Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт його спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу, з 1993 року по день смерті [PERSON] - [INFO]; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] на квартиру, житловою площею 19,0 кв.м., загальною площею 41,8 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS], В обґрунтування позову зазначив, що [INFO] померла [PERSON], з якою він перебував у фактичних шлюбних відносинах з червня 1993 року по день її смерті. Спільних дітей в них не було. Вони мали повноцінну родину, спільний бюджет, вели спільне господарство. До 1994 року вони разом проживали у квартирі, розташованій [ADDRESS]. У 1994 році вони прийняли рішення про продаж цієї трикімнатної квартири, та придбання двокімнатної квартири для дочки дружини - [PERSON] та однокімнатної квартири для них з дружиною. 20 квітня 1994 року вони з дружиною за їх спільні кошти придбали однокімнатну квартиру, розташовану [ADDRESS], та придбали двокімнатну квартиру для дочки дружини. При нотаріальному оформленні договору купівлі-продажу однокімнатної квартири він не заперечував проти того, щоб право власності на цю квартиру було оформлено на ім'я дружини. 27 квітня 1994 року право власності на придбану однокімнатну квартиру на ім'я [PERSON] було зареєстровано в Дніпродзержинському БТІ. У придбаній квартирі [ADDRESS] одразу ж була зареєстрована [PERSON], а у 2006 році був зареєстрований її онук - відповідач [PERSON], мати якого, виїжджаючи на постійне місце проживання до Росії, продала належну їй двокімнатну квартиру. Неповнолітній [PERSON] залишився на їх вихованні та утриманні. Вони втрьох стали проживати у спадковій квартирі. Він, позивач, був зареєстрований у гуртожитку [ADDRESS], оскільки після розірвання шлюбу з першою дружиною, мав надію отримати квартиру і тому не реєструвався у придбаній однокімнатній квартирі [ADDRESS], в якій постійно проживав з 1994 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді цієї квартири. Він більше двадцяти років на момент смерті [PERSON] разом з нею проживав однією сім'єю у спадковій квартирі. До теперішнього часу він проживає у цій квартирі, де знаходяться всі його речі та майно, сплачує комунальні платежі, підтримує квартиру у належному житловому стані. Вважав, що він фактично та своєчасно прийняв спадщину після смерті цивільної дружини. У 2017 році, коли йому дозволив стан його здоров'я, він звернувся до Другої кам'янської державної нотаріальної контори для юридичного оформлення спадщини. Проте, постановою державного нотаріуса від 26 липня 2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що він пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та через відсутність в нього документів на підтвердження факту прийняття спадщини. Інші особи до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися, спадщину фактично не приймали і свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. Відповідач [PERSON], який є онуком померлої, зареєстрований у спадковій квартирі і є потенційним спадкоємцем п'ятої черги за законом, також не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вважає, що він єдиний є власником вказаної квартири, право власності на яку він набув в порядку спадкування після померлої [PERSON], як спадкоємець четвертої черги за законом. Під час підготовчого засідання, за клопотанням представника позивача [PERSON], були витребувані докази у справи: спадкова справа після померлої [PERSON]; відомості про наявність чи відсутність зареєстрованого шлюбу з іншими особами у позивача та [PERSON] в період часу з 10 жовтня 2008 року до [INFO]; копія актового запису про народження [PERSON]; копія актового запису про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копія актового запису про народження [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Від завідувача Другої кам'янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори (а.с. 60). Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Представник позивача - [PERSON] у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також надала пояснення про те, що дочка померлої [PERSON] - [PERSON] була присутньою на похоронах своєї матері, але не зверталася із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги, та фактично спадщину не приймала. ЇЇ син та онук померлої [PERSON] - [PERSON], який зареєстрований у спадковій квартирі та є спадкоємцем п'ятої черги за законом, також не звертався із заявою про прийняття спадщини. При цьому, позивач, який спільно проживав із спадкодавцем однією сім'єю, є спадкоємцем четвертої черги за законом. Позивач розірвав попередній