Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що житловий будинок з приналежними господарськими прибудовами, розташований по [ADDRESS] вона успадкувала за законом після смерті її чоловіка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.12.2002 року Городенківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого у Спадковому реєстрі за № 1944. 18.12.2002 Коломийським МБТІ було здійснено державну реєстрацію права власності на даний житловий будинок за нею, про що зроблено запис № 274 у реєстрову книгу № 1. Відповідач у справі - колишній зять позивачки. Її донька [PERSON] перебувала з відповідачем у шлюбі з 08.09.1984 року. Їхнє сімейне життя склалося невдало, тому що відповідач зловживав спиртним. За рішенням Городенківського районного суду від 27.07.2012 їх шлюб розірваний. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в будинку. Він не сплачує комунальні послуги та не надає коштів на їх сплату, не купляє продукти харчування, не приймає жодної участі у веденні домашнього господарства, не обробляє земельну ділянку. Після розірвання шлюбу з дочкою позивачки, відповідач перестав бути членом її сім`ї. Відповідач зловживає спиртними напоями. Єдиним його доходом є пенсія, яку він пропиває. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння відповідач систематично вчиняє сімейні дебоші, під час яких обзиває нецензурною лайкою позивачку, її доньку [PERSON] та внучку [PERSON] . Відповідач поводиться дуже агресивно, погрожує фізичною розправою, розкидає предмети домашнього вжитку. Конфлікти він зчиняє, повертаючись додому п`яним у різні часи доби як вдень, так вночі. Від його протиправної поведінки потерпає малолітня внучка [PERSON] , яка лякається і плаче. Протиправна поведінка відповідача зробила неможливим проживання з ним в одному будинку. Незаконні дії відповідача порушують нормальні умови проживання позивачки, як людини похилого віку та слабкого здоров`я та членів її сім`ї, в тому числі малолітньої дитини. Письмовою відповідю Городенківського ВП від 21.02.2020 підтверджується, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення сімейних конфліктів за ст.178 ч.1 КУпАП 27.11.2017 та 19.02.2020. Однак, вжиті до відповідача заходи не дали результату і 10.03.2020, 22.07.2020 відповідач повторно був притягнути до адмінвідповідальності за ч.2 ст.17302 КУпАП. У зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, дочка позивачки змушена була звернутися до служби у справах дітей . Письмовою відповіддю служби у справах дітей Городенківської РДА доводиться, що працівники служби здійснили виїзд на їхнім місцем проживання та задокументували факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, від якого постраждала неповнолітня [PERSON] . Остерігаючись за їхню безпеку, дочка позивачки [PERSON] звернулася до поліції. ЇЇ заява зареєстрована в ЄРДР, кримінальне провадження щодо відповідача 08.09.2020 направлено до суду. У зв`язку з цим, відповідач постійно погрожує, що помститься їм. За таких обставин подальше проживання відповідача у будинку позивачки ставить під загрозу життя, здоров`я та морально-психологічний стан членів її сім`ї, тому вони потребують судового захисту своїх прав та законних інтересів. Позивачка в судове засідання не з`явилася. До суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд захистити її та її сім`ю від свавілля відповідача, виселивши його з її будинку. Приймати участь у судовому засіданні особисто не може через слабкий стан здоров`я. Представник позивачки-адвокат Ігнатюк Л.В. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, згідний щоб його виселили з житлового будинку. Зазначив, що він на даний час проживає в приміщенні літньої кухні, також наголосив, що більше немає де жити. Врахувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст.321 та ст.391 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.3 ст.9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною 1 статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.12.2002, посвідченого державним нотаріусом Городенківської РДНК Паньків Д.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1944, спадкова справа № 703, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , яка складається з цілого житлового будинку, позначеного в плані під літ.А розміром житлової площі 61,5 кв.м з приналежними господарськими прибудовами, розміщеного в [ADDRESS] , який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконкомом Рашківської сільської ради Городенківського району від 26.11.2002 згідно рішення цього ж виконкому за № 83 від 29.10.2002. Відміткою ОКП "Коломийське МБТІ" на зворотній стороні даного свідоцтва стверджується, що вказана в цьому документі (кватира, будинок) за адресою: [ADDRESS] зареєстрована в Коломийському МБТІ на праві приватної власності за [PERSON] та записано в реєстрову книгу № 1 18.12.2002 за реєстровим № 274. Довідкою №324, виданою 04.09.2020 виконкомом Рашківської сільської ради Городенківського району підтверджується, що в [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , колишній зять [PERSON] , онука [PERSON] , [INFO] , правнука [PERSON] , [INFO] . Рішенням Городенківського районного суду від 27 липня 2012 року по справі 2-921/11 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 08.09.1984 року Рашківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6 - розірвано. Частиною 3 ст. 156 ЖК України передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє особу права користування займаним приміщенням. Відповідно дост. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Ст. 116 ЖК України визначено - якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (Пункт 17 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 13 від 25.12.1992) при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Про протиправну поведінку відповідача стосовно позивача в належному останній житловому будинку свідчать: повідомлення начальника Городенківського ВП про притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності 27.11.20217 та 19.02.2020 за ч.1 ст.178 КУпАП; повідомленням начальника Городенківського ВП про реєстрацію заяви [PERSON] по факту конфлікту між нею та колишнім чоловіком [PERSON] в ІТС ІПНП за № 271 від 08.02.2020 та притягнення до адмінвідповідальності [PERSON] за ст..173-2 КУпАП; роздруківкою із веб-сайту Судова влада України від 04.01.2021 з якої вбачається, що в 2020 році неодноразово до Городенківського районного суду були адміністративні справи про притягнення до адмінвідповілаьності відповідача [PERSON] за вчинення домашнього насильства. Копія Витягу з ЄРДР № 12020090150000172 від 02.09.2020 свідчить про внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про те, що 01.09.2020 до Городенківського ВП поступила пртокол-заява від [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] про те, що її колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , систематично протягом тривалого часу вчиняє щодо неї домашнє насильство психологічного характеру внаслідок чого погіршилась якість її життя; попередня правова кваліфікація - ст.126-1 КК України. Також відповідачем дані факти не спростовувались під час розгляду справи. Із повідомлення начальника служби у справах дітей районної державної адміністрації Цюмпала А.П. № 853/01-27 від 07.09.2020 вбачається, що до служби у справах дітей 03.03.2020 надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , жительки с. Рашків щодо вчинення колишнім чоловіком [PERSON] психологічного насильства над онукою [PERSON] . Працівниками служби у справах дітей спільно з представниками районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та представником поліції здійснено виїзд в с. Рашків для вияснення обставин вказаних в повідомленні. Під час складання акту проведення оцінки рівня безпеки дитини інформація, вказана у повідомленні знайшла своє підтвердження. Звертаючись до суду із позовними вимогами про виселення відповідача на підставі ст. 116 ЖКУкраїни, позивач посилається на те, що відповідач перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки, ображає нецензуною лайкою, погрожує фізичною розправою та порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку. Отже, предметом даного позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, а саме - заходами, передбаченими законом з метою припинення порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Обрання позивачем способу захисту свого цивільного права шляхом виселення відповідача, на думку суду, відповідає загальним засадам власника майна і його праву вимагати усунення будь-яких порушень цього права, хоча б ці порушення й не були поєднані з позбавленням володіння, як це передбачено статями 386,391 Цивільного кодексу України та статтею 47 Конституції України, а також положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Позивач набула право власності на законних підставах і її право власності є непорушним і підлягає захисту шляхом виселення відповідача та зобов`язання нечинити їй перешкод в користуванні її майном. В добровільному порядку на вимоги позивача звільнити будинок відповідач не бажає. Отже, суд прийшов до переконання, що право позивача щодо користування та розпорядження належним їй будинком підлягають захисту, на підставі ст.391 ЦК України, шляхом виселення відповідача з вказаного житлового будинку. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам, права і свободи чи інтереси яких порушені, невизнані або оспорені. Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Норми Конституції України є нормами прямої дії, які мають найвищу силу. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, перешкоджає позивачці здійснювати право власності на свій розсуд, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 270, 316, 317, 319, 383, 386, 391 405 ЦК України, ст.ст. 64, 114, 116, 150, 156 ЖК УРСР,

Outcome: approved