Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 червня 2010 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 33 від 05 червня 2010 року. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання сторони придбали наступне майно, а саме: Шафа - купе вартістю 4470 грн.; Телевізор LG 42 вартістю 12400 грн.; Мікрохвильова піч вартістю 3200 грн.; Кухонний комбайн вартістю 3500 грн.; Мультиварка вартістю 1600 грн.; Електричний конвектор 1 вартістю 930 грн.; Електричний конвектор 2 вартістю 930 грн.; Електричний конвектор 3 вартістю 2640 грн.; Холодильник вартістю 15400 грн.; Двоспальне ліжко вартістю 4200 грн.; Акваріум вартістю 5000 грн.; Автомобіль ЗАЗ модель Lanos випуску 2015 року № кузова Y6DTA69WOG0337502, д/н АЕ 9652 HP вартістю 202500 грн., придбаний позивачем на підставі договору № 114028-К07146 купівлі - продажу автомобіля із використанням банківського кредиту від 10 червня 2016 року. Оскільки домовленостей про добровільний поділ набутого під час шлюбу майна між сторонами не досягнуто, позивач звернувся до суду з вимогою про його поділ у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просивши суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 05 червня 2010 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 33 від 05 червня 2010 року. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання сторони придбали наступне майно, а саме: Шафа - купе вартістю 4470 грн.; Телевізор LG 42 вартістю 12400 грн.; Мікрохвильова піч вартістю 3200 грн.; Кухонний комбайн вартістю 3500 грн.; Мультиварка вартістю 1600 грн.; Електричний конвектор 1 вартістю 930 грн.; Електричний конвектор 2 вартістю 930 грн.; Електричний конвектор 3 вартістю 2640 грн.; Холодильник вартістю 15400 грн.; Двоспальне ліжко вартістю 4200 грн.; Акваріум вартістю 5000 грн.; Автомобіль ЗАЗ модель Lanos випуску 2015 року № кузова Y6DTA69WOG0337502, д/н АЕ 9652 HP вартістю 202500 грн., придбаний позивачем на підставі договору № 114028-К07146 купівлі - продажу автомобіля із використанням банківського кредиту від 10 червня 2016 року. У відповідність до\~ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто. Відповідно до п. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. За таких обставин, враховуючи вищезазначені норми права,\~суд вважає доведеним той факт, що сторонами під час шлюбу набуте вищезазначене майно, яке є їх спільною сумісною власністю як подружжя. Пунктом 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.\~68,\~69,\~70 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 71 СК України\~\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Таким чином, встановивши, що спірне майно було придбане сторонами під час шлюбу, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі\~ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved