Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Краматорського міського суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» вказало, що 11.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КТН3GK00000003, згідно з яким позивач надав [PERSON] кредит у сумі 8752,50 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором, з кінцевим терміном повернення 10.09.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та [PERSON] уклали договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку був переданий житловий будинок, загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належав відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.09.2007 року нотаріусом Соловйовою Є.А. за реєстровим номером 5725. У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, 10.10.2012 року Краматорським міським судом Донецької області було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на вищевказаний будинок, шляхом безпосереднього продажу останнього конкретному покупцю з правом укладання договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. Однак, 28.12.2015 року, державним виконавцем ВДВС Краматорського міського управління юстиції Резніченко О.В., було накладено арешт на вищевказане майно. Дане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 12979376 від 22.01.2016 року. Позивач вважає, що право іпотеки у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло раніше, тобто 11.09.2007 року з моменту укладення договору іпотеки, тоді як постанова про накладення арешту була винесена значно пізніше-28.12.2015 року. Просить винести рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеного 28.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Краматорського міського управління юстиції Резніченко О.В., а саме житловий будинок, загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.09.2007 року нотаріусом Соловйовою Є.А. за реєстровим номером 5725. Представник позивача Сидюк О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Була не проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомлялася належним чином та від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Представник відповідача ВДВС КМУЮ в судове засідання не з'явився за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомлявся належним чином, та від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України зі згоди представника позивача судом ухвалено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно кредитного договору № КТН3GK00000003 від 11.09.2007 року, ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 8752,50 доларів США. Згідно договору іпотеки від 11.09.2007 року, [PERSON] передала у іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» житловий будинок, загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу на праві приватної власності. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено постановою державного виконавця ВДВС Краматорського міського управління юстиції Резніченко О.В., в порядку виконання виконавчого провадження № 49714095, 28.12.2015 року було накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належав на праві приватної власності [PERSON] Дане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 12979376 від 22.01.2016 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» - застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави заставоутримувач має переважне право на заставлене майно перед іншими кредиторами. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» № 74/5 від 15.12.1999 року, на майно, щодо якого встановлено іпотеку чи накладено заборону на відчуження, не може бути звернено стягнення для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями згідно із Законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Відповідно до ч.ч.1,3 та 4 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-Х11 стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. За постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору, винесеної у виконавчому провадження про звернення стягнення на заставлене майно, стягнення звертається на вільне від застави майно боржника. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Отже, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, загальною площею 82,6 кв.м., житловою площею 54,1 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належить відповідачу на праві приватної власності є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеному 11.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] На підставі п. 5 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень нерухомого майна вищій пріоритет на іпотечне майно має ПАТ КБ «Приватбанк». Таким чином, суд вважає, що ВДВС не мало правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно на користь юридичних та фізичних осіб, так як першим у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло це право, як спосіб забезпечення зобов'язання за кредитним договором від 11.09.2007 року, а вже 28.12.2015 року, державним виконавцем ВДВС Краматорського МУЮ було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Суд вважає, що законне право позивача було порушено, тому воно підлягає захисту шляхом звільнення майна з під арешту.

Outcome: approved