Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб - 20.07.2012 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 292. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Також вказав, що вони з відповідачкою не ведуть спільне домашнє господарство, не підтримують подружніх відносин, прживають в різних населених пунктах, шлюб носить формальний характер. Примирення між ними не можливе. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 05.10.2020 року справу номер 466/769/20 передано до розгляду судді Донченко Ю.В. 21.10.2020 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 21.10.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, на адресу суду скерував заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить задоволити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечила проти розірвання шлюбу, вказала що спільне життя з позивачем неможливе. Заслухавши пояснення відповідача, з"ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо ( в різних населених пунктах), не ведуть спільне домашнє господарство, подружніх стосунків не підтримують. Відповідачка в судовому засіданні вказує на те, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, що за обставин, які склалися на даний час між сторонами, приймаючи до уваги пояснення відповідача, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved