Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вище зазначеним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення №119, 15 сесії сьомого скликання Шманьківчицької сільської ради від 12.03.2017 року та стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 12.03.2017 року Шманьківчицька сільська рада на 15 сесії сьомого скликання прийняла рішення №119, яким вилучила земельні ділянки, що знаходились в користуванні громадян, в зв'язку із смертю. В даному списку вище зазначеного рішення був його батько [PERSON], у якого вилучили 0,60 га з яких - 0,05 га будова, 0,25 га рілля коло хати, 0,16 га город в селі та 0.14 га поле №2. також зазначив, що його батько [PERSON], помер [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку у с. Шманьківчики, Чортківського району та земельних ділянок загальною площею 0,60 га. 10.02.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, відповідно до якої було відкрито спадкову справу №60226999 від 10.02.2017 року. Проте, у квітні 2017 року він дізнався про вищевказане рішення Шманьківчицької сільської ради від 12.03.2017 року, яким його було позбавлено права на спадкування за законом, оскільки земельні ділянки, які були передані у приватну власність його батькові площею 0,55 га на підставі рішення №322, 43 сесії Шманьківчицької сільської ради від 11.02.2015 року - вилучені. Оскільки, Шманьківчицька сільська рада позбавила позивача права на спадкування за законом, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні та в поданому запереченні, просила в позові відмовити посилаючись на наступне. Вважає рішення №119, 15 сесії сьомого скликання законним та таким, що прийнято відповідно до норм земельного законодавства, оскільки, батько позивача [PERSON] не виконав зазначені вимоги передбачені чинним законодавством щодо набуття права власності на спірні земельні ділянки, тому право власності на дані земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідних положень» ЗК. За таких обставин вважає, що позовні вимоги є безпідставними, тому просила суд відмовити в позові повністю. Ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішення №322, 43 сесії Шманьківчицької сільської ради від 11.02.2015 року передано безкоштовно у власність громадян правонаступникам земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства громадянам правонаступникам - [PERSON] - 0,55 га. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть від 14.11.2016 року, серія [NUMBER] Рішенням 119, 15 сесії сьомого скликання Шманьківчицької сільської ради від 12.03.2017 року вилучено земельні ділянки, що знаходилися в користуванні громадян в зв'язку із смертю для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства, померлого - [PERSON] - 0,60 га. Спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] є син - [PERSON]. Приватизація земельних ділянок громадянами здійснюється у порядку, встановленому земельним кодексом на підставі Декрету Кабінету Міністрів України "Про приватизацію земельних ділянок" від 26.12.1992 року №15 (Декрет втратив чинність на підставі Закону №139-V від 14.09.2006 року), згідно з яким передача громадянам у приватну власність земельних ділянок здійснюється із земель, що передані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного садівництва, у межах норм, установлених цим Кодексом. Передача громадянам України безкоштовно у приватну власність земельних ділянок здійснюється з метою, вказаною у частині першій згаданого Декрету. Відповідно до наведених положень закону приватизувати можливо лише ту землю, яка була раніше надана громадянину у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до п.8 вище зазначеної Постанови, вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК України. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. При вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. \ Абзац другий пункту 8 в редакції Постанови Верховного Суду N 2 від 19.03.2010 \. Відповідно до ст.150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, є обовязковими до виконанн Згідно п.11 вищезазначеної постанови, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність». При цьому, стаття 141 ЗК України містить виключний перелік підстав для припинення права користування земельними ділянками, жодна із яких у даних правовідносинах не може бути застосована. З огляду на вимоги п. 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ст.ст.10,11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Приймаючи до уваги вище заначене , та те, що порушені права позивача шляхом позбавлення його права на спадкування, суд вважає, що рішення сесії Шманьківчицької сільської ради №119, 15 сесії сьомого скликання від 12.03.2017 року про вилучення земельних ділянок, що знаходились в користуванні громадян, в зв'язку із смертю, слід визнати незаконним.

Outcome: approved