шлюб у 1988 року, а [PERSON] з 1993 року була вдовою. Під час проживання однією сім'єю ні позивач, ні померла [PERSON] у шлюбах з іншими особами не перебували. Позивач [PERSON], допитаний як свідок згідно ст. 92 ЦПК України, надав показання про те, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] з 1993 року, а з 1994 року постійно мешкав разом з нею у квартирі [ADDRESS]. Вони проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка, але без реєстрації шлюбу. Квартира складається із однієї житлової кімнати. У цій квартирі також зареєстрований та проживав онук [PERSON] - відповідач [PERSON], 1991 року народження, матір'ю якого є дочка померлої - [PERSON], яка разом із своїм чоловіком виїхала на заробітки до Москви і залишилася там проживати. Свого сина [PERSON] вона залишила на виховання своїй матері. Він та [PERSON] з трирічного віку виховували [PERSON], який проживав разом з ними до смерті [PERSON] Мати відповідача - [PERSON] приїхала на похорони своєї матері та знаходилися тиждень у м. Кам'янське, а від'їжджаючи до Москви, забрала із собою свого сина [PERSON], який працевлаштувався у Москві і більше в Україну не повертався. З того часу він, позивач, сам проживає у спадковій квартирі, оплачує комунальні послуги, ця квартира є його єдиним місцем проживання. Він не має іншого житла, а за місцем реєстрації у гуртожитку по [ADDRESS], люди взагалі не мешкають, бо гуртожиток не придатний до проживання. У попередньому шлюбі він перебував з 1968 року по 1988 року. Чоловік [PERSON] помер у 1993 році, і вона більше шлюб не реєструвала. На фотографіях, що знаходяться в матеріалах справи на аркушах 29, 30 зображені він з [PERSON], чоловік її дочки - [PERSON], онук [PERSON]. Вислухавши вступне слово представника позивача [PERSON], показання позивача, допитаного як свідка, та показання свідків [PERSON], [PERSON], встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS], яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 20 квітня 1994 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Іванко Т.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1672. Право власності [PERSON] на вказану вище квартиру 27 квітня 1994 року було зареєстровано у Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 126 за реєстром № 21452 (а.с. 17-18, 22). Як вбачається із технічного паспорту (а.с. 19-20), квартира складається із однієї житлової кімнати, має житлову площу 19,0 кв.м. та загальну площу 41,8 кв.м. Згідно довідок ТОВ "ЄРЦ КП" від 14 липня 2017 року (а.с. 23), [PERSON] була зареєстрована у квартирі по [ADDRESS] з 27 травня 1994 року і по день смерті - [INFO]. Разом з нею у цій квартирі був зареєстрований її онук [PERSON], [INFO]. Також у квартирі з 1994 року постійно проживав позивач [PERSON], який мешкає в ній до теперішнього часу, що підтверджується актом про проживання від 27 вересня 2017 року, затвердженим начальником юридичного відділу КП КМР «УКОЖФ» (а.с. 24). Як пояснив в судовому засіданні позивач [PERSON], який був допитаний як свідок, з 1993 року він та [PERSON] стали проживати однією сім'єю, як чоловік та дружина, але шлюб не реєстрували. У 1994 році вони разом стали проживати у квартирі по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] він залишився проживати у цій квартирі, де мешкає до теперішнього часу. Відповідач [PERSON], який є онуком померлої, також до смерті [PERSON] проживав у цій квартирі, а після її смерті виїхав разом із своєю матір'ю до Москви і більше в Україну не повертався. Те, що з 1993 року [PERSON] проживав разом із [PERSON] однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, а у квартирі [ADDRESS] з 1994 року та до смерті [PERSON], підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка надала показання про те, що позивач доводиться їй дядьком. [PERSON] та [PERSON] спочатку проживали на Лівому березі у трикімнатній квартирі разом з дочкою [PERSON] - [PERSON]. Через рік вони продали цю квартиру та купили собі однокімнатну квартиру по проспекту Героїв АТО, а [PERSON] купили двокімнатну квартиру. Вона з ними часто спілкувався, вони зустрічалися на свята. Приблизно через два роки після покупки квартири [PERSON] поїхала на заробітки до Москви, а її син [PERSON] залишився проживати разом із своєю бабусею [PERSON] та позивачем. Вони виховували [PERSON], проживали дружно, однією сім'єю, як чоловік та дружина, мали спільний бюджет. В жовтні 2013 року [PERSON] померла. На похорони приїхала її дочка [PERSON] та забрала із собою до Москви свого сина [PERSON]. Після цього вони до м. Кам'янське більше не приїздили та з позивачем не спілкувалися. [PERSON] до теперішнього часу проживає у квартирі по [ADDRESS]. Позивач під час спільного проживання із [PERSON] не перебував у шлюбі з іншими особами. На фотографіях, що знаходяться у матеріалах справи зображені позивач, [PERSON], чоловік [PERSON] - [PERSON], онук [PERSON]. Також факт спільного проживання позивача та [PERSON], як чоловіка та жінки, з 1995 року по день смерті [PERSON] підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка надала показання про те, що вона є сусідкою позивача, мешкає у квартирі [ADDRESS]. У вказаному будинку вона проживає з 1995 року і знає [PERSON] та [PERSON], як чоловіка та дружину. Позивач разом з [PERSON] мешкали у однокімнатній квартирі 25, яка розташована на 7-му поверсі. Разом з ними проживав їх онук [PERSON]. [PERSON] померла чотири роки тому назад. Онука [PERSON] його мати забрала до Москви, а [PERSON] залишився сам проживати у квартирі. На фотографіях, що знаходіться у матеріалах справи, зображені позивач, [PERSON], чоловік [PERSON] - [PERSON], онук [PERSON]. Згідно частин 2, 4 статті 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним те, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 1993 року до дня смерті [PERSON] - [INFO] проживали разом, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Вони підтримували фактичні сімейно-шлюбні відносини, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права та обов'язки, разом виховували на той час неповнолітнього онука [PERSON] - відповідача [PERSON]. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та відповідачем [PERSON] підтверджується копією актового запису № 1332 від 09.11.1990 року про реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 89), копією актового запису № 991 від 26.11.1991 року про народження [PERSON], [INFO] ( а.с. 90). Як вбачається із повідомлення Дніпровського районного у м. Кам'янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 21.03.2018 року № 1060/14.17-30 (а.с. 82), за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян в Україні актові записи про шлюб [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з іншими особами за період з 10.10.2008 року по 10.10.2013 року не виявлено. Таким чином, судом встановлено, що на протязі останніх п'яти років до смерті [PERSON], коли позивач [PERSON] проживав разом однією сім'єю з [PERSON], як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, ні [PERSON], ні [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] з 1993 року по день смерті спадкодавця [PERSON] - [INFO] проживав з нею однією сім'єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. Також судом встановлено, що позивач після смерті спадкодавця залишився проживати у квартирі по [ADDRESS], де проживає до теперішнього часу, сплачує комунальні послуги по квартирі, що свідчить про фактичне прийняття позивачем спадщини у вигляді вказаної квартири, що відкрилася після померлої [PERSON] У 2017 році позивач звернувся до Другої державної кам'янської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], проте постановою нотаріуса від 26 липня 2017 року (а.с. 12) позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], після померлої [PERSON] в зв'язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Крім того, у постанові нотаріуса було зазначено, що спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] строком у шість місяців, який почався з часу відкриття спадщини, не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Згідно матеріалів спадкової справи (а.с. 70-75), копія якої витребувана судом, окрім позивача [PERSON], ніякі інші особи із заявами про прийняття спадщини за законом або за заповітом після померлої [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися. Зазначене вище свідчить про те, що відповідач [PERSON], який до теперішнього часу зареєстрований у спадковій квартирі, але не проживає в ній з 2013 року, не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкодавцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини». Як встановлено судом, позивач [PERSON] та [PERSON] проживли однією сім'єю, як подружжя, без реєстрації шлюбу, більше п'яти років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON]. Таким чином, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом четвертої черги після померлої [PERSON]. Він фактично прийняв спадщину у вигляді квартири [ADDRESS], яка належала померлій [PERSON], та до теперішнього часу проживає у спадковій квартирі. З урахуванням вище викладеного, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем четвертої черги, після померлої [INFO] [PERSON] на вказану вище квартиру.

Outcome: approved