Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить повернути їй малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року ухвалено відібрати у неї сина [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Зазначає, що на сьогоднішній день зникли обставини, які були підставою для відібрання у неї дитини. Вона може повністю забезпечувати свою дитину як матеріально, так і шляхом належного виховання, веде добропорядний спосіб життя, спиртні напої не вживає та кардинально змінила свою поведінку по відношенню до дитини, у зв`язку з чим просить суд повернути сина. Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року по справі залучено третіх осіб [PERSON] та [PERSON] . 25 жовтня 2019 року відповідач по справі виконавчий комітет Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області подав до суду зустрічний позов до [PERSON] , третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини. В обґрунтування позову вказали, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , яка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, життям дитини не цікавиться, не турбується про її виховання, фізичний та духовний розвиток, не відвідує його. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року ухвалено відібрати у неї сина [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав, який в подальшому був переданий до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] в с.Дениші, Житомирського району, де дитина перебуває по даний час, а тому є всі підстави позбавити відповідача батьківських прав. Позивач по первинному позові та відповідач по зустрічному [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася. У відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному сайті суду. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.280 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Представник відповідача виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району позов не визнав та вважає його безпідставним, зустрічний позов просила задовольнити з підстав викладених в ньому. Треті особи подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов про повернення дитини не визнали, а зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. [INFO] в м.Житомирі народився [PERSON] , батьками якого вказані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 12 листопада 2010 року (а.с.11). Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.37). Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2018 року малолітнього [PERSON] , [INFO] відібрано у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав (а.с.9). Розпорядженням голови Олевської районної державної адміністрації Житомирської області №06 від 21 січня 2019 року [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.38). З актів обстеження умов проживання від 22 червня 2018 року, 26 березня 2019 року, 18 вересня 2019 року, 25 вересня 2019 року та 04 жовтня 2019 року вбачається, що комісією Станишівської сільської ради Житомирського району на підставі розгляду цивільної справи, проведено обстеження умов проживання за дресою: [ADDRESS] , будинок потребує капітального ремонту, санітарно-гігієнічний стан задовільний (а.с.43-47). Із висновку Комісії з питань захисту прав дитини та попередження насильства в сім`ї затвердженого рішенням виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №17 від 10 жовтня 2019 року вбачається, що [PERSON] з вересня 2019 року знову зловживає алкоголем, перестала цікавитися дитиною та відвідувати її. На засідання комісії не з`явилася та поважних причин відсутності не повідомила, що вказує на те, що остання не співпрацює з органами опіки і піклування щодо повернення їй дитини та є неблагонадійною. Спосіб життя матері й неспроможність опиратись алкогольній залежності шкідливо впливатимуть на дитину. У зв`язку з цим мати не в змозі в повній мірі забезпечити дитину усім необхідним для подальшого нормального фізичного, духовного розвитку, піклуватись про його здоров`я та навчання. На даний час повернення малолітнього [PERSON] до матері суперечить інтересам дитини, а тому доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] (а.с.35). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19, 150, 157, 164-166 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 р. зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Згідно із ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень Сімейного кодексу України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 р. за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.5 ст.183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Ухвалою суду від 04 березня 2020 року позовну заяву [PERSON] до виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, третіх осіб [PERSON] , [PERSON] про повернення малолітньої дитини матері залишено без розгляду. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не приймає участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан його здоров`я, не забезпечує його матеріально, знову зловживає алкоголем, а тому, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів слід задовольнити. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в сумі 768,40 гривень.

Outcome: approved