Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 листопада 1986 р. Свій шлюб зареєстрували у Пеньківській сільській раді Літинського району Вінницької області, актовий запис № 25. Позивач вказує, що причиною для розірвання шлюбу послугувало те, що вони з відповідачем не зійшлись характерами. Просить розірвати шлюб. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити пояснивши, що життя із відповідачкою стало неможливим через релігійні погляди відповідачки. Також відповідачка не переймається справами сім`ї та займається активною релігійною діяльністю не ставлячи до відома самого позивача. Також не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не з`явилась, хоча про місце дату та час судового засідання була повідомлена заздалегідь та належним чином. Останній відомо про розгляд справи судом, оскільки нею надавався відзив на позовну заяву (а.с. 33). Також у матеріалах справи наявна заява відповідно до змісту якої [PERSON] просить справу розглянути у її відсутність, а позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу залишити без задоволення (а.с. 41). З урахуванням позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з наступних підстав Так, із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 7) встановлено, що сторони з 16.11.1986 р. проживають в зареєстрованому шлюбі. У відповідності до свідоцтв про народження (а.с. 5,6) сторони зазначені батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 ч.1 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У відповідності до ч.3 та ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи причини позову про розірвання шлюбу, пояснення позивача у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що відповідно до ст. 112 СК України дає суду підстави для ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved