Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] і після їх розлучення, а це майже 5 років, він не цікавиться донькою, зовсім не спілкується з дитиною, не бере участі в її вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в її житті. Вихованням дитини займається виключно вона. Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області від 18.11.2015 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі 500,00 гривень, щомісяця, проте позивач рахує, що на даний час сума аліментів є зовсім не значною та просить змінити спосіб присудження аліментів. Також вказала, що відповідач всі ці роки будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, донька перебуває повністю на утриманні позивачки, відповідач її життям та розвитком зовсім не цікавиться. З метою захистити права та інтереси своєї неповнолітньої дитини вимушена звернутись до суду. Крім того просила стягнути понесені нею витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у відзиві наданому у вересні 2019 року зазначив. що з позовом в частині зміни способу аліментів згоден повністю, в частині позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав - категорично заперечував. Представник третьої особи -служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації в судове засідання також не з`явилася, направивши заяв про розгляд справи без її участі, вважала за можливе задовольнити позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав відповідача, надала суду обґрунтований висновок. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є позивачка та відповідач у справі: [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі з 06.09.2005 року до 18.11.2015 року (а.с. 11, 13). Дитина, на час подачі позову та розгляду справи в суді, проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , яка займається її вихованням (а.с. 21). . Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області № 587/2659/15-ц, що набрало законної сили 30.11.2015 року, з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі по 500,00 гривень, щомісячно і до повноліття дитини (а.с. 13). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно висновку служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації № 42/01-14 від 14.01.2020 року, батько [PERSON] жодним чином не позбавлений інформації стосовно місця проживання дитини, але дійсно з дитиною не спілкується, ніяким чином не опікується нею. За весь, час після розірвання шлюбу відповідач не цікавився життям доньки, не телефонував, не виявляв бажання приймати участь у її вихованні, не сплачував аліменти, місце його перебування не відоме. Сама дитина майже не пам`ятає батька, не виявляє до нього жодних почуттів, не запитує про нього. Тому служба у справах дітей вирішила вважати за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 88-89). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що дійсно після розлучення відповідач [PERSON] з дитиною зовсім не спілкується, донька про нього не згадує. Суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню доньки. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Разом з тим, у відповідності з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Позивачка зазначає, що розміру стягуваних аліментів не достатньо навіть для мінімального забезпечення дитини першочерговими речами. У зв`язку з викладеним, суд вважає що розмір аліментів визначений судом раніше, підлягає зміні, оскільки він не відповідає інтересам дитини. Оскільки відповідач є батьком дитини і відповідно до законодавства повинен надавати кошти на утримання дитини, яка знаходиться на вихованні матері, з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку(доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору та витрати пов`язані з наданням правничої допомоги, що підтверджені відповідним документами, а саме договором та додатковим до договору (а.с. 26-28).

Outcome: approved