Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.12.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 15.09.2010 року вони перебувають з відповідачем у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Одруження позивача з відповідачем виявилося невдалим, спільне господарство не ведеться з тієї причини, що між ними не було порозуміння, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, присвоїти їй дошлюбне прізвище [PERSON]. В зв»язку з тим, що дитина проживає з нею, та вони проживають окремо від відповідача, вона бажає отримувати аліменти за рішенням суду, а тому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред»явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача понесений нею судовий збір в сумі 551,20грн. В судове засідання позивач не з'явилася, про день та час слухання повідомлена належним чином, надала суду заяву, де просить розглядати справу без її участі (а.с.4) В судове засідання відповідач не з'явився, про день та час слухання повідомлений належним чином, надав суду заяву, де просить розглядати справу без його участі (а.с.15). Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, з 15.09.2010 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м.Києва з Державним центром розвитку сім»ї, актовий запис №1947 (а.с.6), від якого мають сина [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, було зроблено актовий запис №242 від 05.02.2013 року (а.с.7). Згідно довідки Родинської міської ради від 19.12.2016 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], та має склад сім»ї: [PERSON]-син, [PERSON]-мати, [PERSON]-брат (а.с.5). Фактичні шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведеться. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами не було порозуміння, наявність постійних сварок у зв»язку з несумісністю характерів, відсутнє почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач з цим згодний, примирення не бажає. Примирення позивача з відповідачем неможливе. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. При цьому зазначає, що суд не зобов»язаний призначити строк для примирення. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Враховуючи конкретні обставини справи, зокрема відносини, які склались між сторонами, суд вважає примирення між сторонами неможливим. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним і стан здоров'я дозволяє йому нести аліментні зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини ; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів ; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; 4) інші обставини, що мають істотне значення . Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 року № 606-Х1У « Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Доказів стосовно наявності у відповідача аліментних зобов'язань, а також його стану здоров'я, які б були підставою для визначення розміру аліментів за розміром меншим ніж вказаним позивачкою, до суду не надано. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягають задоволенню, а саме суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON] підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини доходу щомісячно. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст.6 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року, який набрав чинності з 01.11.2011 року, із змінами та доповненнями, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер (розірвання шлюбу- немайновий характер; стягнення аліментів- майновий характер), судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Позивачкою сплачений судовий збір за вимогою немайного характеру- розірвання шлюбу, який вона просить стягнути з відповідача (квитанція в матеріалах справи арк.1) Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки по вимогам про розірвання шлюбу, та на користь держави по вимогам про стягнення аліментів. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved