Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від спільного подружнього проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] з не спілкується із дитиною, не приймає участі у її вихованні та не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню і утриманню дитини позивач просить суд позбавити його батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання подала заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання подав заяву в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08.08.2018 року. Із дослідженого судом свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] . Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] з 21.02.2020 року перебуває у шлюбі з [PERSON] .. Заявою [PERSON] , що посвідчена приватним нотаріусом Володимир-Волинського міського нотаріального округу Гордійчуком Б.І. 18.08.2020 року підтверджується, що відповідач не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що син [PERSON] проживає разом із позивачем. Відповідач протягом трьох років не спілкується із дитиною, не бере участі у його вихованні, утриманні. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини 1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. На судовий розгляд справи відповідач не надав суду жодних належних, допустимих доказів, котрі б спростували доводи позивача та підтвердили, що він не виконує батьківських обов`язків по вихованню дитини з незалежних від нього причин (внаслідок хвороби чи тяжкого захворювання) та подав заяву у якій позов визнав повністю. Виходячи з вищенаведеного, та з урахуванням тієї обставини, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved