Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивач, [PERSON], просить стягнути з відповідача борг в сумі 57395,00 грн. та судовий збір 574,00 грн., посилаючись на те, що [PERSON] взяв у нього в борг: 01.01.2008 року - 3000 доларів США, 10.02.2008 року - 2000 доларів США, 23.02.2008 року- 2000 доларів США, а усього 7000 доларів США , про що видав йому тоді ж розписки, зобов*язавшись сплатити борг до кінця 2008 року. Він з цим боргом згодився і передав йому зазначені вище суми грошей, взявши написані ним розписки. В визначений ними строк [PERSON] борг не повернув. Він, позивач, періодично,починаючи з початку 2009 року і до осені 2013 року, звертався до нього відносно повернення боргу. Визнаючи борг, [PERSON] просив повернення боргу відстрочити, обіцявши його повернути через деякий час, мотивуючи це своїм тяжким матеріальним станом. Він з його проханням погоджувався, але на цей час відповідач сплатити йому борг не бажає. Станом на 21.10.2013 року, сума боргу, з урахуванням офіційного курсу долара США до гривні, складає 57395,00 грн. . Відповідач, [PERSON], позов не визнав. Отримання ним в борг від позивача 7000 доларів США і видання ним на цю суму йому розписок підтвердив. Підтвердив він і те, що позивач в період з початку 2009 року і до осені 2013 року, звертався до нього відносно повернення боргу. Він борг визнавав, але просив повернення боргу відстрочити, мотивуючи це своїм тяжким матеріальним станом та обіцяючи борг повернути через деякий час. На цей час він сплатити борг не бажає, т. я. сплинув строк позовної давності, в зв*язку з чим просив в задоволенні позову відмовити. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 208 ЦК України правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мініуму доходів громадян, крім правочинів , передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу, належить вчиняти в письмовій формі. Встановлено, що відповідач, взяв в борг у позивача 01.01.2008 року - 3000 доларів США, 10.02.2008 року - 2000 доларів США, 23.02.2008 року- 2000 доларів США, а всього 7000 доларів США, які зобов*язався сплатити до кінця 2008 року, про що видав позивачу розписки, що не суперечить ст. 1046, 1047 ЦК України. Позивач з цим погодився, зазначені в розписці гроші відповідачу передав і розписки прийняв. Тому, на підставі ч. 2 ст. 1046 ЦК України, суд приходить до висновку, що сторони уклали між собою договір позики. Згідно ст.. 1049 ЦК України, [PERSON] зобов'язаний був повернути борг в обумовлений в розписці строк, але прийняті на себе зобов'язання не виконав і борг не повернув. Відповідно до вимог ст.. 1050 ЦК України, цей борг підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, т. я. це передбачено ст.. 1049 ЦК України. Викладене підтверджується: - розписками, виданими позивачу відповідачем 01.01.2008 року на 3000 доларів США, 10.02.2008 року на 2000 доларів США, 23.02.2008 року на 2000 доларів США, в яких він зобов'язався повернути йому цей борг до кінця 2008 року, - довідкою Болградського відділення АТ "Райффайзен Банк Аваль" відносно курсу долара США до гривні на час звернення з цим позовом до суду. На підставі ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в сумі 574,00 грн.. В судовому засіданні відповідач заявив клопотанная про відмову в задоволенні позову в зв*язку з спливом позовної давності. Як встановив суд, сторони визначили строк повернення боргу кінцем 2008 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тому по правочину, укладеному сторонами по цій справі, позовна давність спливає в кінці 2011 року. Позивач, [PERSON], з зазначеним вище позовом звернувся до суду 29.10.2013 року. В суді позивач просив причини пропущення ним позовної давності визнати поважними мотивуючи це тим, що він періодично, починаючи з початку 2009 року і до осені 2013 року , звертався до відповідача відносно повернення боргу. Визнаючи борг, [PERSON] просив повернення боргу відстрочити, обіцявши його повернути через деякий час, мотивуючи це своїм тяжким матеріальним станом. Він з його проханням погоджувався і строк повернення боргу відстрочував. Відповідач [PERSON] в суді підтвердив, що позивач періодично, в період з початку 2009 року і до осені 2013 року, звертався до нього відносно повернення боргу. Він борг визнавав, але просив повернення боргу відстрочити, мотивуючи це своїм тяжким матеріальним станом та обіцяючи борг повернути через деякий час і позивач його прохання задовольняв. Приймаючи до уваги причини пропуску позовної давності позивачем по цій справі, суд визнає їх поважними і вважає за можливе продовжити йому позовну давність відносно його порушеного права на звернення до суду з позовом, який розглядається судом на цей час. Тому суд, приймаючи до уваги викладене вище, задовольняє заявлений позов повністю.

Outcome: approved