Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON]. Позовні вимоги обгрунтував наступним: 21.07.2012 року виконавчим комітетом Білецької сільської ради Ямпільського району Сумської області шлюб був зареєстрований між ним, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , актовий запис №2 від 21.07.2012 року. Заочним рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 18.04.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - доньку, [PERSON] , [INFO] , та доньку, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок того, що при вирішенні питань шлюбу та побуту, виховання дітей вони не приходили до єдиної думки. Сторони зареєстровані та проживають в одному будинку, однак шлюбні стосунки були припинені ще до часу розірвання шлюбу. Більше двох років тому відповідач з дітьми без дозволу позивача виїхала на окуповану територію до м. Єнакієве, Донецької області. В квітні 2016 року відповідач повернулась з дітьми до позивача, однак проживши рік, знову в грудні 2017 року виїхала до м. Єнакієве, Донецької області. Позивач вже неодноразово звертався до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, однак в черговий раз після повернення відповідача, сторони примирились і остання умовила його забрати зазначені документи в суді, що позивач і зробив в січні 2017 року. Позивач зазначає, що на даний час підтвердження того, що колишня дружина не має наміру повертатись є ті обставини, що між сторонами шлюб розірвано і те, що на даний час відповідач народила дитину від іншого чоловіка. Також, те, що відповідач по справі добровільно віддала позивачу дочку [PERSON] , підтверджує її погодження, щоб дитина проживала саме з батьком, позивачем у цій справі. Доньку позивач забирав періодично, протягом останніх півроку через м.Краматорськ і привозив до себе. Останній раз дитину забрав в грудні 2018 року і на даний час донька проживає разом з позивачем, знаходиться на його утриманні, він забезпечую дитину продуктами харчування, одягом, засобами для навчання, відвідує з нею позашкільні заклади, відводить її до дитячого садочка, відвідує разом з дитиною лікарню. Позивач вважає, що колишня дружина, проживаючи на окупованій території, піддає небезпеці життя дітей, в зв`язку з тим, що дана територія окупована державою-агресором, на ній відбуваються військові дії, що само по собі ставить життя дитини в небезпеку. Відповідач не має у власності житла, не працює, перебивається тимчасовими заробітками, дійсне постійне місце проживання її йому не відомо. Коли малолітню [PERSON] забирали до с.Білиці, дитина перебувала у стресі, могла вночі прокинутись і плакати, розказувала, що там, де вони живуть можуть стріляти і вона дуже боїться повертатись до матері. Проживання на окупованій території, може негативно впливати на психологічний стан дитини, що в подальшому вплине на її розвиток, здібності та стан здоров`я. Позивач зазначає, що проживання малолітньої доньки [PERSON] разом з ним, захистить дитину від стресів і взагалі може зберегти її життя, тому просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Білиця Ямпільського району Сумської області разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , уродженцем с. Білиця Ямпільського району Сумської області, та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 768 грн.40 коп. на його користь. Ухвалою суду від 08.02.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, про визначення місця проживання дітей. Ухвалою суду від 17.05.2019 року було закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, про визначення місця проживання дітей та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] , в судові засідання, призначені на 27.03.2019 року, на 17.05.2019 року та на 31.05.2019 року, не з`явилась, була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судових викликів за останнім відомим місцем реєстрації та розміщення оголошення про судовий виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до положень ст.128 ЦПК України (а.с.32,54а,64,65,74,75), будь-яких клопотань та заперечень до суду не надано. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Ямпільської районної державної адміністрації Сумської області, Левченко О.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, щодо вирішення питання по суті покладалась на розсуд суду. Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.41) (заява N 3236/03) наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ст.ст.223, 280-281 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши вислухав пояснення позивача та представника третьої особи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного: Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що відповідно до ксерокопії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21.07.2012 року, актовий запис №2 від 21.07.2012 року; прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис про народження №05 від 12.11.2012 року, її батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Заочним рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 18.04.2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище « [PERSON] »), зареєстрований у виконкомі Білицької сільської ради Ямпільського району Сумської області, про що 21.07.2012 року складено відповідний актовий запис №02, розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище, яким вона користувалась після реєстрації цього шлюбу « [PERSON] » (а.с.9). Відповідно до відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №0.184-12747/0/15-19-Вих від 04.04.2019 року (а.с.57) [PERSON] , [INFO] , 04.12.2016 року о 09-33 год. було перетнуто державний кордон України в пункті пропуску Майорське (Зайцево), напрям - в`їзд. Згідно довідки №09/01-28 від 09.01.2019 року [PERSON] , [INFO] , зарахована та відвідує Ямпільський ДНЗ ясла - садок «Малятко» з 01.09.2015 року та відвідує дошкільний заклад з 03.12.2018 року по теперішній час (а.с15). Згідно довідки №02-30/9 від 08.01.2019 року Білицької сільської ради, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] з 05.06.2013 року і на даний час проживає за зазначеню адресою (а.с14). Згідно довідки ЛКК №208 від 08.01.2019 року, [PERSON] , [INFO] , спостерігалась лікарем дитячої консультації КЗ «Ямпільська ЦРЛ», на даний час укладена декларація з лікарем педіатром КНП «Ямпільська ЦРЛ» [PERSON] (а.с.10). Згідно характеристики Білицької сільської ради від 08.01.2019 року за №02-30/8 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У 2014 році закінчив Сумський Державний університет, є депутатом Білицької сільської ради сьомого скликання. Депутатські обов`язки виконує сумлінно. За місцем проживання характеризується позитивно, займається вихованням доньки [PERSON] , у вихованні доньки допомагає бабуся [PERSON] (а.с.11). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.02.2018 року, складеному начальником служби у справах дітей [PERSON] , санітарний стан будинку [ADDRESS] добрий, в кімнатах є всі необхідні меблі для проживання та предмети широкого вжитку, є побутова техніка. Для дитини є окрема кімната обладнана всім необхідним: є ліжко, шафа для зберігання речей, стіл, тобто створений затишок, є іграшки для дітей (а.с.12). Відповідно до ч.2 ст.6 Сімейного кодексу України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. При вирішенні питання, щодо тривалого (понад добу) перебування дитини без матері, суд повинен виходити першочергово з інтересів та віку дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обов`язковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст. 9 вказаної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України)дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 ст.11, ч. ч. 1 і 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Також, відповідно до ст.161 Сімейного Кодексу України судом може бути визначене місце проживання дитини лише з одним з батьків без зазначення конкретної адреси проживання, оскільки таким чином будуть порушуватись законні права та інтереси одного з батьків на свободу пересування передбачені Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини та згідно ст.ст.150, 157 СК України зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, спільно вирішувати питання виховання дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч.1 ст.161 СК України якщо мати чи батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з яким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 р. № 254 - VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в тому числі і м. Єнакієве Донецької області. Судом достовірно встановлено, що мати малолітньої [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] постійно проживає на окупованій території Донецької області, де українська влада не здійснює свої повноваження (а.с.57), при цьому суд не бере до уваги, як доказ, довідку від 07.08.2018 року видану адміністрацією м. Єнакієве, щодо фактичного місця проживання [PERSON] (а.с.13), оскільки відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Позивачем у справі [PERSON] доведено що він забезпечує необхідні умови життя навчання та виховання малолітньої доньки [PERSON] у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Крім того, згідно наданих в судовому засіданні пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , попереджених про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду, з яких кожен окремо, підтвердили факт того, що дійсно малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , [INFO] , мати дитини, [PERSON] , разом з дитиною не проживає, її вихованням не цікавиться, визначення місця проживання дитини разом з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини, забезпечить їй повноцінне проживання та розвиток в сприятливих для неї умовах. Крім того, відповідно до висновку Ямпільської РДА Сумської області від 14.05.2019 року №01.01-24/1692 (а.с.62-63) встанволено, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , буде відповідати найкращим інтересам дитини, забезпечить їй повноцінне проживання та розвиток в сприятливих для неї умовах. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved