Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Свої вимоги заявник мотивує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9550 га, яка розташована на території Пролетарської сільської ради Розівського району Запорізької області. Заявник зазначає, що хоча мати заявника була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з липня 2006 року у зв`язку із погіршенням здоров`я матері заявник змушена була перевезти матір до себе у належній заявнику на праві власності житловий будинок [ADDRESS] , так як вона потребувала постійного стороннього догляду. Таким чином, починаючи з липня 2006 року мати проживала разом з нею, вони вели спільне господарство. Заявник вела з матір`ю спільне господарство, а останні роки життя матері надавала їй допомогу, оскільки вона хворіла. Похованням матері займалася заявник, яка є її єдиною дитиною. Заявник зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги, так як мати не склала заповіту. Заявник звернулась до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. Однак, 14.06.2019 року постановою державного нотаріуса Трипольської К.К. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері через пропущений строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Заявник зауважує на те, що протягом шестимісячного строку після відкриття спадщини вона до нотаріуса не зверталась, оскільки на час відкриття спадщини починаючи з 2006 року вона постійно проживала спільно зі спадкодавцем за вищевказаною адресою, заяву про відмову від спадщини не подавала. Посилаючись на викладені обставини, заявник просить задовольнити її вимоги та встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої [INFO] . В судове засідання заявник надала заяву про розгляд справи у її відсутності, вимоги заяви підтримує, просить їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] надав заяву про проведення судового засідання у його відсутності, підтримує обставини зазначені у заяві заявника. Представник Третьої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надавши попередньо суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 26.09.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Відповідно до свідоцтва про одруження виданого Жовтневим рай бюро ЗАГМ м. Запоріжжя від 21.05.1969 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, спільне прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Заявник є донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника виданого 26.12.1969 року Жовтневим рай бюро ЗАГМ м. Запоріжжя. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.12.2007 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, прізвище після розірвання шлюбу дружини - [PERSON] . Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 29.08.2017 року вбачається, що заявник 18.09.1987 року уклала шлюб з [PERSON] , спільне прізвище після укладення шлюбу - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21.01.1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 21.01.1993 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя від 07.08.1998 року заявник уклала шлюб з [PERSON] , спільне прізвище після укладення шлюбу - [PERSON] . З постанови державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 14.06.2019 року № 1244/02-31 слідує, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,9550 га, яка розташована на території Пролетарської сільської ради Розівського району Запорізької області, у зв`язку з тим, що строк для прийняття спадщини пропущений. Акт про підтвердження фактичного проживання з померлим від 08.05.2010 року, який виданий [PERSON] , 1969 року народження, підтверджує, що в період з липня 2006 року по 25.09.2013 року та на момент смерті (свідоцтво про смерть [NUMBER] ) [PERSON] , фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , з заявником та вела з нею спільне господарство. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України,у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно з ст. 1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. З матеріалів справи вбачається, що заявником доведено, що вона на день смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] проживали разом за однією адресою в будинку [ADDRESS] , що об`єктивно підтверджується матеріалами цивільної справи. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Наведені докази підтверджують той факт, що заявник постійно проживала зі своєю матір`ю на момент її смерті за місцем проживання спадкодавця за адресою: [ADDRESS] , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Оскільки заявник, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved