Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

І. Описова частина. 1.Зміст вимог та заперечень учасників справи. [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ ідеальну частку квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] в її користь грошову компенсацію Ѕ ідеальної частки автомобіля Chevrolet Cruze реєстраційний номер [NUMBER] , припинивши право спільної власності [PERSON] на вказаний автомобіль. Позов мотивовано тим, що вказане майно придбане сторонами за час шлюбу та є спільною сумісною власністю. [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] його особистою власністю. Позов мотивовано тим, що спірну квартиру він набув у власність хоч і за час шлюбу, але не за спільні кошти. Зокрема, вартість пайової участі в будівництві оплатив його батько, який пізніше безоплатно передав йому майнові права. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] , допитана як свідок, просить задоволити її позов, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Зазначила, що вона із [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2009 року. В них були спільні кошти, які подаровані на весілля, та кошти передані її батьками. Чоловік працював, а вона, у зв`язку із тим, що народилися діти, доглядала дітей, отримувала соціальну допомогу. У 2010 році батько чоловіка передав їм у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] , а вони оплатили йому близько 260000 гривень за рахунок спільних коштів подружжя, які вони отримали як подарунок на весілля близько 140000 грн., та ще близько 140000 грн. надали її батьки. Кошти своєму батьку за квартиру передавав її чоловік в її присутності та в присутності його батька та матері в листопаді 2010 року. Крім того, за час шлюбу за спільні кошти в 2019 році вони придбали автомобіль Chevrolet Cruze. Вважає, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить провести його поділ. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, будучи допитаний як свідок, заперечив проти задоволення позову [PERSON] щодо визнання за нею Ѕ частки на квартиру, просить задоволити його позов про визнання квартири його особистою власністю. Показав, що його батько уклав договір із забудівником на пайову участь в будівництві квартири, та виплатив її вартість. Після цього батько подарував йому свої майнові права на квартиру. Оформлення відбувалося шляхом звернення батька до ТОВ «Тернопільбуд» із відповідною заявою та укладення договору забудівника вже із ним. Гроші, які були сплачені батьком за квартиру, зарахувалися як оплата за його договором. Зазначив, що в нього не було власних коштів в такому розмірі, оскільки його заробітна плата була невелика. Дружина була в декретній відпустці. Так як всі кошти забудовнику вніс його батько, який в 2010 році безоплатно переписав свої майнові права на нього, тому вважає, що квартира є його особистою власністю. 2. Рух справи в суді. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження Ухвалою від 07 лютого 2020 року вжито заходів забезпечення позову по справі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2020 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 червня 2020 року призначено по справі судову авто товарознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. Ухвалою від 01 жовтня 2020 року у зв`язку із надходженням висновку експерта провадження по справі відновлено. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2020 року із занесенням до протоколу судового засідання закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~ІІ. Мотивувальна частина. \~ \~ \~ \~1. Фактичні обставини встановлені судом. Дослідивши докази, судом встановлено такі обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2009 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.06.2020 року у справі №607/1402/20. В цьому шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 березня 2017 року, виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та [INFO] дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 березня 2017 року, виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. 27 квітня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Тернопільбуд» укладено договір №102 про організацію та проведення будівництва квартири [ADDRESS] . На виконання цього договору [PERSON] оплачено грошові кошти згідно банківських квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 27 квітня 2010 року № [NUMBER] на суму 55 829 грн.; від 29 червня 2010 року №18.363.1 на суму 70 958 грн.; від 02 серпня 2010 року №81.1.1 на суму 133 074 грн.; від 26 листопада 2010 року №1201.452.1 на суму 39 960 грн., загальна сума 299\~321 гривень. [PERSON] 26 листопада 2010 року звернувся до ТОВ «Тернопільбуд» з заявою у якій просив договір №102 від 27 квітня 2010 року про організацію та проведення будівництва спірної квартири переоформити на його сина [PERSON] 26 листопада 2010 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Тернопільбуд» був укладений договір №102-1 про організацію та проведення будівництва (нова редакція) про організацію та проведення будівництва квартири [ADDRESS] . У відповідності до п. 3.5.1. договору, кошти в розмірі 299\~321 гривень надані ТОВ «Тернопільбуд» згідно договору №102 від 27 квітня 2010 року були зараховані як оплата вартості спірної квартири. В грудні 2010 року ТзОВ «Тернопільбуд» звернувся до Тернопільського міського голови із проханням оформити право власності 90-квартирного житлового будинку по [ADDRESS] , в тому числі за [PERSON] двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 січня 2011 року, виданим виконкомом Тернопільської міської ради на підставі рішення №183 від 29 грудня 2010 року, [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . З 03.12.2011 року у вказаній квартирі зареєстровані відповідач-позивач [PERSON] , позивач-відповідач [PERSON] та їх діти - [PERSON] , [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , з 11.03.2019 року [PERSON] є власником транспортного засобу Chevrolet Cruze тип загальний легковий загальний седан В, об`єм двигуна 1796, колір сірий, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Вартість автомобіля, згідно висновку експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21.09.2020 року №1016/20-22, становить 141619 гривень. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працює в компанії ТзОВ «Тернопільбуд», та в 2010 році йому запропонували придбати на пільгових умовах квартиру, яка була в процесі будівництва. В квітні 2010 році був укладений договір із забудівником, вартість квартири ним була сплачено повністю. В листопаді 2010 року він звернувся до товариства із заявою, в якій просив переоформити квартиру на його сина. У зв`язку із цим між сином та ТОВ «Тернопільбуд» був укладений новий договір на вказану квартиру. Після закінчення будівництва син оформив квартиру на своє ім`я. Майнові права на квартиру він передав синові безоплатно. Сам в квартирі робив ремонт, син допомагав. 2. Застосовані норми права, та мотиви, з яких виходить суд при їх застосуванні. Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, виходячи із таких міркувань. У силу\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 57\~Сімейного кодексу\~України визначено\~майно,\~яке є\~особистою приватною\~власністю чоловіка,\~дружини,\~таким є: 1)\~майно,\~набуте нею,\~ним до\~шлюбу; 2)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але на\~підставі договору\~дарування або\~в порядку\~спадкування; 3)\~майно,\~набуте нею,\~ним за\~час шлюбу,\~але за\~кошти,\~які належали\~їй,\~йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Конструкція норми ст.60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446св18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518св18, від 29 січня 2020 року у справі № 463/5183/17-ц провадження № 61-19271св19, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Статтею 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Із змісту\~статті 81 ЦПК України кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 2.1. Щодо позовної вимоги про визнання права власності на Ѕ частку квартири. Сторони не заперечують, та це підтверджується дослідженими по справі письмовими доказами, що квартира [ADDRESS] набута за час шлюбу сторін шляхом переуступки частки сплаченої [PERSON] в користь сина [PERSON] на підставі його заяви від 26 листопада 2010 року до ТОВ «Тернопільбуд» та договору від 26 листопада 2010 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Тернопільбуд» №102-1 про організацію та проведення будівництва (нова редакція) спірної квартири. Разом з тим, [PERSON] , будучи допитаний як свідок, заперечуючи проти позову стверджує, що майнові права на квартиру батько йому передав безоплатно, Такі його показання підтвердив в судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] . Допитана ж як свідок [PERSON] стверджує, що за майнові права на спірну квартиру її сім`єю були сплачені грошові кошти. Оцінивши всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо докази в їх сукупності, суд доходить переконання, що докази, надані відповідачем [PERSON] , не є достатніми для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Так, заява від 26 листопада 2010 року до ТОВ «Тернопільбуд» та договір від 26 листопада 2010 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Тернопільбуд» №102-1 не містить даних про те, що майнові права на квартиру передавалися [PERSON] безоплатно. Відповідачем-позивачем не надано жодних письмових доказів укладення договору дарування майнових прав на квартиру. Показання [PERSON] та його батька [PERSON] не є достатніми для висновку про спростування презумпції спільності майна подружжя, оскільки вказані особи є зацікавленими у вирішенні спору, та їх покази заперечуються показаннями [PERSON] . Такі висновки суду відповідають роз`ясненням наданим у постанові Верховного Суду у справі № 695/2112/16-ц від 06 квітня 2021 року, в якій Верховний Суд роз`яснив, що факт передачі коштів родичем одного із членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя. Крім того, будь-яких правочинів, зокрема, договору дарування коштів відповідачу його матір`ю, що в розумінні вимог\~статті 57 СК України\~могло б свідчити про те, що ці кошти є особистим майном обдарованого, укладено не було. Посилання на те, що кошти для придбання спірного будинку були особистими коштами матері відповідача, також не може свідчити про те, що вони є особистим майном самого відповідача, за відсутності у справі інших доказів цього факту. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Тому, позов про визнання за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя права власності на Ѕ ідеальну частку квартири [ADDRESS] підлягає до задоволення. 2.2. Що позовної вимоги про стягнення половини вартості автомобіля слід зазначити таке. Як установлено судом, автомобіль Chevrolet Cruze тип загальний легковий загальний седан В, об`єм двигуна 1796, колір сірий, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] набутий відповідачем-позивачем в 2019 році за час зареєстрованого шлюбу між сторонами, презумпція спільності майна подружжя не спростована, тому він є спільним сумісним майном подружжя. Відповідно до\~статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки\~у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень\~статті 71 СК України\~дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених\~ЦК України\~(стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються\~статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду:\~від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц; від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц; від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19. Зважаючи на те, що спірний автомобіль зареєстрований за [PERSON] та перебуває у його користуванні, є неподільною річчю, позивачкою за первісним позовом, як іншим з подружжя, не використовується, тому суд доходить висновку, що поділ транспортного засобу, який є спільним майном подружжя, слід здійснити шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 70809 (сімдесят тисяч вісімсот дев`ять) гривень 50 коп. вартості належної їй 1/2 частки у спільному автомобілі. ІІІ. Висновки за результатами розгляду справи. З врахуванням викладеного, суд доходить до остаточного висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя слід задовольнити, в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частку квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 70809 (сімдесят тисяч вісімсот дев`ять) гривень 50 коп. грошової компенсації Ѕ ідеальної частки автомобіля Chevrolet Cruze тип загальний легковий загальний седан В, об`єм двигуна 1796, колір сірий, рік випуску 2011, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , припинивши право спільної власності [PERSON] на вказаний автомобіль. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна набутого під час шлюбу особистою приватною власністю подружжя відмовити. IV. Щодо розподілу судових витрат. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, позивачем при звернення до суду оплачено 3928,58 гривень судового збору, тоді як ціна позову (299321 грн. вартість квартири + 141618 грн. вартість автомобіля /2) 220470 грн., отже до сплати підлягав судовий збір в розмірі 2204,70 грн., зайво сплачений 1723,88 грн. \~ \~ \~ \~Крім того, при зверненні із заявою про забезпечення позову, яка була задоволена судом, позивачем сплачено 420,40 грн. судового збору. Також, позивач оплатив 4576,32 грн. за проведення експертизи. Зважаючи на те, що позов [PERSON] задоволений, на підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору та судової автотоварознавчої експертизи в розмірі (2204,7 + 420,4 + 4576,32) 7201,42 грн. Також в силу пункту першого частини першої статті 7 ЗУ «Про судовий збір» підлягає до задоволення клопотання представника [PERSON] про повернення 1723,88 грн. зайво сплаченого судового збору.

Outcome: approved