Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю. В обґрунтування вимог вказала, що з 1979 року вона перебувала у шлюбі та проживала однією сім'єю разом з [PERSON] , [INFO] , та вела з ним спільне господарство у належній їм квартирі [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] необхідне їй для переходу на пенсію померлого чоловіка. Просить суд встановити факт її спільного проживання однією сім'єю разом з [PERSON] , який помер [INFO] , з моменту реєстрації шлюбу, а саме з 16.02.1979 року по день його смерті [INFO] . Заявник в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив, в якому зазначив, що [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку в Покровському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з 17.10.2014 року. 12.12.2014 року в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради позивач отримала довідку № 1455008431 від 12.12.2014 року про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Тобто, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», позивач є внутрішньо переміщеною особою. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , який виданий 16.02.1974 року Харцизьким міським відділом РАГС Донецької області, 16.02.1974 року позивач вступила в брак з [PERSON] , [INFO] . Після зазначеного шлюбу чоловік і дружина були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] у м.Харцизьку Донецької області. 12.12.2014 року в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради Позивач отримала довідку № 1455008432 від 12.12.2014 року про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров'я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича, - незалежно від тривалості страхового стажу. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Згідно пункту 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.07.2014 № 895/25672, факт проживання разом з годувальником за однією адресою підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання. Пунктом 2.11 Порядку 22-1 передбачено, що за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім'ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання, видані згідно із вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно пункту 4.2 постанови правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі. У разі неможливості надати відповідні документи, отримані у позасудовому порядку, факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Просить суд відмовити в задоволені заяви у повному обсязі. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у місті Харцизьку Донецької області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.18). [PERSON] та [PERSON] з 16.02.1974 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.10). Згідно копій паспортів, домової книги та довідок Управління соціального захисту населення Мирногадської міської ради [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] (а.с.5, 6, 8, 20, 22-23). Згідно довідки № 7889 від 16.10.2018 року, виданої Комунальним підприємством «Міська служба єдиного замовника» (м.Харцизьк), [PERSON] мешкала разом з [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з 14.07.1989 року по день його смерті (а.с.19). При цьому, надаючи оцінку документу, виданому на непідконтрольній Україні території, суд враховує висновки Європейського Суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, Європейський Суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок Європейського Суду з прав людини в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, є винятком із загального принципу недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути заснована до таких дій, як наприклад реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський Суд з прав людини, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Тому суд як виняток бере до уваги надані заявником документи, видані на непідконтрольній Україні території та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. При цьому суд також враховує постанову Верховного Суду від 22.10.2018 року по справі № 235/2357/17 (провадження № К/9901/2383/17), висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України є обов'язковими для суду першої інстанції, в якій Верховний Суд в подібній ситуації, зокрема, зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Відповідно до ст.315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] по день його смерті. Встановлення факту спільного проживання необхідно заявнику для призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Outcome: approved