Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення Приазовської селищної ради 20.08.2002 року. З 06.07.2010 року в будинку, що належить позивачу, було зареєстровано місце проживання її сина - [PERSON] , [INFO] , про що в домовій книзі зроблено відповідний запис. Відповідач за вказаною адресою з 2015 року не проживає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Приазовської селищної ради Запорізької області від 17.08.2021 року № 1977/10-16. [PERSON] фактично проживає за межами України, приїжджати до Приазовського району він не збирається, що не унеможливлює його особисте звернення із заявою про зняття з реєстрації місця проживання. Реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] в будинку позивача не дозволяє останній в повній мірі розпоряджатися своїм житлом, що є порушенням права власності. Ухвалою судді від 02 вересня 2021 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання на 08 жовтня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву не надіслав, судова повістка направлялась йому за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку з відміткою, що адресат відсутній. На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення Приазовської селищної ради 20.08.2002 року. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 31 липня 2002 року Приазовським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, місце проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки смт. Приазовське Запорізької області, з 03.09.2002 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наданих позивачем копій сторінок з домової книги, [PERSON] , [INFO] , з 06.07.2010 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і до цього часу не знятий з реєстрації. Згідно довідки Приазовської селищної ради від 17.08.2021 року № 1978/10-16, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2015 року. У акті обстеження матеріально-побутових умов від 17.08.2021 р., складеному головним спеціалістом з соціальних питань Приазовської ОТГ Пташинською Т.С. та власником [PERSON] зазначено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою, що можуть підтвердити сусіди [PERSON] та [PERSON] . В силу того, що місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною адресою у будинку, що належить позивачу, але він не проживає там більше року, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки відповідач мешкав за однією адресою разом з позивачем як член її сім`ї, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Так, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки, як було встановлено судом, відповідач як член сім`ї власника будинку не мешкає в ньому без поважних причин, понад один рік, інше не встановлено домовленістю між ними, тому на підставі статті 405 ЦК України, відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, і тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved