Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку за [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказала, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вона. Відтак, кожному з них належить по 1/4 частині спірного житлового будинку. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, в тому числі на належну йому 1/4 частину житлового будинку по [ADDRESS] . Вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька шляхом постійного проживання разом з останнім на час відкриття спадщини. Постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на належну останньому частку спірного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 вересня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечив проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала та не заперечила проти задоволення позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 29 березня 1997 року, виданого виконавчим комітетом Мишковицької сільської ради народних депутатів Тернопільського району Тернопільської області та реєстраційного напису на документі про право особистої власності, вчиненого Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, записаним в реєстру книгу за №4, сторінка №20, за реєстровим №520, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] належить колгоспному двору з чотирьох членів, головою якого є [PERSON] .. Як слідує з довідки за №387 від 06 липня 2020 року, виданої Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] , раніше був присвоєний №9. З довідки за №95 від 10 лютого 2020 року, виданої Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що будинковолодіння по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарства - колгоспний двір. Станом на 01 липня 1990 року членами двору були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/4 частині спірного житлового будинку. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 05 серпня 2013 року, яким заповів все належне йому майно [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24 жовтня 2019 року, виданим виконавчим комітетом Мишковицької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №16. Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне йому майно, у тому числі на 1/4 частину спірного житлового будинку. Як вбачається з довідки за №668 від 29 вересня 2021 року, виданої Мишковицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внук. 18 травня 2020 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. заведено спадкову справу за №5-2020 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом. 08 липня 2020 року [PERSON] подала приватному нотаріусу заяву, згідно якої на день смерті чоловіка вона не є пенсійного віку, їй відомо про заповіт, складений від імені її чоловіка на ім`я [PERSON] , на спадщину вона не претендує та стверджує, що не має права на обов`язкову частку. Таким чином, з матеріалів спадкової справи №5-2020 встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом є [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Крім цього, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Захарків Т.Б. від 09 липня 2020 року за №71/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину спірного будинковолодіння після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. З технічного паспорта на житловий будинок за [ADDRESS] від 23 червня 2020 року, виданого ФОП [PERSON] встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 71,7 кв.м., житлова - 58 кв.м. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом вимог ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння значиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, кожному члену [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/4 його частині. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на належну йому 1/4 частину спірного житлового будинку. Спадщину прийняла позивач, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому 1/4 частину спірного житлового будинку. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/4 частину житлового будинку за [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved