Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя сторона: Ужгородська місцева прокуратура, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає те, що малолітній [PERSON] зареєстрований в Ужгородському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області. Згідно заяви [PERSON] відповідачка [PERSON] залишила в нього свою дитину малолітнього [PERSON], після чого зникла в невідомому напрямку, не зателефонувала і не забирала дитину протягом трьох тижнів. У даній заяві [PERSON] просив службу у справах дітей вирішити питання щодо влаштування малолітнього [PERSON] За клопотанням служби у справах дітей Ужгородського міськвиконкому малолітнього [PERSON] було влаштовано в Ужгородську дитячу клінічну лікарню. Згодом відповідно до рішення ВК Ужгородської міської ради від 27.07.2016 року №239 малолітнього [PERSON], було влаштовано до Обласного будинку дитини в м. Свалява, де він наразі перебуває. В цьому листі також вказано, що мати малолітнього [PERSON], за час перебування дитини в закладі жодного разу до дитини не навідувалась. Інші родичі також не відвідували дитину. Зазначає, що обстеження житлово-побутових умов показало, що за адресою [ADDRESS], [PERSON] більше року не проживає, наразі місце її фактичного проживання невідоме. Відомості про батька [PERSON] [INFO], внесені відповідно до частини першої статті 135 СК України. Факт залишення малолітньої дитини свідчить про те, що [PERSON] повністю самоусунулась від виховання та догляду щодо своєї дитини, не приймає жодної участі в його житті, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, [PERSON] вже позбавлялась батьківських прав відносно своїх дітей. Зазначають що вказане свідчить про те, що мати дитини не бажає виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню та утриманню свого сина. На підставі наведеного просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітнього [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, про причини неявки суд не повідомила, а тому суд в порядку ст. 169 ч.4 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Ужгородської місцевої прокуратури в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, з копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 18.07.2017 року (виданого повторно) встановлено, що [PERSON] народився [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 34. Батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON] Судом встановлено, що відомості про батька [PERSON], [INFO], згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану від 18.07.2016 року №00016886482, внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №239 від 27.07.2016 року вирішено направити малолітнього [PERSON], [INFO] в обласний будинок дитини м. Свалява, у зв'язку з важкими матеріально-побутовими умовами проживання сім'ї. Відповідно до повідомлення Обласного будинку дитини Закарпатської обласної державної адміністрації №801 від 20.09.2016 року, дитина [PERSON], [INFO] поступив в ОБД м. Свалява 08.08.2016 року. За час перебування дитини в закладі з 08.08.2016 року по теперішній час мати [PERSON], жодного разу до дитини не навідалась. Інші родичі також до дитини не навідувались. Згідно до висновку органу опіки та піклування Ужгородського міського виконавчого комітету № 525/12-34 від 29.05.2016 р. відповідач [PERSON] самоусунулась від виховання та догляду своєї дитини, не приймає жодної участі в її житті, матеріально її не забезпечує, навчанням та фізичним розвитком не цікавиться, на підставі чого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Матеріалами справи доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, а тому, для захисту прав та інтересів дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно з ст. 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану та в інших випадках, передбачених сімейним кодексом. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, з врахуванням вимог ст.182 СК України, зважаючи на те, що відповідачка [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим порушує вимог ст.180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 всіх видів заробітку щомісячно ,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернувся 29.09.2016 року аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач за подання позову звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", то із [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн. На підставі ст. ст. 121, 164, 166, 180-182, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved