Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений в редакції від 26.03.2019) до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права на спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , після якого залишилось спадкове майно - 2/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який знаходиться в [ADDRESS] . На момент смерті батька, крім нього, у вказаному будинку були зареєстровані позивач - [PERSON] та його сестра [PERSON] . Зазначає, що починаючи з 1989 року і по теперішній час він фактично проживає у вказаному будинку, в той час як [PERSON] в 1999 році виїхала з відповідного місця проживання та по теперішній час за відповідною адресою не проживає. Державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. 04.10.2007, за його заявою було видано свідоцтво № 1-5606 про право на спадщину за законом, яким засвідчено, що [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частки спадкового майна. Також, у вказаному свідоцтві нотаріусом було зазначено, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна [PERSON] ще не видано. Тож, 12.08.2008 на підставі вказаного свідоцтва КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» здійснено реєстрацію за ним права власності на успадковане нерухоме майно - 1/5 житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Інша половина спадкового майна, на даний час залишається не успадкованою, оскільки сестра [PERSON] , на день подачі позову, так і не звернулась до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи, що він є єдиною особою, хто прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , в той час як [PERSON] жодних дій для цього не вчинила, можливість реалізації його права на спадкування 1/2 спадкового майна його батька - 1/5 житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , залежить виключно від встановлення факту не проживання [PERSON] з батьком на момент його смерті. Факт не проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] з 1999 року доводиться актом опитування сусідів від 26.07.2018, затвердженого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соборний», а також можуть підтвердити свідки: [PERSON] та [PERSON] . З огляду на наведені вище підстави, звернувся до суду та просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON] , [INFO] , постійно не проживала у будинку [ADDRESS] разом з [PERSON] на момент смерті останнього - 06.01.2007 та визнати за ним, [PERSON] , право на спадкування всього обсягу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 17.04.2019 відкрито, прийнято до провадження справу та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25.10.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відповідачкою [PERSON] відзив на позов подано не було. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Геращенко М.В. підтримав позовні вимоги в редакції від 26.03.2019. Додав, що [INFO] помер батько позивача, який проживав разом з позивачем за однією адресою до моменту смерті, а саме: [ADDRESS] . При цьому рідна сестра позивача була зареєстрована за цією адресою, але не проживала і не проживає до сьогодні, загалом вже майже 20 років. Будинок належав на праві власності померлому. До нотаріуса звернувся лише позивач із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус видала свідоцтво на право власності на спадкове майно - на Ѕ частину будинку на ім`я позивача, а на іншу - ні, так як у нотаріуса були лише дані про зареєстроване місце проживання відповідача, яка фактично не проживала у помешканні з батьком. Тож позивач, як спадкоємець першої черги отримав право власності на Ѕ частину будинку. Більше 20 років відповідачка не проживає за адресою реєстрації і не зверталась за спадщиною, відмови теж немає. А тому просить задовольнити позовні вимоги в редакції від 26.03.2019 в повному обсязі. В судовому засіданні позивач - [PERSON] підтримав позицію адвоката, просив задовольнити позов в повному обсязі, судові витрати залишив за собою. В судове засіданні відповідачка [PERSON] не з`явилася, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено. Відзив на позов не подано. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона з позивачем є сусідами та знає його з дитинства. Сестра позивача - відповідачка по справі тривалий час не проживає у будинку, останній раз вона її бачила в 1990-х роках, чи на початку 2000 року. У будинку проживав їхній батько, який помер в 2006 чи 2007 році. На час смерті батька відповідачка не проживала разом з ним, зі слів сусідів, вона виїхала за кордон. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача. До 2011 році вона приїздила і тимчасово жила у бабусі, а з 2011 році проживає постійно проживає тут і є постійною сусідкою позивача. Десь в середині 90-х років бачила останній раз сестру позивача, де вона знаходиться на даний час їй невідомо. Батька позивача вона не знає, зі слів знає, що він помер до 2011 року, десь приблизно в 2007 році. Зі слів її бабусі, батько на час смерті проживав з позивачем разом. Заслухавши пояснення учасників справи, показанні свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований у [ADDRESS] , з 17.11.1989 року, що підтверджується даними з домової книги за вказаною адресою. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.01.2007, [INFO] помер [PERSON] (актовий запис № 69) у м. Черкаси, який є батьком позивача. Після його смерті заведена спадкова справа № 64/07 у Другій Черкаській державній нотаріальній конторі (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі). Спадкоємцями першої черги є його син - [PERSON] - позивач по справі та відповідачка - [PERSON] , яка є донькою померлого. 04.10.2007 [PERSON] звернувся до Другої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку майна. При цьому, в заяві вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що проживав за адресою: [ADDRESS] . На день смерті померлого залишилось майно: право власності на 2/5 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд, за адресою: [ADDRESS] та право на грошові вклади. Тож, 04.10.2007 державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-5606, яким засвідчено, що [PERSON] є спадкоємцем 1/2 частки спадкового майна. Також, у вказаному свідоцтві нотаріусом було зазначено, що спадкове майно складається із права власності на 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та на грошові вклади. Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна [PERSON] ще не видано. До цього часу, відповідачка не зверталася з заявою про прийняття спадщини чи відмовою від неї. Крім того, відповідно до інформації, наданої Другою Черкаською державною нотаріальною конторою від 24.09.2019 та інформаційної довідки із спадкового реєстру, заповіти відносно померлого відсутні, а також у спадковій справі відсутня довідка про реєстрацію померлого [PERSON] та хто з ним був зареєстрований на день смерті. При цьому, у заяві від 04.10.2007р. державним нотаріус зазначено, що місце відкриття спадщини перевірено по домовій книзі, в якій маються відмітки про прописку спадкодавця в [ADDRESS] з 21.08.1970 року та про його відмітку у зв`язку із смертю. В судовому засіданні встановлено та підтверджено показами свідків, що в буд [ADDRESS] позивач проживав разом зі своїм батьком [PERSON] до моменту смерті останнього - [INFO] . Також, встановлено, що в даному помешканні зареєстрована сестра позивача та дочка спадкодавця - [PERSON] , проте тривалий час вона не проживає за вказаною адресою, що підтверджується даними акту опитування сусідів від 26.07.2018 та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили, що [PERSON] не проживає за вказаною адресою більше 20 років. Крім того, знайшли своє підтвердження обставини, що відповідач фактично не проживала із спадкодавцем на час його смерті, незважаючи на те, що таке право мала, враховуючі дані домової книги. Місце перебування, проживання відповідача на даний час встановити не представилось за можливе. Як передбачено ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3,4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства (ст.13 ч.ч.1, 2, 3, 4 ЦК). У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які зазначені вище, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч.6 ст. 13ЦК). За змістом п. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Після смерті громадянина його майнові права та обов`язки переходять до інших осіб. Такий перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) називається спадкуванням. Порядок оформлення спадкових прав на майно спадкодавця регламентується положеннями Книги шостої Цивільного Кодексу України. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Цивільний Кодекс передбачає дві підстави спадкування, а саме спадкування за заповітом та спадкування за законом. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3. ст. 1268). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.ч.1,2 ст. 1269 ЦК України в редакції на час спірних правовідносин). Як передбачено ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, за результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] на момент смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , проживав разом з ним та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована, але не проживає вже понад 20 років [PERSON] , яка є сестрою позивача та дочкою спадкодавця. Місце її перебування та проживання не відоме, на час смерті спадкодавця відповідач фактично не проживала за вказаною адресою. Після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся лише [PERSON] і на його ім`я було видано свідоцтво про прийняття спадщини на Ѕ частину спадкового майна. [PERSON] не зверталась до нотаріуса з подібною заявою, як і не подавала заяву про відмову від спадщини, а тому на іншу Ѕ частину майна свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Позивач постійно проживав та проживає за однією адресою із спадкодавцем - своїм батьком як на момент смерті останнього, так і на даний час, а тому має право на спадщину у порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Встановлені судом обставини підтверджуються показаннями свідків, що допитані під час розгляду справи, письмовими доказами, дослідженими судом в ході розгляду справи. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі досліджених доказів, суд вважає, що оскільки судом встановлено факт, який має юридичне значення, тобто факт не проживання [PERSON] разом із [PERSON] на момент його смерті, то відповідно, позивач по справі має право реалізувати своє право на спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON] , як особа яка проживала на момент смерті разом з спадкодавцем, відповідно до п.4 ч.2 ст. 11 ЦК України та Книги Шостої ЦК України. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в редакції від 26.03.2019 року підлягають до задоволення. Враховуючи позицію позивача, судові витрати слід залишити за позивачем [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved