Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 21.06.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Прилуцького міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. 2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач по справі є його матір`ю, проте вона ухиляється від виконання батьківських прав та обов`язків, не цікавиться його життям та здоров`ям, не надає ні матеріальної підтримки , ні моральної, у зв`язку з чим просить позбавити її батьківських прав відносно нього. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 3. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, повністю підтверджуючи викладене в позовній заяві. 4. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог. 5. Представник третьої особи підтримала позовні вимоги позивача, вважаючи за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Оскільки представник відповідача не заперечувала проти задоволення позовних вимог, з огляду на приписи ч.4 ст.200 ЦПК України,суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог в підготовчому судовому засіданні. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин. 7. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернігівській області /а.с.4/. 8. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, батько дитини записаний до актового запису про народження відповідно до ст.135 СК України /а.с.9-10/. 9. Як вбачається з довідки №46, виданої Сокиринським професійним аграрним ліцеєм Чернігівської області від 06.03.2019 року - [PERSON] , [INFO] є учнем агроліцею за професією «Робітним фермерського господарства» з 01.09.2018 року по 26.06.2021 року /а.с.6/. 10. Згідно довідки № 45, виданої Сокиринським професійним аграрним ліцеєм Чернігівської області від 06.03.2019 року, з моменту вступу на навчання [PERSON] , [INFO] , тобто з 01.09.2018 роrу мати дитини жодного разу не цікавилася подальшою долею дитини, самоусунулася від виховання сина, не бере участі у матеріальному забезпеченні /а.с.5/. 11. Як вбачається з листа Cлужби у справах дітей Прилуцької міської ради від 17.07.2019 року, та Висновку Виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 16.07.2019 року №02-16/2832, позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON] є доцільним та відповідатиме інтересам дитини /а.с.32,33/. 12. Відповідно до характеристики сільського голови с. Білоричиці Прилуцького району на відповідача [PERSON] , остання проживала у будинку своєї покійної матері без реєстрації, мала двох синів, ніде не працювала, старший син знаходиться у місцях позбавлення волі, менший - [PERSON] , 2003 р.н. навчався в Яблунівській школі-інтернаті, на даний час навчається в Сокиринському професійному аграрному ліцеї Чернігівської області /а.с.7/. 13. Згідно з заявою, поданою [PERSON] , посвідченою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М., мати позивача - [PERSON] , [INFO] , добровільно відмовилася від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого сина - [PERSON] , [INFO] та погодилася з позбавленням її батьківських прав відносно нього, не заперечуючи при цьому проти встановлення піклування над дитиною та призначення піклувальником його бабусі [PERSON] /а.с.8/. V. Оцінка суду. 14. Суд звертає увагу, що втручання в право відповідача на сімейне життя здійснюється згідно законом, зокрема на підставі ст.ст.164-167 СК України, є вочевидь необхідним та обумовлене захистом прав, інтересів дитини - [PERSON] , [INFO] . 15. Згідно з ст.ст.9,18 Конвенції про права дитини держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 16. Положеннями ч.3 ст.51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. 17. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Положеннями ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому факт проживання когось з батьків окремо від дітей не впливає на обсяг їх батьківських прав та обов`язків по вихованню дитини. 18. Згідно із ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 19. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічна позиція зазначена у ст.180 СК України, якою передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 20. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. 22. В судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина - [PERSON] , визначених ст.150 СК України, фактично самоусунувшись від них,не реалізує своїх прав щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не дбає про фізичний та розумовий розвиток дитини, не цікавиться її оточенням, не надає ні матеріальної ні моральної допомоги, не цікавиться життям та здоров`ям дитини. Окрім того, в матеріалах справи наявна заява відповідача, завірена приватним нотаріусом, з якої вбачається, що [PERSON] погоджується з позбавленням її батьківських прав відносно її сина - [PERSON] . Слід також зауважити, що відповідачем, не заперечувалося задоволення позовних вимог, представником відповідача було визнано позовні вимоги в суді щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Вище зазначені докази, що були повно та всебічно досліджені під час судового засідання є переконливими, достатніми і свідчать про системне та тривале ухилення [PERSON] від виконання власних батьківських обов`язків, а відтак наявні беззаперечні правові підстави, з огляду на вимоги ст.164 СК України, для позбавлення її батьківських прав. 23. Суду залишається дослідити найважливіше і найскладніше питання наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини і чи не має в даному випадку підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, з огляду на приписи п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». 24. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). 25. За фактичних обставин справи встановлено, що тривала бездіяльність щодо усвідомленого самоусунення від батьківських обов`язків не обумовлена поважними чи винятковими обставинами, згода відповідача щодо позвалення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , підтверджують відсутність її бажання відновити родинні стосунки з дитиною. 26. Згідно до вимог ст.9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Враховуючи конкретні обставини справи, що підтверджується наданими в розпорядження суду доказами, та категоричну позицію позивача та його думку як дитини, суд не вбачає можливості для застосування до [PERSON] попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. В зв`язку з тим, що поведінка відповідача може мати зворотній характер, а інтереси дитини наразі мають першочергове значення в даній справі, суд приходить до переконання про необхідність на даний момент застосування саме крайнього заходу впливу - позбавлення [PERSON] батьківських прав. Застосування ж інших заходів впливу, на думку суду, буде становити загрозу психологічному стану та здоров`ю дитини, що є неприпустимим. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому статтею 169 СК України, окрім того даний захід не виключає і можливість побачення останньої з власною дитиною. 27. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи.

Outcome: approved