Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати дійсним укладений з відповідачем 21.02.2011 року договір купівлі-продажу транспортного засобу напів/причеп-рефрижератора марки SCHMITZ, р.н. [NUMBER], визнати за собою право власності на цей транспортний засіб, та звільнити його з-під арешту. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 21.02.2011 року він уклав з відповідачем договір купівлі-продажу транспортного засобу, уклавши його у простій письмовій формі, за 282550 гривень. На виконання умов цього Договору позивач та відповідач 21.02.2011 року підписали Акт приймання-передачі транспортного засобу, за яким продавець передав, а покупець прийняв у власність транспортний засіб. Проте у подальшому відповідач як продавець ухилився від нотаріального оформлення договору, а у подальшому повідомив про наявність арешту та інших обтяжень транспортного засобу, що виникли після укладення договору та його фактичного виконання. Вважаючи свої права порушеними, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача надав заяву, згідно якої просить розглянути справу за своєї відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання також не з'явилися, представник відповідача подав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Так, суд враховує, що: згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; згідно ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; згідно ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved