Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 29.09.2009 року по 14.02.2012 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час знаходження в шлюбі на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.02.2012 року [PERSON] набула право власності на будинок [ADDRESS] . Будинок було придбано [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 13.10.2005 року, після чого в період з 13.10.2005 року по 2008 роки були проведені роботи по поліпшенню домоволодіння. Тобто право власності фактично отримано до укладення шлюбу. На підставі викладеного просила суд визнати особистою приватною власністю домоволодіння [ADDRESS] . Представник позивача Каменюк Л.М., яка діє на підставі ордеру, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. \~ \~ \~ \~ [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.09.2009 року по 14.04.2012 року (а. с. 10, 11) \~ \~ \~ \~На підставі договору купівлі продажу від 13.10.2005 року [PERSON] набула право власності на домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 12, 13) \~ \~ \~ \~Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.02.2012 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване майно домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 14, 15, 16, 17-21) Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] було придбано домоволодіння [ADDRESS] до укладення шлюбу з [PERSON] , за кошти, які належали їй особисто, тому вказане домоволодіння є її особистою приватною власністю. Визнання домоволодіння особистою приватною власністю необхідно позивачу для реалізації прав на неї в якості власника. За таких обставин, виходячи із наданих позивачем доказів, дослідивши їх, та надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожному доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на домоволодіння [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved