Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо неправильності відомостей в актових записах, та внести відповідні зміни у актові записи. В обґрунтування своїх заявлених вимог заявник зазначив, що він народився 01.01.1962 року, його батьком є [PERSON], в свідоцтві про народження якого вказана національність «українець», тому і національність [PERSON] - «українець». Батьком [PERSON] є [PERSON], який народився і проживав у Польщі, згодом переїхав в Україну і в радянські часи для того, щоб не викликати підозри, не наважився визнати, що він поляк, тому в його документах була вказана національність «українець» замість «поляк». З дитинства заявник разом із батьком та дідусем дотримувалися польських традицій, розмовляли польською мовою і підтримували стосунки з польською діаспорою. Батько помер, тому заявник [PERSON] не може самостійно змінити відомості актових записів. У звязку з тим, що заявник має право вільного вибору національності як по лінії батька, так і по лінії матері, що в даний час має дуже важливе значення для нього, бажає відновити свою польську національність у звязку з чим вимушений звернутись до суду. Заявник до судового засідання не зявився, у заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Зацікавлені особи в судовому засіданні присутні не були. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про доцільність задоволення заяви [PERSON], враховуючи наступне. Відповідно до ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Визначальним серед прав особи у сфері національно - культурного розвитку є право на вибір національної належності, адже для кожної людини є природним ототожнення себе з певною етнічною спільнотою. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Ленінським райбюро Рацс м.Луганськ, батьками [PERSON] є [PERSON] батько, за національністю «українець», та [PERSON] - мати, за національністю «росіянка» (а.с.6). Відповідно до посвідки про народження батьком [PERSON] є [PERSON] за національністю «поляк» (а.с.7). 10 травня 2009 року батько заявника, [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 207391. З довідки PUSK/8-10-2015/D-479, виданої ГО «Польсько-українське культурне товариство» від 08.10.2015 р., вбачається, що [PERSON] навчався польської мови, брав активну участь у заходах, спрямованних на відродження і популяризацію польської культури серед осіб польського походження у м.Маріуполі. Відповідно до положень ст.ст.1,3 ЗУ «Про національні меншини в Україні» Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст. 11 зазначеного закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. При вирішенні питання щодо неправильності запису про національність батьків слід враховувати, що згідно з Указом Президента України від 31 грудня 1991 року N 24/91 "Про порядок зміни громадянами України національності" у паспорт громадянина вносяться відомості про національність відповідно до національності одного з батьків. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Сукупність зібраних у справі доказів дає підстави суду прийти до висновку, що заявник [PERSON] за національністю є поляком. Згідно зі п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів що мають юридичне значення. На переконання суду, встановлення даного факту тягне для заявника настання певних юридичних наслідків. Враховуючи викладені положення діючого законодавства та конкретні обставини даної справи, суд вважає, що заявник має право відновити свою національність, в зв'язку з чим його заява підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] має належність до польської нації, суд вважає за можливе внести зміни щодо його національності у відповідні актові записи.

Outcome: approved