Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

\~Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування вимог в позові вказала, що 06.06.1992 року зареєстровала шлюб з відповідачем, який 20.12.2020 року було розірвано. За час перебування шлюбу ними було приватизовано житловий будинок [ADDRESS] , в якому вони проживають до теперішнього часу. Уповноваженим власником будинку був визначений відповідач і свідоцтво на житло було оформлено на його ім`я. На теперішній час між сторонами виникла суперечка з приводу права власності на будинок. Позивач має намір виділити свою частку будинку в натурі для облаштування окремої квартири. На думку позивача вищевказаний будинок належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, оскільки його було нажито за час перебування у шлюбі.\~ Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 23.04.2021 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.\~\~ Дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ; копію свідоцтва про право власності нажитло від 11.03.1994 року; звіт про оцінку житлового будинку; копію інформаційної довідки №248907652 від 19.03.2021 року; копію довідки КП "Баштанське РБТІ" за №62 від 02.04.2021), суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених\~ст. 206 ЦПК України\~наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. При цьому, судом встановлено, що з 06.06.1992 року до 29.12.2020 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, а саме, 11.03.1994 року відповідач [PERSON] приватизував житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.5). Позивач бажає поділити спільне нерухоме майно, проте сторони не можуть досягти згоди щодо порядку такого поділу. Оскільки спірне майно набуте у 1994 році, а тому питання щодо його правового статусу регулюються нормами\~Кодексу про шлюб та сім`ю\~України 1969 року (чинного на час придбання майна). Так, згідно\~ст. 22 КпШС України\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно\~ст. 28 КпШС України\~в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Пленум Верховного Суду України в своїй\~постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~(далі\~постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Така правова позиція сформована Верховним Судом та викладена в постановах від 24 травня 2019 року у справі № 360/303/17-ц, від 17 липня 2019 року у справі № 648/2988/16-ц, від 14 листопада 2019 року у справі №570/4823/15-ц. В ході розгляду справи відповідач не оспорював ту обставину, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Вказана обставина також знайшла своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ч. 1 ст.\~69, ч.ч. 1, 2 ст.\~71 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди\~судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Положення ч. 1\~ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч.ч. 4-5\~ст. 71 СК України\~та п. 25 постанови Пленуму, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема щодо неподільних речей, необхідна обов`язкова згода одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Тому, з врахуванням встановлених обставин, відсутності доказів можливості поділу будинку в натурі відповідно до часток його співвласників, відсутності передумов для отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 ідеальну частку спірного будинку. Згідно з ч.1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 908 грн. \~З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, тобто у розмірі 454 грн. 00 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 454 грн. 00 коп.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~На підставі викладеного,

Outcome: approved