Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач 06.06.2016 р. звернувся до суду з позовом до Селидівської територіальної громади про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.12.2011 р. померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно у виді квартири №2, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 13, яка належить спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу [PERSON] 22.11.2001 року за реєстром №3531. 14.05.2014 року державним нотаріусом Першої селидівської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ, договір дарування на квартиру, не зареєстрований у встановленому законом порядку. Просив суд визнати за ним право власності на квартиру №2, що розташована за адресою: №2, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 13. Позивач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився, надав суду заяву, в якій просив задовольнити позов та розглянути справу без його участі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився. Відповідно положень\~ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [PERSON]\~померла 03.12.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області 05 грудня 2011 року (актовий запис №350). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, входить квартира №2, що розташована за адресою: №2, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 13, та належить спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу [PERSON] 22.11.2001 року за реєстром №3531. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст.. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-АГ №134768, виданого у Торезському міському бюро ЗАГС Донецької області, актовий запис №1349. Крім спадкоємця [PERSON] після смерті матері [PERSON], був також інший син [PERSON], який помер 20.06.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження ІІІ-ЯР №357556, виданого 02.06.1958 року, та свідоцтвом про смерть І-НО №778683, виданого 23.06.2014 року. Таким чином, судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON] [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, але нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ, договір дарування на квартиру, не зареєстрований у встановленому законом порядку. Першою селидівською державною нотаріальною конторою за №580/01-09 від 04.07.2016 року надано інформацію, згідно якої нотаріальна контора повідомила, що після смерті [PERSON], померлої 03.12.2011 року Першою селидівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №73/2012 на підставі заяви [PERSON] №166 від 28.05.2012 року. Від [PERSON] надійшла заява №169 від 31.05.2012 року про відмову від спадщини на користь [PERSON] Свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом виникло право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень п.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набула права власності на квартиру №2, що розташована за адресою: №2, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул. К.Маркса, 13, що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського нотаріального округу [PERSON] 22.11.2001 року за реєстром №3531.. Після смерті [PERSON]\~\~право власності на спадкове майно перейшло в порядку спадкування спадкоємцям першої черги за законом [PERSON], який скористався своїм правом та звернувся своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки за життя спадкоємець не зареєстрував право власності на належну йому квартиру відповідно до норм діючого законодавства. Обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси,\~\~неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~ Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~\~ \~\~Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Селидівської територіальної громади, про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved