Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу будинку №2-4358 від 21.05.1991 року, зареєстрованого в реєстровій книзі БТІ м.Маріуполя за №35809 від 4.06.1991 року. У будинку, власником якого він є, зареєстрований його зять, відповідач [PERSON] , останній з осені 2014 року не проживає у будинку, його речей у будинку не має, у сплаті комунальних послух участі він не бере. За вказаних обставин він не може оформити в передбаченому законом порядку субсидію, у заявку з чим вимушений звернутися до суд за захистом своїх порушених прав та законних інтересів, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у його будинку.. 28.11.2019 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13.01.2020 року закрито підготовче засідання за позовною заявою та призначено справу до судового розгляду. [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без його участі. Не заперечував проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи від нього також не надходило, тому суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. З урахуванням ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 21.05.1991 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Миколаєнко Т.І., зареєстрованого в реєстрі за №2-4358, [PERSON] отримав у власність житловий будинок з прибудовами, що знаходяться в [ADDRESS] . За реєстраційним написом на документі про право особистої власності, домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване в Маріупольському бюро технічної інвентаризації по праву особистої власності за [PERSON] на підставі наведеного договору купівлі-продажу, про що записано 4.06.1991 року в реєстрову книгу за №35809. Згідно інформації від 25.11.2019 року за №02-13.07-1487, від 12.12.2019 року за №089-99.02-03619 виданої Відділом аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у будинку [ADDRESS] зареєстровано дві особи: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 15.11.2005 року по теперішній час. Згідно акту про фактичне проживання від 15.01.2020 року, [PERSON] проживає одна за адресою: [ADDRESS] . За положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не забороненого законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховуючи обставини, що відповідач залишається зареєстрованим у спірному домоволодінні, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивача, оскільки перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю, тому, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірному будинку, тим більше, що у відповідності до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Разом з тим, положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації, так як вони є похідними від прийнятого рішення. Таким чином, судом встановлено, що відповідач на день ухвалення судового рішення не мешкає в спірному приміщенні більше п`яти років, а також не встановлено поважність причин відсутності [PERSON] . Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved