Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, просила суд визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 19 січня 1984 року та [PERSON], померлої 14 липня 2011 року на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, б. 115, яке в цілому складається з: житлового будинку літера «А» загальною площею 51,2 кв.м., житловою 34,5 кв.м. і допоміжною 16,7 кв.м.; житлового будинку літера «Б» загальною площею 31,6 кв.м., житловою 9,8 кв.м. і допоміжною 21,8 кв.м.; сарай з погребом літера «В», сараїв, літери «Г», «Е» та «Ж»; вбиралень, літери «Д» та «З»; огорожі №1, воріт та мощення, розташованих на земельній ділянці загальною площею 748 кв.м., посилаючись на обставини викладені в позові. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовну заяву підтримав в повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Згідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Ст. ст.15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконкому Одеської міської ради за № 1438 від 15 грудня 1953 року [PERSON] виділено земельну ділянку за № 5 площею 510 кв.м. в районі селища ЗОР у м. Одесі під особисту житлову забудову. 26 грудня 1953 року між житловим управлінням виконавчого комітету Одеської міської ради та [PERSON] було укладено договір на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою за № 5 площею 510 кв.м. в районі селища ЗОР. 10 жовтня 1957 року уповноваженою особою Іллічівського комунального відділу м. Одеси складено акт огляду ділянки за № 5 селища ЗОР щодо відповідності її забудови вимогам дозвільних документів та встановленою, що будівництво майже закінчене, проте не завершено зовнішні штукатурні роботи та не закінчена коморка у веранді. 3 березня 1992 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації складено технічний паспорт та Інвентаризаційні відомості з відображення обєктів нерухомості по вул. Промисловій, 95 у м. Одесі. 28 серпня 1992 року виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів затверджено Акт державної приймальної комісії, згідно якого прийнято до експлуатації будинок за літерою «А» збудований померлим [PERSON] по вул. Промисловій, 95. Акт передано для затвердження в виконавчий комітет Іллічівської районної ради народних депутатів. 18 вересня 1992 року виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів прийнято рішення за № 1685 згідно якого: затверджено акт комісії про прийняття в експлуатації будинку за літерою «А» по вул. Промисловій, 95, вирішено будинок за літерою «Б» вважити літньою кухнею, залишок земельної ділянки площею 238 кв.м. закріплено за домоволодінням № 95 по вул. Промисловій до реконструкції району. 29 лютого 2012 року органом самоврядування населення комітетом мікрорайону «Сахарний» у м. Одесі [PERSON], видано довідку в тому, що вона дійсно проживає [INFO] ( в подальшому домоволодіння). Домоволодіння було перейменовано із № 95 на № 115 згідно рішення III сесії Іллічівської районної ради м. Одеси від 26 вересня 1990 року. Згідно Свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 292909, виданого 15 грудня 2011 року, повторно, Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції - 19 січня 1984 року помер - [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 267967, виданого 15 липня 2011 року Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 14 липня 2011 року померла - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії ЯЮ № 181778, виданого 03 квітня 1951 року Ленінським районним бюро ЗАГС м. Одеси батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач, як спадкоємиць першої черги, прийняла спадщину, оскільки фактично проживала однією сімєю з батьками за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, буд.115., що вбачається з довідки про склад сімї та реєстрацію від 07.12.2011 р., в якій зазначено, що позивачка з 1968 року проживала за адресою: [INFO]. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса позивач не зверталася із-за відсутності правоустановчих документів, зокрема свідоцтва про право власності на нерухомість. На даний момент позивач вирішила звернутися до суду із цим позовом про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки фактично вступила у права спадкоємця, проте отримати необхідні правоустановчі документи для реєстрації права власності вона можу тільки в судовому порядку. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином відповідно до вимог ст.1268 ЦК України позивач є таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями\~1217,\~1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з виготовленого технічного паспорту домоволодіння по вул. Промисловій, 115 у м. Одесі, який в цілому повторює технічний паспорт та інвентаризаційну відомість від 04 березня 1992 року \~\~\~\~ В листі № 24-753/0/4-13 Вищий Спеціалізований Суд України в п. 3.2 зазначає наступне, що порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. \~\~\~\~ Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Таким чином за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого 19 січня 1984 року та [PERSON], померлої 14 липня 2011 року на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Промислова, б. 115, яке в цілому складається з: житлового будинку літера «А» загальною площею 51,2 кв.м., житловою 34,5 кв.м. і допоміжною 16,7 кв.м.; житлового будинку літера «Б» загальною площею 31,6 кв.м., житловою 9,8 кв.м. і допоміжною 21,8 кв.м.; сарай з погребом літера «В», сараїв, літери «Г», «Е» та «Ж»; вбиралень, літери «Д» та «З»; огорожі №1, воріт та мощення, розташованих на земельній ділянці загальною площею 748 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved