Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Направленим та уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с. 27-28) заявник просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявленого вказано, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, жодним чином не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його вихованням. Сторони подали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Позивач розгляд справи просив проводити без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач подала до суду заяву, якою просив розглядати справу без її участі, позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав визнала та просила їх задовольнити. Представник третьої особи, служби у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, направленою заявою просила розгляд справи проводити без її участі, враховуючи та не порушуючи права дитини. Третя особа, [PERSON] , подав до суду заяву, якою розгляд справи просив проводити без його участі, позов в частині позбавлення батьківських прав відповідача підтримав, а в частині стягнення аліментів з відповідача - просив залишити без розгляду. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.06.2011 року відповідач, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №364 від 19.02.2020 року [PERSON] проживав разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Утриманням, виховання та піклуванням про фізичний, духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, забезпеченням медичного догляду та лікуванням дитини, [PERSON] , мати - не займалася, у зв`язку з чим питання про належне виховання дитини його матір`ю [PERSON] неодноразово розглядалося на засіданнях органу опіки та піклування Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Батько дитини, [PERSON] , проживає з родиною в місті Житомирі та має двох малолітніх дітей. Відповідно до рішення виконавчого комітету Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №75 від 17.10.20189 року [PERSON] взято на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Згідно висновку до такого рішення мати дитини, [PERSON] , самоусунулась від утримання та виховання дитини, часто залишає сина без догляду, вживає спиртні напої, веде аморальний спосіб життя (а.с. 4-5). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14.11.2019 року благоустрій будинку, в якому проживав [PERSON] , без комунальних зручностей, санітарний стан будинку незадовільний, матеріальне забезпечення сім`ї складається лише з тимчасових заробітків матері (а.с. 9). Згідно психолого-педагогічної характеристики [PERSON] не отримує достатньої уваги з боку матері, остання не цікавиться шкільним життям сина, батьківські збори не відвідувала жодного разу (а.с. 16). Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 12.12.2019 року [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, залишила без нагляду свого малолітнього сина [PERSON] , чим не виконала свої батьківські обов`язки, у зв`язку з чим останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 17). Рішенням виконкому Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №1 від 16.01.2020 року [PERSON] негайно відібрано від матері [PERSON] у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини, останню передано в родину батька [PERSON] (а.с. 6). Цим же рішенням затверджено висновок, згідно якого позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] є доцільним (а.с. 7). Наведені правовідносини врегульовані наступними положеннями актів цивільного законодавства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. ч. 2-3 ст. 150 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1ст. 164 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. У відповідності до абзацу другого п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено ознаки ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, яке має місце у разі, коли останні не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, у даному пункті Постанови Пленуму Верховного суду України звернуто увагу, що зазначені фактори, як окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, не проявляє батьківської турботи та піклування про дитину, а отже свідомо нехтує своїми батьківським обов`язками. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути понесені судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 840, 80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved