Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Комунальний вищий навчальний заклад «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] про виселення із студентського гуртожитку без надання іншого житла та стягнення заборгованості по оплаті за проживання. Мотивуючи свої позовні вимоги посилається на те, що відповідач [PERSON] у 2005 р. був поселений у студентський гуртожиток Ужгородського коледжу культури і мистецтв у відповідності до ст.ст. 128,129 ЖК України та п. 2.1. Положення про студентський гуртожиток коледжу на період одного навчального року. У послідуючому на кожний навчальний рік з ним оформлявся новий ордер та угода на проживання. Відповідачу [PERSON] на проживання в кімнаті № 613 студентського гуртожитку коледжу за адресою: [ADDRESS] був оформлений ордер № 264 від 31.08.2015 року та 01.09.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено угоду № 207 на проживання у студентському гуртожитку на 2015/2016 рік із строком дії угоди до 01.07.2016 р. Строк дії угоди закінчився 01.07.2016 року, іншого договору найму житлового приміщення в студентському гуртожитку з відповідачем укладено не було, а відтак позивач вважає, що [PERSON] незаконно продовжує проживати у гуртожитку. Письмову та усну вимогу позивача про звільнення займаного жилого приміщення відповідачем залишено без задоволення. Відповідно до умов угоди відповідач взяв на себе зобов`язання вносити плату за проживання у студентському гуртожитку УККіМ, не менш ніж на місяць вперед. Однак, взяті на себе зобов`язання, щодо оплати за житло та комунальні послуги, у розмірі та строки визначені угодою відповідачем не виконано. Письмову вимогу позивача про звільнення займаного жилого приміщення та сплати заборгованості за проживання відповідачем залишено без задоволення. Відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за період з 01.04.2014 р. по 01.07.2016 р. в сумі 4140,21 грн. та за період з 02.07.2016 року по 01.06.2018 року в сумі 6975, 26 грн. Посилаючись на викладені вище обставини, на норми ЖК України, позивач просить суд ухвалити рішення , яким: виселити відповідача [PERSON] із займаної ним кімнати в студентському гуртожитку «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної радибез надання іншого житла ; стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь заборгованість по оплаті за проживання в гуртожитку за період з 01.04.2014 р. по 01.07.2016 р. в сумі 4140,21 грн. та за період з 02.07.2016 року по 01.06.2018 року в сумі 6975, 26 грн. та судові витрати. В ході розгляду справи, 21.03.2019 року, 06.12.2019 року та 24.02.2020 року позивач, скориставшись наданими йому правами передбаченими ст. 49 ЦПК України, подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку, та згідно до заяви поданої представником позивача 24.02.2020 р. просить суд : стягнути з [PERSON] на користь Комунального вищого навчального закладу «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради загальну суму заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку у розмірі 15876,46 грн. , з яких (2 259,11 грн. - за проживання згідно ордеру з червня 2015 року по червень 2016року та 13617,35 грн. - за проживання без ордеру за період з липня 2016 р. по 29 лютого 2020 року). У судове засідання представник позивача не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату час і місце розгляду справи. Надав суду заяву відповідно до якої заявлені вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити та розглянути справу у його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило. Відзив до суду не надходив. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 8800025052280, № 8800022081131, № 8800024585706. Окрім того, [PERSON] викликався до суду через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України, яке було розміщено з 04.09.2019 року та з 25.10.2019 року. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 21 березня 2019 року представник позивача Комунального вищого навчального закладу «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. 08 грудня 2019 року представник позивача Комунального вищого навчального закладу «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. 24 лютого 2020 року представник позивача Комунального вищого навчального закладу «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. 27 травня 2020 року представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 13.07.2018 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. відкрито провадження по справі. У відповідності до розпорядження в.о. Керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду від 08.10.2018 року за № 1030, здійснено перерозподіл даної справи у звязку зі звільненням судді Ужгородського міськрайонного суду Монич О.В. з посади судді на підставі наказу № 266/802-06 від 03.09.2018 року 19 листопада 2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суддею К.К. Бенца прийнято справу до свого провадження. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Судом встановлено, що власником об`єкту нерухомого майна, за адресою [ADDRESS] , є Закарпатська обласна рада на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого 14.02.2005 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Відповідно до акту приймання-передачі в користування майна спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Закарпатської області від 16.02.2001 року в користування «Ужгородського коледжу культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради було передано об`єкт нерухомості до складу якого входить ІІІ-ІV поверхи та нульовий поверх навчального корпусу і VIII-IX поверхи студентського гуртожитку, що розташований за адресою [ADDRESS] , що стверджується актом приймання-передачі в користування майна спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Закарпатської області від 16.02.2001 року. Судом встановлено, що навчальний заклад «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради є державною установою - навчальним закладом. Як встановлено судом, [PERSON] звернувся із заявою до директора Ужгородського коледжу культури і мистецтв щодо поселення в гуртожиток та видачу ордеру для проживання в студентському гуртожитку з 01.09.2015 року по 30.06.2016 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був поселений у студентський гуртожиток Ужгородського коледжу культури і мистецтв на період одного навчального року. Як вбачається з ордеру № 264 від 31.08.2015 року такий виданий [PERSON] на право проживання в гуртожитку за адресою [ADDRESS] , який дійсний до 01.07.2016 року. Як встановлено судом, 01.09.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено угоду № 207 на проживання у студентському гуртожитку на 2015/2016 рік із строком дії угоди до 01.07.2016 р., згідно умов якого відповідачу по справі було надано для тимчасового проживання житлове приміщення в студентському гуртожитку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до умов угоди на проживання в учнівському гуртожитку, [PERSON] взяв на себе зобов`язання відповідно до п. 4.1.2. Угоди № 207 від 01.09.2015 р. сплачувати через банківські установи з дати поселення по дату виселення за проживання у студентському гуртожитку УККіМ, але не менше ніж на місяць вперед. Однак, як стверджує позивач у порушення умов договору [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання по оплаті за проживання в гуртожитку, внаслідок цього, у нього виникла заборгованість яка станом на 01.02.2020 року становить 15876,46 грн. (2 259,11 грн. - за проживання згідно ордеру з червня 2015 року по червень 2016року та 13617,35 грн. - за проживання без ордеру за період з липня 2016 р. по січень 2020 року), що стверджується довідкою від 20.02.2020 року № 01-25/95. Як встановлено судом, [PERSON] фактично проживає і користується майном ( кімнатою 613) у студентському гуртожитку Ужгородського інституту культури і мистецтв, що стверджується даними акту про фактичне користування майном від 19.02.2020 року, за підписом завідувача гуртожитком , каштелян - костюмер і бухгалтера 1 -ї категорії. Судом встановлено, що [PERSON] не перебував і не перебуває в трудових відносинах з Комунальним закладом вищої освіти «Ужгородський інститут культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради ( колишній Комунальний вищий навчальний заклад «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради). Судом встановлено, що Комунальний вищий навчальний заклад «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради змінив тип і назву на Комунальний заклад вищої освіти «Ужгородський інститут культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради, що стверджується рішенням 16 сесії VII скликання від 26.09.2019 року № 1535 " Про зміну типу, назви Комунального вищого навчального закладу «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради. Правовідносини між сторонами по справі випливають з угоди на проживання у судентському гуртожитку та урегульовані положеннями ЖК України. Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Таким чином, студентський гуртожиток має особливий правовий режим користування,зокрема, це тимчасове проживання у період роботи чи навчання у зв`язку з трудовими відносинами або навчанням у навчальному закладі освіти, житлові приміщення надаються у тимчасове користування на умовах оплати за користування гуртожитком за спеціальними ставками оплати. Згідно п. п. 2, 14 Примірного положення про гуртожитки - гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. За вимогами ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Оскільки сторони не дійшли згоди щодо продовження терміну дії угоди найму спірного житла, наймач зобов`язаний звільнити займане жиле приміщення . Відмова від виконання умов договору щодо звільнення житла після закінчення встановленого терміну є підставою для виселення в судовому порядку. Позивач листами-попередженнями від 07.03.2017 року за № 01-17/114, від 23.05.2017 року за № 01-17/244 , від 19.09.2017 року за № 01-17/359, від 20.03.2018 року за № 01-25/128 та від 30.05.2018 р. за № 01-25/235 доводив до відома відповідача вимоги про наявність у нього заборгованості за проживання в студентському гуртожитку і користування майном, а також про звільнення з кімнати 613 в гуртожитку. Дані вимоги не були виконані відповідачем, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідач користуючись житловим приміщенням студентського гуртожитку, перешкоджає заселенню учнів в гуртожиток навчального закладу , інших можливостей на забезпечення учнів житлом навчальний заклад не має, оскільки є державною установою і додаткових коштів для забезпечення житлом державою не виділяється. Приймаючи до уваги те, що кімната в гуртожитку надана відповідачу не у зв"язку з перебуванням його у трудових відносинах з позивачем навчального закладу Комунальним закладом вищої освіти «Ужгородський інститут культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради ( колишній Комунальний вищий навчальний заклад «Ужгородський коледж культури і мистецтв» Закарпатської обласної ради) чи навчанням в ньому (не із підстав передбачених ст. 127 ЖК України), що підтверджується довідкою від 26.05.2020 р. за № 01-25/181, враховуючи що строк дії угоди № 207 на проживання у студентському гуртожитку сплив і наймодавцем не продовжувався, будучи тимчасовим мешканцем зазначеного жилого приміщення на умовах найму, відповідач не набув права постійного користування ним, суд вважає, що відповідач [PERSON] підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Згідно правової позиції Верховного Суду України у постанові від 19 грудня 2011 р. у справі № 6-71цс11, стаття 125, частина 3 статті 132 ЖК України щодо підстав виселення без надання іншого жилого приміщення чи з наданням такого застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб`єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Закріплені в цих статтях закону гарантії не може бути застосовано при вирішенні спору про виселення із гуртожитку громадян, які неперебували чине перебувають з організацією у трудових відносинах. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що відповідач не перебував та не перебуває у трудових відносинах з власником займаного житлового приміщення, при вирішенні позову не може бути застосована ст.132 ЖК України, оскільки вселення відповідача не було пов`язано з перебуванням з власником житла у трудових відносинах, а забезпечення житлом відповідача не може здійснюватись з порушенням прав позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача [PERSON] із займаною ним кімнати №613 в студентському гуртожитку за адресою [ADDRESS] без надання іншого житла є обґрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] в сумі 15876,46 грн., то суд приходить до висновку, що такі підлягають до задоволення з огляду на те , що представник позивача належними та допустимими доказами довів в суді про наявність у відповідача заборгованості станом на 01.02.2020 року в сумі 15876,46 грн., зокрема представником позивача додано довідку від 20.02.2020 року за № 01-25/95 про наявність у [PERSON] заборгованості за проживання в гуртожитку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved