Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ватра», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Дрогобицької міської Ради, [PERSON] про припинення права користування частиною земельної ділянки. В підтвердження позовних вимог посилаються на те, що 17 жовтня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 14/100 ідеальних часток нежитлової будівлі, згідно п.1.1. якого продавець [PERSON] передав у власність покупця [PERSON] , а останній прийняв у власність 14/100 ідеальних часток будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка розташована в [ADDRESS] , а саме приміщення, позначене на плані літ «1», площею 90,0кв.м. Вказана частина належала до нежилої будівлі, позначена, на плані літ «Д-1/1», загальною площею 644 кв.м. Договір купівлі- продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Р.І., зареєстрований за реєстровим номером 482. Речове право позивача на 14/100 ідеальних частин будівлі дільниці механічної обробки деревини, позначено, на плані літ.Д-1/1 за адресою [ADDRESS] зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 138785486212. Вказана будівля дільниці механічної обробки деревини знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 за адресою [ADDRESS] яка перебуває у постійному користуванні відповідача ТзОВ «Ватра» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії II - JIB №005029, виданого 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці. Позивач як співвласник вказаного нерухомого майна виявив намір належну йому частку у вказаному об`єкті нерухомого майна виділити як окремий об`єкт нерухомого майна шляхом поділу у відповідності до ст.367 ЦК України, припинивши спільну часткову власність на це майно. У зв`язку з цим КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» надано висновок № 24 від 02 квітня 2021 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, згідно якого можна виділити як нежитлову будівлю - цех площею 90 кв.м., що складає 14/100 ідеальних частин як окремий об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] . До вказаного висновку КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» розроблено технічний паспорт на окрему будівлю площею 90 кв.м. Однак, для виділу належної позивачу частки у будівлі дільниці механічної обробки деревини як окремого об`єкту нерухомого майна необхідно вирішити питання з надання в оренду частини земельної ділянки, на якій знаходиться вказана частина будівлі. Позивач звернувся до ліцензованої організації з проханням розробити план земельної ділянки, яка необхідна йому для обслуговування належного йому нерухомого майна. Інженером -землевпорядником ФОП [PERSON] розроблено план поділу земельної ділянки кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 з якого вбачається, що позивачу для обслуговування належного йому нерухомого майна необхідно виділити з постійного користування відповідача земельну діяльну розміром 0,0637кв.м. за адресою [ADDRESS] . Відповідач ТзОВ «Ватра» є землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 4621286300:04:000:0136 загальною площею 2,1га. на праві постійного користування землею відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії II - ЛВ №005029, виданого 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці, а позивач, придбавши частину будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка знаходиться на даній земельній ділянці, має право на отримання у користування відповідно до норм ЗК України та ст..377 ЦК України, частини земельної ділянки розміром 0,0550 га. для обслуговування належної йому частини нерухомого майна і для виділення вказаної частини як окремого об`єкту нерухомого майна. У добровільному порядку відповідач відмовляється надати згоду на вилучення з його користування земельної ділянки площею 0, 0550 га. для надання її позивачу в користування на умовах оренди. Вказана земельна ділянка належить до земель комунальної власності і перебуває у віданні Дрогобицької ОТГ. Позивач у 2019 році (до створення ОТГ) звернувся із заявою до Львівської обласної державної адміністрації з прохання надання дозволу на поділ вказаної земельної ділянки з кадастровим номером 4621286300:04:000:0136 загальною площею 2,1 га. та надання дозволу на виготовлення відповідної земельно-технічної документації. 13.0.2019 року за підписом т.в.о. директора департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації О.В.Ткачук надано письмову відповідь, згідно якої для вирішення звернення позивача необхідно згоду землекористувача - тобто відповідача в особі ТзОВ «Ватра». Для реалізації права позивача на виділ в окремий об`єкт нерухомого майна належної йому частини у вказаній вище будівлі, необхідно у визначений законом спосіб на підставі рішення власника землі отримати в оренду земельну ділянку розміром 0.0550 га., що знаходиться в [ADDRESS] , попередньо вилучивши її з користування ТзОВ «Ватра». Виходячи з викладених вище обставин та враховуючи, що первинним власником будівлі механічної обробки деревини знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 за адресою [ADDRESS] , був відповідач ТзОВ «Ватра», згодом - [PERSON] , на даний час - позивачу належить 14/100 ідеальних частин, відповідно він фактично став користувачем відповідної частини земельної ділянки, на якій розташована будівля, однак через відсутність письмової згоди відповідача на поділ даної ділянки та надання відповідної частини у користування позивачу, не може розробити відповідну земельно-технічну документації та оформити з власником землі - Дрогобицької ОТГ, договір оренди відповідної частини вказаної земельної ділянки. Об`єкт нерухомого майна, безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою і невіддалений від неї, а тому забезпечення прав власника житлового будинку, як і іншої нерухомості, невіддільне від вирішення питання про долю земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомого майна та цієї її частини, яка необхідна для обслуговування цього нерухомого майна, оскільки в іншому випадку право вланості на нерухоме майно буде примарним, ілюзорним, так як не може бути реалізованим. А тому виникла необхідність звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Шемеляк А.Т. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги позивача, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, крім того послалася на той факт, що відповідач ТзОВ «Ватра» скерувало відзив, в якому заперечує позовні вимоги з тих цідстав, що ніби-то позивачем не надано жодних доказів в підтвердження тої обставини, що є необхідність примусового припинення права постійного користування ТзОВ «ВАТРА» на частину земельної ділянки з кадастровим номером 4621286300:04:000:0136 за адресою [ADDRESS] , яка перебуває у постій ному користуванні відповідача ТзОВ «Ватра» на підставі державного акту на право постійного користування землею серії II - JIB №005029, виданого 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці та стверджує про те, що Земельним кодексом не передбачено оформлення права користування земельною ділянкою під частиною будівлі, яка перебуває не у власності землекористувача, а іншої особи, в даному випадку позивача [PERSON] , однак вважає, що посилання відповідача є необґрунтованими, які спростовуються письмовими доказами, долученими до матеріалів справи. Вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задовленню, просить їх задоволити. Представник відповідача директор ТзОВ " Ватра" Бартицький А.І. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, пославшись на обставини, викладені у письмовому відзиві, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. \~ Представник\~ відповідача-\~адвокат \~Зубрицька О.М.\~в судовому\~засіданні \~заявлені позовні\~вимоги не\~визнала,\~посилавшись на\~те,\~що правовідносини,\~які виникли\~між сторонами\~даного спору\~пов`язані\~з примусовим\~припиненням права\~користування частиною\~земельної ділянки\~і регулюються\~ ст.143 Земельного кодексу України та згідно приписів ст.83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі у межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. За змістом статті 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, та у відповідності до Державного акту на право постійного користування серії ІІ-ЛВ №005029, виданого 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ватра», як правонаступник Рихтицької меблевої користується земельною ділянкою площею 2,1 га, кадастровий номер 4621286300:04:000:0136, а підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (пункт частини 1 статті 141 цього Кодексу). Крім того, вказала, що згідно з частинами 3, 4 статті 142 Земельного кодексу України, припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Зазначила, що відсутні належні докази на підтвердження підстав примусового припинення права ТзОВ «Ватра» на земельну ділянку площею 2,1 га кадастровий номер 4621286300:046000:0136, та крім того відсутні належні докази на підтвердження того, що земельна ділянка розміром 0,0550 та, право користування ТзОВ «Ватра» якою просить припинити позивач, є сформованою і утворено внаслідок поділу земельної ділянки площею 2,1 га кадастровий номер 4621286300:046000:0136, та копія плану поділу земельної ділянки не являється належним доказом поділу земельної ділянки. Звернула увагу на той факт, що згідно Витягу з державного ресстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2018 р. №141596093, вбачається, що позивачу належить частка (14/100) у праві власності на об`єкт нерухомого майна, яким є будівля дільниці механічної обробки деревини (Д1/1) загальною площею 644 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а не окремо визначений об`єкт нерухомого майна, а земельним кодексом України не передбачено оформлення права користування земельною ділянкою під часткою у праві власності на об`єкт нерухомого майна, та стаття 120 Земельного кодексу України, на яку покликається позивач, передбачає перехід права користування земельною ділянкою при переході права власності на будівлю або споруду. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Дрогобицької міської Ради - Костик Г.С. в судовому засіданні заперечила позовні вимоги, просить в позові відмовити. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заявлених позовних вимог поклався на думку суду. Заслухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Не оспорюється в судовому засіданні той факт, що 17 жовтня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу 14/100 ідеальних часток нежитлової будівлі, згідно п.1.1. якого продавець [PERSON] передав у власність покупця [PERSON] , а останній прийняв у власність 14/100 ідеальних часток будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка розташована в [ADDRESS] , а саме приміщення, позначене на плані літ «1», площею 90,0кв.м., вказана частина належала до нежилої будівлі, познач, на плані літ «Д-1/1», загальною площею 644 кв.м. Договір купівлі- продажу нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Р.І., зареєстрований за реєстровим номером 482. Речове право позивача на 14/100 ідеальних частин будівлі дільниці механічної обробки деревини, позначено, на плані літ.Д-1/1 за адресою [ADDRESS] зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 138785486212, вказана будівля дільниці механічної обробки деревини знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 за адресою [ADDRESS] , яка перебуває у постійному користуванні відповідача ТзОВ «Ватра» на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії II-JIB №005029, виданого 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці. Не оспорюється і те, що позивач як співвласник вказаного нерухомого майна виявив намір належну йому частку у вказаному об`єкті нерухомого майна виділити як окремий об`єкт нерухомого майна шляхом поділу у відповідності до ст.367 ЦК України, припинивши спільну часткову власність на це майно, та звернувшись до КП Львівської обласної ради «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», останньому було надано Висновок №24 від 02 квітня 2021 року щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, згідно якого можна виділити як нежитлову будівлю - цех площею 90 кв.м., що складає 14/100 ідеальних частин як окремий об`єкт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] та розроблено технічний паспорт на окрему будівлю площею 90 кв.м. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ТзОВ «Ватра» є землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 4621286300:04:000:0136 загальною площею 2,1га. на праві постійного користування землею відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії II-ЛВ №005029, виданого 26.01.1996 року Рихтицькій меблевій фабриці, а позивач, придбавши частину будівлі дільниці механічної обробки деревини, яка знаходиться на даній земельній ділянці, має право на отримання у користування відповідно до норм ЗК України та ст.377 ЦК України, частини земельної ділянки розміром 0,0550 га. для обслуговування належної йому частини нерухомого майна і для виділення вказаної частини як окремого об`єкту нерухомого майна. Крім того, судом взято до уваги те, що позивач звернувся до ліцензованої організації та інженером - землевпорядником ФОП [PERSON] було розроблено план поділу земельної ділянки кадастровий номер 4621286300:04:000:0136, з якого вбачається, що позивачу для обслуговування належного йому нерухомого майна необхідно виділити з постійного користування відповідача земельну діяльну розміром 0,0637кв.м. за адресою [ADDRESS] . Крім того, згідно матеріалів справи, позивач [PERSON] звертався із заявою до Львівської обласної державної адміністрації з проханням надання йому дозвілу на поділ земельної ділянки (кадастровий номер 4621286300:04:000:0136), загальною площею 2,1 га. та надання дозволу на виготовлення відповідної земельно-технічної документації, однак останньому надано відповідь Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації О.В. Ткачука, що необхідна згода землекористувача, тобто відповідача в особі ТзОВ «Ватра». Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. За змістом ст. ст. 317, 318, 319 ЦК України право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності ( спільна сумісна власність). Положеннями частини другої статті 370 ЦК України та частини другої статті 372 ЦК України визначено правило, згідно з яким у разі поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, чи виділу частки з нього, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частин першої, четвертої статті 120 ЗК України, у набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташованв ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її час на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені, тобто зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об' єкт розташований, та за цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання ж цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, а відтак особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду (її частину) має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі Nq 689/26/17 (провадження Nq 14-47цс20), не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі Nq 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі Nq 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі No 6~253цс16. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (постанови від 4 грудня 2018 року у справі Nq 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі Nq 263/6022/16-ц (пункт 42). Згідно ч.1 ст.141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташованій на цій земельній ділянці, а тому у суду не виникає сумніву, що позивач має право у відповідності частини четвертої статті 120, частини першої п.е ст.141 ЗК України на набуття права користування частиною земельної ділянки, кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 цільове призначення якої - виробничих потреб згідно державного акту на право постійного користування землею відповідно до його частки у будівлі, розмір якої визначений згідно плану земельної ділянки. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельні ділянки є об`єктами права приватної власності (пункт 1 статті 13 Закону № 697-ХІІ). Земельною ділянкою як об`єктом цивільних прав є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК України 2001 року). Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 січня 2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди), відтак за цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість та враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, не виникає сумніву, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбає особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Згідно ст.120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року N 161-XIV (з наступними змінами і доповненнями) - далі Закон N 161-ХІУ, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 4 Закону N 161-ХІУ передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. До особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Поняття договору оренди землі визначено у статті 13 Закону N 161-ХІУ, а саме: договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання та не виникає сумніву, що первинним власником будівлі механічної обробки деревини, яка знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер 4621286300:04:000:0136 за адресою [ADDRESS] , був відповідач ТзОВ «Ватра», а згодом [PERSON] , а на даний час позивачу [PERSON] належить 14/100 ідеальних частин, оскільки останній фактично став користувачем відповідної частини земельної ділянки, на якій розташована будівля, однак через відсутність письмової згоди відповідача на поділ даної ділянки та надання відповідної частини у користування позивачу, не може розробити відповідну земельно-технічну документацію та оформити з власником землі - Дрогобицької ОТГ, договір оренди відповідної частини вказаної земельної ділянки, так як об`єкт нерухомого майна, безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою і невіддільний від неї, а тому суд повинен враховувати баланс інтересів власників кожного виду нерухомого майна. Такий підхід відповідає і практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) при розгляді справ щодо порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року., зокрема, ЄСПЛ у своїй діяльності керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі, тобто втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання, отже має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обгрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07). Аналізуючи викладене, суд приходить що переконання, що заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, а відтак припинення права користування відповідачем ТзОВ «Ватра» земельної ділянкою площею 0,0613 га. є абсолютно правомірною умовою, що свідчить про законність та підставність заявлених позовних вимог.

Outcome: approved