Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Звернувшись до суду з вищевказаним позовом, позивач [PERSON] зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Семенюк В.В., є власником квартири [ADDRESS] . 28 жовтня 2005 між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. З її згоди відповідач був зареєстрований у належній їй квартирі. В жовтні 2018 року шлюбні відносини та спільне проживання ними були припинені. З лютого 2019 року відповідач не користується належної їй квартирою, його особистих речей у квартирі немає, місце його проживання невідомо. 11 лютого 2019 року шлюб між ними розірвано. У зв`язку з реєстрацією відповідача змушена сплачувати за нього комунальні послуги, їй відмовлено в наданні субсидії. Перешкод у проживанні відповідачу не чинить. За цих підстав просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду копію договору купівлі-продажу квартири, копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копію свідоцтва по шлюб, копію рішення суду про розірвання шлюбу, довідку про склад сім`ї, оригінал акту про непроживання особи, копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 15.01.2020 року тощо. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 26 серпня 2004 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Семенюк В.В. в реєстрі за № 3237, позивачу належить квартира [ADDRESS] . Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 9297 від 27.08.2019 року, яка видана відділом обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, 27 лютого 2006 року в квартирі [ADDRESS] був зареєстрований відповідач [PERSON] , шлюб з яким і позивачем зареєстрований 28 жовтня 2005 року. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2019 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Згідно з долученим до матеріалів справи актом від 21 серпня 2019 року, затвердженого Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Ліра", [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з лютого 2019 року. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Крім того, відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що матеріалами справи доведено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з лютого 2019 року, тобто понад один рік, доказів поважних причин непроживання у зазначеній квартирі відповідач суду не надав, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Крім того, при звернені до суду позивачем був сплачений судовий збір. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved