Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просила суд постановити рішення, яким визнати за нею - [PERSON], (ідентифікаційний код [NUMBER]) право власності у порядку спадкування за заповітом на ? частину земельної ділянки під [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що вона - позивач є спадкоємцем за заповітом на ? частину спірної земельної ділянки після смерті гр. [PERSON]. Цей факт встановлено заочним рішенням Святошинського райсуду м. Києва від 11.09.2015 р. яким підтверджено, що [PERSON] було складено заповіт, згідно якого належну їй на праві приватної власності ? частку від 0,0630 га земельної ділянки, яка знаходиться на [ADDRESS] заповіла їй -[PERSON]. [INFO] року гр. [PERSON] померла. На час смерті гр. [PERSON] їй належала ? частина вищезазначеної земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.04.2003 року серія [NUMBER], зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05-7-00108. Інша 1/2 частина цієї ж земельної ділянки належить на праві приватної власності доньці [PERSON] - [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач звернулася до Шостої Київської ДНК із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду із заявою про продовження строку для прийняття спадщини. В подальшому заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2015 року позивачу було визначено додатковий строк терміном у шість місяців для прийняття спадщини після смерті гр. [PERSON] В листопаді 2015 року позивач повторно звернулася до державного нотаріуса Шостої Київської ДНК із заявою про прийняття спадщини та про видачу мені свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса Шостої Київської ДНК Пінчук Л.І. від 21.12.2015 року за №6338-02-31 позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину вказаної вище земельної ділянки у зв'язку з тим, що не було надано правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Відповідно на час звернення до нотаріуса позивач дійсно не мала на руках оригіналу державного акту про право власності на земельну ділянку гр. [PERSON], яка померла [INFO] року. В січні 2016 року позивач звернулася із позовом до Святошинського райсуду м. Києва. В якості відповідача у позовній заяві вказавши Київську міську раду, а не спадкоємця [PERSON], у зв'язку із чим рішенням Святошинського райсуду м. Києва від 08 листопада 2017 року у цивільній справі №759/1041/16-ц, зміненим постановою Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2018 року мені було відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позов було подано до неналежного відповідача. З постанови Апеляційного суду м. Києва від 30.01.2018 р. у цивільній справі №759/1041/16-ц вбачається, що належним відповідачем із зазначеним предметом спору є [PERSON] Враховуючи наведене та посилаючись на ст. ст. 15, 16, 392, 1212, 1216, 1218, 1225, 1236, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст. 125 ЗК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду своїх представників з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в її відсутності. Представники позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подавалось. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, суд вважає можливим розглянути дану справу відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Представники третіх осіб Шоста Київська державна нотаріальна контора, Головне управління Держгеокадастру у місті Києві в судові засідання не з2явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Тому суд вважає можливим розглянути справу в їх відсутності. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй на праві приватної власності ? частину від 0,063 га земельної ділянки на [ADDRESS], що підтверджується заповітом від 07.07.2003 посвідченого ПН КМНО [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи [INFO] [PERSON] померла. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2015 визначено [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] терміном на шість місяців. 21.12.2015 постановою державного нотаріуса Шостої КДНК Пінчук Л.І. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки не надані правовстановлюючі документи на вищезазначену земельну ділянку, які необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як вбачається із відповіді Держгеокадастру ГУ Держгеокадастру у м. Києві від 17.11.2015 29-26-7777.2-5777/20-15 на запит Шостої КДКН від 10.11.2015 №5542/02-14 щодо надання інформації встановлено, що документи, які посвідчують право власності/користування земельними ділянками на території [ADDRESS] не реєструвалися, вказана земельна ділянка за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,0630га належить на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] по ? частині. Як встановлено в судовому засіданні державний акт на право власності на земельну ділянку від 11.04.2003 року серія [NUMBER], зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №05-7-00108, у якому зазначено, що [PERSON] є власником ? частини земельної ділянки площею 0,0360 га, розташованої по [ADDRESS] і вказаний державний акт виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2003 року №18-858. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.09.2003 серія [NUMBER], зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№05-7-00308, зазначено, що [PERSON] є власником ? частини земельної ділянки площею 0,0360 га, розташованої по [ADDRESS] Вказані обставини також підтверджуються і згідно відповіді Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві від 03.02.2017 р. за №9-26-0.6-1128/2-17 яка міститься в матеріалах справи 2/759/268/17 в якій зазначено про те, що Головним управлінням земельних ресурсів Виконавчого органу Київради (Київською міською державною адміністрацією) до 01.01.2013 було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] площею 0,0630 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на праві власності за гр. [PERSON] (частка у спільній власності ?) та гр. [PERSON] (частка у спільній власності ?). Документ, що посвідчує право - Державний акт на право власності на земельну ділянку від 01.09.2003 [NUMBER] та від 11.04.2003 [NUMBER]. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ч.2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. За змістом частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності на ? частину спірної земельної ділянки спадкодавець [PERSON] набула до набрання чинності як Цивільним кодексом України в ред. 2003 р. так і Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" якими передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. З урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку виданими на ім'я [PERSON] та [PERSON] ( по ? частині кожній), державна реєстрація яких на момент їх оформлення не була передбачена чинним законодавством, проте як вбачається із самих актів вони були у встановленому законом порядку зареєстровані у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Відповідно до норми ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Таким чином, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved