Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що шлюб з відповідачем вони зареєстрували 22.12.2007 р., від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне проживання та збереження шлюбу неможливе через протилежний погляд на шлюб та сім"ю, а шлюбні відносини фактично припинені з липня 2015 рік, просила розірвати шлюб та визначити місце проживання дітей, які за домовленістю між ними залишились проживати з позивачкою. Крім того просить розділити майно - ізольовану квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю між ним та відповідачем, визнати за нею право власності на 1/2 цієї квартири та цього будинку. В обґрунтування позову посилається на те, що спірні квартира та будинок у 2010 та 2013 роках були придбані ними за спільні кошти, у сумісну власність для спільного проживання та оформлені на [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про визнання позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва серія І-ВЛ №281665 від 29.03.2016 сторони одружилися 22.12.2007р. (а.с.24). З доводів позивача, викладених у позовній заяві, випливає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через протилежні погляди на життя. Шлюбні відносини між сторонами припинені, вони тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення між ними неможливе. Зважаючи на викладене, а також враховуючи положення ст.. 24 СК України, згідно яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається, тому шлюб між ними має бути розірваний. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що за домовленістю сторін у справі, після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами їх неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] залишились проживати з матір'ю. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині на чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.05.2010 року, виданого Українською міською радою, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9) Крім того, згідно договору купівлі - продажу від 14.03.2013р. сторонами в період шлюбу було придбано житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] який зареєстровано за [PERSON] (а.с.10) Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує цієї презумпції. Ст. 69 СК України встановлює право на поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності за чоловіком та дружиною. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст.70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, яке є об"єктом сумісної власності, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З наданих доказів, не вбачається, що під час реєстрації шлюбу та за весь час подружнього життя між сторонами було укладено шлюбний договір. Крім того, не встановлено будь-якої домовленості, щодо зміни розміру часток у спільному майні подружжя. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира та житловий будинок належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сторони мають рівні права на володіння спільним майном, яке було придбано ними в період перебування в шлюбі. Відповідач визнав обставини, викладені в позовній заяві. На підставі ч.1 ст.61 ЦПК України, суд вважає ці обставини доведеними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved