Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: відділ реєстрації місця проживання Неветленфолівської сільської ради Виноградівського району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами у [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 19.07.2002 року. Відповідачі не проживають за місцем реєстрації, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей у будинку не має. Реєстрація відповідачів у житловому будинку позбавляє позивача можливості розпоряджатися житлом на власний розсуд. Позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Сторони у підготовче засідання не з`явилися. Позивачем подано до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Вимоги заяви підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями. Також не подали до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Представник третьої особи просить розглядати справу без участі представника Неветленфолівської сільської ради. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у судовому засіданні з наступних підстав. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними побудовами у [ADDRESS] на підставі Договору довічного утримання від 19.07.2002 року. Вказане підтверджується реєстровим написом №57 від 20.07.2002 року. Відповідачі [PERSON] , 1991 р.н., та [PERSON] , 1969 р.н., зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідками Виноградівського РВ ДМС в Закарпатській області №2101.30-1348/2114.1-19 та №2101.30-1364/2114.1-19 від 19.07.2019 року. Як вбачається із довідки Неветленфолівської сільської ради №02-36/126 від 22.05.2019 року [PERSON] , 1992 р.н. та [PERSON] , 1969 р.н., які зареєстровані на проживання у [ADDRESS] , фактично за місцем реєстрації не проживають з 04.05.2007 року. Вищезазначені громадяни за непідтвердженими даними фактично проживають в с.Холмовець. Позивач у своїй заяві вказує, що у нього виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, чим об`єктивно порушуються його права. Крім того, дана обставина впливає на розмір призначення субсидії на житлово-комунальні послуги. Згідно частини другої статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до змісту ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця перебування та місця проживання осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього ж Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви самої особи; судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; інших документів які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. При таких обставинах справи, суд вважає, що є правові підстави для визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] , оскільки вони мають тільки формальну реєстрацію у вказаному будинку, не проживають в ньому значний період часу, що значно перевищує встановлений законом шестимісячний строк. У ст.29 ЦК України визначено поняття «місця проживання», а саме, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири (будинку) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.316 ЖК України право власності - це право особи на майно, яке він здійснює відповідно до закону, по своїй волі і незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності складають три правомочність - володіння, користування і розпорядження. Володіння майном - має на увазі юридично закріплену можливість фактично володіти майном, впливати на нього у будь-який момент, здійснювати відносно такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, отримувати з цього користь, вигоду. Розпорядження майном - це можливість власника встановлювати, змінювати, припиняти юридичне існування майна. Відповідно до частини 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена, або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За правилами ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. Позивачем вимоги позову доведені, на підставі наданих доказів, встановлені обставини, що свідчать про порушення його права, яке підлягає захисту в обраний позивачем спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved