Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 28.01.2016 року державним нотаріусом Кулініч В.М. В обґрунтування позову вказав, що [INFO] року померла його мати [PERSON], [INFO]. Через декілька днів після смерті матері він дізнався, що 28.01.2016 року мати залишила заповіт, згідно якого вона заповіла [PERSON] все належне їй майно, а саме: житловий будинок №55, розташований по вулиці [ADDRESS] Заповіт посвідчений 28.01.2016р. державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. та зареєстрований в реєстрі за №V-29. На час складання заповіту його мати [PERSON] не могла повністю розуміти значення своїх дій, оскільки частково втратила розум, з 29.09.2015 року по 30.10.2015 року знаходилась на стаціонарному лікуванні у психіатричній лікарні №7 м.Маріуполя. Причиною психічного розладу матері стала смерть батька [PERSON], який помер [INFO]. У матері часто траплялися провали пам'яті, вона почала придумувати різного роду небилиці, спалила гроші та намагалася утопитися. Справитися з нею було важко, тому він з дружиною вдень та вночі контролювали її та боялися, що вона заподіє собі фізичні каліцтва. Сестра влаштували мати у психіатричне відділення, однак лікування особливих позитивних результатів не надало, вона стала підозрілою, недовірливою з хворими фантазіями. [PERSON] відмовилася показати йому епікриз виписки, який у матері діагноз і як продовжувати її лікування він не знав. З часу виписки 01.11.2015р. по день смерті [INFO]. мати проживала разом з ним по [ADDRESS] За цей період відповідачка систематично вранці та ввечері чинила сильний тиск на мати, намагаючись його з нею посварити, вмовляла продати будинок. Також вказав, що він народився та прожив в цьому будинку, у 1994 році він пристроїв до батьківського будинку декілька кімнат - веранду, кухню, зробив окремий вхід, домоволодіння почало складатися з двох половин, однак особовий рахунок він не став розділяти. Весь будинок був оформлений на його покійного батька - [PERSON], який при житті завірив його, що будинок буде належати йому та його сину. Після смерті батька він дізнався, що батько заповів будинок матері, і якби не її психічна хвороба, воля батька була би виконана. Відповідач скористувалася хворобою матері та звернулася до нотаріусу, ввівши у оману нотаріуса щодо дієздатності та адекватності матері, при житті матері вона забрала всі документи на будинок. [INFO] року він знайшов мати повішеною в саду біля будинку, відповідачка звинуватила його в смерті матері та налаштувала всіх родичів проти нього. Також зазначив, що він є інвалідом ІІІ групи, незважаючи на матеріальне становище, він систематично вкладав кошти на ремонт будинку, провів заміну водопроводу, відремонтував паркан, сплачував всі комунальні послуги. Вважає, що відповідач шляхом обману та тиску змусила мати скласти на неї заповіт. Тому просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] від 28.01.2016 року, посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М., зареєстрований в реєстрі за №V-29 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У зв'язку з цим, указана цивільна справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач суду пояснив, що проживав разом з батьком та матір'ю у будинку [ADDRESS]. Після смерті батька [PERSON] в [INFO]. його матір [PERSON] почала поводитися неадекватно, в осені 2015р. намагалася втопитися на морі, після чого потрапила в психіатричну лікарню, куди її влаштувала відповідачка. В лікарні позивач її не відвідував, щоб не травмувати, оскільки в них склалися суперечливі стосунки. Після лікування в неї знову почався бред, вона плутала день з ніччю, кликала покійного чоловіка, казала, що хоче піти з життя, перестала за собою слідкувати та в квітні 2016р. повісилася. При цьому позивач також пояснив, що пенсію померлої отримував він, але вона самостійно нею розпоряджалася, ховала гроші. Похоронами матері повністю займалася відповідачка, він гроші не давав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач суду пояснила, що її мати не страждала психічними захворюваннями, була в здоровому глузді, доглядала за собою особисто, пенсію також отримувала сама, їсти вона не готувала, оскільки вона приносила матері готову їжу два-три рази на місяць. Також відповідач вказала, що її матір [PERSON] після смерті свого чоловіка в [INFO]. тяжко переживала його смерть та скаржилася на депресію, тому вона влаштувала її до психіатричної лікарні в жовтні 2015р. За 3 дні до цього матір пішки пішла на море, заблукала, відповідачка їй дзвонила на мобільний телефон, але остання не розуміла, де знаходиться, тому дала телефон перехожій, щоб та сказала, де саме вона знаходиться. Під час лікування відповідачка відвідувала матір, оплачувала, ліки, піклувалася про неї, в той час як позивач здоров'ям матері не цікавився. Після лікування матір деякий час проживала разом з відповідачкою, але просила відвести її до власного будинку. Після лікування [PERSON] була цілком адекватною, слідкувала за собою, самостійно ходила в банк, отримувала пенсію, сама розпоряджалася нею, а відповідачка привозила їй продукти харчування. [PERSON] боялася позивача та його дружину, оскільки позивач над нею знущався, вимагав гроші, хоча вона його любила як сина. Але вона не бажала, щоб будинок дістався дружині позивача. [PERSON] разом зі [PERSON] декілька разів ходили до нотаріуса за консультаціями, але в день укладення заповіту матір пішла до нотаріуса самостійно. Під час розгляду справи були допитані свідки, які надали наступні покази. