Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Заявник звернулась в суд з заявою, у якій просила встановити факт нещасного випадку на виробництві, що стався 14 квітня 1992 року під час виконання нею обов`язків контролера касира 3 категорії у акціонерному товаристві «Продтовари». Стверджує, що 14 квітня 1992 року отримала трудове каліцтво про що керівником АТ «Продтовари» у 4-х примірниках складений акт №1 від 16.04.1992 року. Відповідно до довідки Кременчуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Україні у Полтавської області від 24.07.2019 року [PERSON] не перебуває на обліку у фонді та виплат не отримує. ЇЇ примірник у відділенні відмовились прийняти оскільки документ має пошкодження. Підприємство АТ «Продтовари» ліквідоване 18.08.2014 року. Оскільки заявник не може підтвердити отримання травмі на виробництві, оформити групу інвалідності, то змушена звернутися до суду. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують заяву про встановлення факту нещасного випадку на виробництві. Представник заінтересованої особи - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи керівництво повідомлено. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до п. 3.1 Порядку призначення перерахування та проведення страхових виплат, затверджених постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року№11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати до управління Фонду подається зокрема, акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за встановленою формою, рішення суду про встановлення факту нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Судом встановлено, що заявник [PERSON] працювала у акціонерному товаристві «Продтовари » на посаді контролера - касира 3 категорії з 05.03.1990 по 25.09.1992 року приймальником заказів з 26.09.1992 року по 05.10.1995 року. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Відкрите акціонерне товариство «Продтовари» ( до перенайменування ВАТ «Продтовари» припинене з 18.08.2004 року запис №15851110001000082. 14.04.1992 року [PERSON] на підприємстві АТ «Подтовари» отримала трудове каліцтво у зв`язку з нещасним випадком, що підтверджується консультативним висновком лікаря консультанта КРМП Рогового Т. В.., довідкою серії ПЛ № 010929від 18.05.1992, епікризом з історії хвороби № 2203 та актом №1 від 16.04.1992 року про нещасний випадок на виробництві. Примірник Акта №1 від 16.04.1992 року про нещасний випадок на виробництві, у заявника [PERSON] наявний у пошкодженому вигляді (відсутня частина сторінки документа). В акті зазначено, що продавець АТ "Продтовари" [PERSON] 14.04.1992 в 11-20 три повних години від початку роботи за розпорядженням завідуючої магазином [PERSON] була направлена продавець 3 категорії [PERSON] , розвозити товар надом спецконтингенту на автомобілі ГАЗ, рухаючись по вул 60 років Жовтня на кругу Пивзаводу, випала із кабіни. Швидка медична допомога госпіталізувала постраждалу в Третю міськлікарню. В медичній довідці - епікриз історія хвороби №2203 постає, що [PERSON] з 14.04.1992 до 18.05.1992,з відмітками щодо отримання виробничої травми 14.04.1992, перебувала на лікуванні. Відповідно до довідки Кременчуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Україні у Полтавської області від 24.07.2019 року [PERSON] не перебуває на обліку у фонді та виплат не отримує. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 ЦПК України, відповідно до ст. 80 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як пояснила заявник [PERSON] від встановлення факту нещасного випадку на виробництві залежить виникнення у неї права на встановлення групи інвалідності та можливість отримувати страхові виплати, як потерпілої у відповідності до ст. 13, 14 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Факт, що просить встановити заявник, має юридичне значення та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме трудовою книжкою серії [NUMBER] , медичною документацією та оглянутим актом № 1 від 16.04.1992 року про нещасний випадок на виробництві в якому відсутній ( пощкоджений) фрагмент документа. Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту нещасного випадку на виробництві, про який просить заявник. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що факт нещасного випадку на виробництві підтверджується наданими суду доказами, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved