Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, що діє в інтересах малолітнього [PERSON] через свого уповноваженого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивувало тим, що у Службі у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на первинному обліку дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського спілкування перебуває малолітній сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є матір'ю дитини. Малолітній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає разом з бабусею [PERSON], яка займається його утриманням та вихованням. Мати дитини [PERSON] з сином не проживає, вихованням дитини не займається, не проявляє до хлопчика батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров'ям. Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, що діє в інтересах малолітнього [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с.4). Відповідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав № 3716/41/3/103 від 16.05.2016 року, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що вона ухилявся від виховання та утримання дитини.(а.с. 8) Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Разом з тим, п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, передбачено у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Встановлені обставини свідчать, що відповідач злісно ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню й матеріальному утриманню своєї дитини, не забезпечує його законних прав на нормальні умови життя. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи. На даний час у вихованні та розвитку малолітнього [PERSON], [INFO], приймає участь його бабуся [PERSON], що підтверджується характеристиками Середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №128 м. Києва. Виходячи зі встановлених обставин, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що вона ухилявся від виховання та утримання дитини. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, що діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved