Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що від шлюбу з відповідачкою мають двох неповнолітніх дітей, а саме сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. З 04.09.2016 року шлюбно сімейні відносини між позивачем та відповідачкою припинені та з цього часу син сторін [PERSON] постійно мешкає з позивачем по справі за місцем реєстрації останнього, а саме смт. Юрївка, вул. Запорожченко, буд. 82 Дніпропетровської області, а донька сторін [PERSON] постійно мешкає з відповідачкою за місцем перебування останньої за адресою м. Дніпро, ж/м Тополя 1[ADDRESS]. За час проживання неповнолітнього сина [PERSON] з позивачем по справі відповідачка на утримання останнього не надає жодної матеріальної допомоги, при цьому, на утримання доньки [PERSON] позивач на користь відповідачки сплачує аліменти за судовим наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпро від 07.09.2017 року. Позивач зазначав, що у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на його користь аліментів на утримання сина [PERSON], яка була подана ним до Юрївського районного суду Дніпропетровської області, йому було відмовлено, а відтак він змушений звертатися до суду з відповідним позовом. Також позивач вказував, що відповідачка інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків не має, стягнень по виконавчим документам з неї не проводиться. Посилаючись на ст. ст. 180 183, 191 СК України позивач просив стягнути з відповідачки по справі на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Згідно ухвали про відкриття провадження у справі провадження в даній справі відкрито судом 28.11.2017 року та справа призначена до розгляду в судовому засіданні в загальному порядку, без проведення попереднього судового засідання, відповідно до норм ЦПК України, чинними на час відкриття провадження у справі (ас. 24). Згідно п. п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року справи у судах першої інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи, що до набрання чинності ЦПК України від 03.10.2017 року вказана справа була призначена до розгляду в судовому засіданні в загальному порядку, суд вважає можливим продовжити розгляд останньої за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України від 03.10.2017 року, в порядку загального позовного провадження зі стадії судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги повністю підтримала (ас. 50). Відповідачка по справі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що отримує мінімальну заробітну плату. Суд зауважує, що відповідно до п. 18 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням п. п. 11 п. 16-1 Розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України, згідно якого з дня набрання чинності\~ Законом України\~"Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)": представництво відповідно до \~пункту 3\~ частини першої статті 131-1\~ та\~ статті 131-2 \~цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. За таких обставин документи, що підтверджують повноваження представника позивача, який бере участь в судовому засіданні, є належними (нотаріально посвідчена довіреність фізичної особи). Заслухавши пояснення представника позивача по справі [PERSON], відповідачки [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного: - так, в судовому засіданні встановлено, що сторони з 16.09.2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про шлюб, наданого позивачем серії І-КИ № 046359 від 01.12.2006 року (ас. 4). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, а зокрема сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено в судовому засіданні копіями свідоцтв про народження дітей серії І-КИ № 196629 від 25.10.2008 року та серії І-КИ № 364895 від 28.10.2011 року відповідно (ас. 5, 6). В судовому засіданні встановлено, що з вересня 2016 року сторони фактично припинили шлюбно сімейні відносини та разом не проживають, при цьому неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком - позивачем по справі [PERSON] за адресою смт. Юрївка, вул. Запорожченко, 82 Дніпропетровської області, неповнолітня [PERSON] проживає разом з матірю - відповідачкою по справі [PERSON] за адресою м. Дніпро, ж/м Тополя 1[ADDRESS]. Дані обставини відповідачка в судовому засіданні не спростовувала, підтвердивши такі, при цьому дане також підтверджено в судовому засіданні наданими позивачем довідкою з місця проживання та про склад сімї № 1395 від 25.09.2017 року, довідкою характеристикою № 1378 від 25.09.2017 року, виданими Юрївською селищною радою Дніпропетровської області (ас. 10, 11). Згідно судового наказу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2017 року, копія якого міститься в матеріалах справи (ас. 13), з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] на утримання доньки [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 1 / 4 частини від його заробітку (доходу). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина [PERSON], хоча працює, інших неповнолітніх дітей, окрім народжених у шлюбі з позивачем, та утриманців не має. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні, не визнаючи позовних вимог, посилалася на те, що отримує мінімальну заробітну плату, а відтак не в змозі сплачувати аліменти. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері, так і батька. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд, відповідно до положень статті 182 СК України, враховує, що відповідачка [PERSON], як пояснила остання в судовому засіданні, працює, щомісячно отримує заробітну плату, а відтак має щомісячний постійний дохід, інших неповнолітніх дітей, окрім народжених у шлюбі з позивачем, або утриманців не має, інвалідом не являється, стягнень по виконавчим документам з неї не проводиться, при цьому на утримання доньки [PERSON], що мешкає з відповідачкою, з позивача до сплати на користь відповідачки присуджені аліменти. Посилання відповідачки в обґрунтування заперечення проти позову на те, що заробітну плату вона отримує у мінімальному розмірі визначеному законодавством, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки отримання відповідачкою заробітної плати у визначеному законом мінімальному розмірі не позбавляє її обовязку утримувати неповнолітню дитину, а саме сина [PERSON], до досягнення ним повноліття та не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів. За таких обставин, вважаю, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 640, 00 грв..

Outcome: approved