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON], з березня 2015р. проживала разом з ним та його матір'ю [PERSON] в будинку [ADDRESS]. Після смерті чоловіка [PERSON] в [INFO]. [PERSON] втратила інтерес до життя, перестала спілкуватися, не вірила в те, що помер її чоловік. Зі слів відповідачки свідку відомо, що [PERSON] намагалася втопитися, перебувала на лікуванні в психіатричній лікарні, куди її влаштувала відповідачка. Свідок та позивач в лікарні матір не відвідували. На думку свідка вона перебувала в «неадекватному» стані. Однак, [PERSON] самостійно отримувала пенсію, про що розписувалася у листоноші, грошами розпоряджалася також самостійно, вмикала газову пічку, щоб підігріти собі їжу, в вересні 2015р. оформлювала субсидію в комунальних установах, куди вона ходила разом зі свідком, мала мобільний телефон та користувалася ним. Вона була агресивно налаштована по відношенню до свідка та до [PERSON] Вони за нею не вбирали та не прали її речі, самостійно вона також це не робила. Свідка до себе в кімнату не пускала. [PERSON] раніше зловживав спиртними напоями, але вже тривалий час не пив, лише випив горілки в день похорон матері. В день укладення заповіту 28.01.2016 року [PERSON] самостійно пішла з дому, свідок сторонніх осіб не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює на ринку «Каліфорнія», який розташовано навпроти будинку [ADDRESS], з 2000р. або 2001р. по даний час. Вона тривалий час була знайома з родиною [PERSON], заходила під час роботи до них у двір за водою або в туалет. Після похорон чоловіка [PERSON] стала «неадекватною», переживала його смерть, перестала її впізнавати, не спілкувалася, в її діях вбачалося зречення від реальності. Від сусідив вона чула, що [PERSON] лікувалася в психіатричній лікарні, але потім [INFO] повісилася. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона також працює навпроти будинку [ADDRESS], з 2000р. Вона тривалий час була знайома з родиною [PERSON], заходила під час роботи до них у двір за водою або помити руки. Після похорон чоловіка [PERSON] стала «неадекватною», переживала його смерть, не спілкувалася, замислювалася, в ній вбачалося зречення від реальності. При цьому [PERSON] виглядала завжди чисто та охайно. Від сусідив вона чула, що [PERSON] намагалася втопитися, лікувалася в психіатричній лікарні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює перукарем, є знайомою відповідачки [PERSON], а також знала її померлу матір [PERSON] протягом 8 років, оскільки їх обслуговувала (стригла). Останній раз вона бачила [PERSON] в березні 2016р., коли її підстригала, чогось дивного в її поведінці або депресивного стану не помітила, вони спілкувалися на загальні теми, [PERSON] турбувалася щодо призначення субсидії, розповідала, що планує саджати в огороді. Скаржилася, що від сина мало допомоги, він зловживає алкоголем. Свідку відомо, що померла лікувалася в психіатричній лікарні, проте на цю тему вони з нею не розмовляли. Відносини між сторонами у справі завжди були нормальні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 2,5 р. він знайомий з відповідачкою по роботі. На її прохання він разом з нею завозив [PERSON] продукти один раз на тиждень. Вона завжди їх зустрічала, переходила дорогу, була охайна, спілкувалася. Зі слів [PERSON] йому відомо, що у [PERSON] після смерті чоловіка був нервовий зрив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює разом з відповідачкою, знайома з її матір'ю [PERSON] на протязі 6-7 років. Майже кожен день вони спілкувалися по телефону. Після смерті чоловіка вона була стурбована, сумна, сама просила відповідачку «підлікувати їй нерви». Також вона розповідала, що сама ходила на ринок та скаржилася на свого сина [PERSON], казала, що він зловживає алкоголем, їй не допомагає, вона його лякається, він ненадійний. Державний нотаріус Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. у судовому засіданні пояснила, що вона працює нотаріусом 20 років, при зверненні громадянина до неї, як до нотаріуса, вона з'ясовує його особу, дієздатність, волевиявлення людини, який документ він бажає оформити і роз'яснює його зміст, порядок скасування. При укладанні заповіту роз'яснює наслідки його укладання, і чи дійсно вказане волевиявлення відповідає волі особи. Конкретну спірну ситуацію щодо посвідчення заповіту [PERSON] вона не пам'ятає, але в будь-якому разі вона діє за інструкцією та відповідно до вимог чинного законодавства. Якщо б в неї були якісь сумніви в дієздатності спадкодавця вона б відклала нотаріальну дію. Лікування в психіатричній лікарні не є перешкодою для складання заповіту. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює лікарем - завідувачем відділення психіатричної лікарні №9 м.Маріуполя. За психіатричною допомогою 02.10.2015р. звернулася [PERSON] Вона була оглянута лікарями та їй був встановлений діагноз при госпіталізації - депресивний синдром після суїцидальної спроби, клінічний діагноз - легка атеросклеротична деменція з депресією і бредом, стан після суїцидальної спроби. [PERSON] було призначено відповідне лікування, після якого вона була виписана у задовільному стані 25.10.2015р. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] року (а.с.12). За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого, все належне їй майно, в тому числі будинок [ADDRESS] заповіла [PERSON], [INFO], заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. 28.01.2016р. та зареєстрований в реєстрі за №V-29 (а.с.10). Згідно з ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №113 від 24 липня 2017 року, яка була призначена судом у відповідності до вимог п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, на час складання заповіту 28 січня 2016 року страждала хронічним душевним хронічним душевним захворюванням - органічне змішане афективний розлад (депресивно і галюцинаторно-параноїдний) зі стійкою суїцидальної налаштованістю, суїцидальними тенденціями. В момент складання заповіту знаходилась у стані психотичного розладу та по психічному стану не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, вважає, що волевиявлення [PERSON] в момент складання заповіту 28 січня 2016 року не було вільним та не відповідало її волі, оскільки вона на час посвідчення цього заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, що також підтверджується і висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 113 від 24.07.2017 року. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved