Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 18.07.2016 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між нею [PERSON], та [PERSON], який було зареєстровано Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 60. Стягнути з [PERSON] на її [PERSON] користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 (одна тисяча двісті грн.) гривень щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.02.2014 року між сторонами було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO]. Так як з відповідачеми не склалося сімейне життя, позивач звернулась до суду з заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась. Надала через канцелярію суду заяву, де просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, та, просила суд, їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав через канцелярію суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характер у або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка повязана поведінки відповідача, та з урахуванням подання позовної заяви у вересні 2014 року, на справу Писатюк проти України , в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], 15.05.1990 р. н., та [PERSON], 29.04.1982 р. н., перебували з 2014 р. у шлюбних відносинах, , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 60. [PERSON] народилася 09.09.2014 р. в м. Харкові, про що в Книзі реєстрації народжень 16.09.2014 р. зроблено відповідний актовий запис за № 1063. Її батьками записані: батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 16.09.2014 р. серія 1 ВЛ № 376310. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2014 р., від шлюбу мають дитину. Спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан і здоров'я, та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших членів родини чи інших осіб. За ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 8 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Згідно ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Тому, враховуючи вище наведене, суд вважає за необхідне, з урахування фактичного визнання відповідачем позову, позов необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання не повнолітньої дитини. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню на утримання повнолітньої дитини, суд враховує визнання відповідачем позову в повному обсязі, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання не повнолітньої дитини з дня подачі позову до суду в розмірі 1200 гривень. За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Одночасно з відповідача [PERSON] у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн. та на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 580,00 грн. На підставі ст. ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 185, 191, 198 - 200 СК України,

Outcome: approved