Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши в обґрунтування позову, що їй на праві власності належить будинок у [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у даному будинку, однак в ньому не проживають з 2008 року, але не знялися з реєстрації за місцем проживання. Реєстрація зазначених осіб у вказаному будинку створює позивачу перешкоди в розпорядженні та користуванні домоволодінням, у зв`язку з чим позивач просить усунути перешкоди у використанні позивачем її будинком, розташований у [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку за цією адресою. Позивач в судовому засіданні просила задовольнити позов та не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у встановленому законом порядку через оголошення, які розміщені на офіційному веб-сайті Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 06 вересня 2019 року та від 16 вересня 2019 року. Отже, за вищевказаних обставин у відповідності до ст. 130 ЦПК України [PERSON] , [PERSON] про час та місце розгляду у справі повідомлені належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти даного позову не заперечує. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України: суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідачів та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили у судовому засіданні, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у вказаному будинку протягом останніх 13 років, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: у [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19.09.2006 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у даному будинку. Відповідач [PERSON] з 2008 року не проживає у будинку за адресою: у [ADDRESS] , не бажаючи добровільно знятися з реєстрації, що підтверджується актом обстеження матеріально -побутових умов від 23 серпня 2019 року. Відповідач [PERSON] з 1997 року не проживає у будинку за адресою: у [ADDRESS] , не бажаючи добровільно знятися з реєстрації, що підтверджується актом обстеження матеріально -побутових умов від 23 серпня 2019 року. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку ст. 72 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у [ADDRESS] більше року. Наявністю реєстрації відповідачів у належному позивачу домоволодінні чиняться перешкоди, як власнику об`єкту нерухомості, оскільки остання позбавлена можливості отримувати субсидії та інші соціальні пільги. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити та усунути перешкоди у використанні позивачем її права власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved