпадати з місцем реєстрації померлого. Таким чином, встановлення даного факту має юридичне значення для отримання заявником страхової виплати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved