Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Житловий будинок був переданий позивачу, як евакуйованому із зони відчуження. Згідно рішення виконавчого комітету Згурівської районної ради народних депутатів № 172 від 21.11.1991 року на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок обліку житлового фонду», затвердженої Наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року № 136 були затверджені акти передачі житлових будинків по [ADDRESS] . Проте в доданому до цього рішення списку під номером 27 зазначено, що переданий позивачу будинок [ADDRESS] . Згідно рішення виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 26 лютого 2004 року № 9.2 були затверджені акти передачі житлових будинків з надвірними будівлями, згідно чого позивачу [PERSON] передано у власність житловий будинок по [ADDRESS] . Правильною адресою розташування будинку є [ADDRESS] . Позивачу було відмовлено нотаріусом у посвідченні заповіту на вищевказане майно, у зв"язку із помилкою в зазначенні адреси, а саме вулиці будинку у правовстановлюючих документах. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на спірний житловий будинок. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. В підготовче судове засідання сторони не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Позивач [PERSON] направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути по суті у підготовчому судовому засіданні. Представник Згурівської селищної ради Мокронос В. направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, зазначивши, що наслідки визнання позову є йому зрозумілими. Суд визнав можливим розглядати справу у відсутність сторін, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та його неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, враховуючи визнання позову відповідачем. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, враховуючи визнання позову відповідачем, яке прийняте судом, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Обставини, викладені у позовній заяві підтверджуються письмовими доказами, які були досліджені судом. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по по [ADDRESS] , згідно рішення виконавчого комітету Згурівської районної ради народних депутатів № 172 від 21.11.1991 року на підставі Постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок обліку житлового фонду», затвердженої Наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року № 136. Згідно рішення виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 26 лютого 2004 року № 9.2 були затверджені акти передачі житлових будинків з надвірними будівлями, зокрема і позивачу. В Списку евакуйованих громадян до Рішення виконавчого комітету Згурівської районної ради народних депутатів № 172 від 21.11.1991 року та Акті про передачу житлового будинку, адреса будинку зазначена з помилкою в написанні [ADDRESS] (копія рішення зі списком евакуйованих - а.с.5-8, копія технічного паспорту на житловий будинок - а.с.9-10, копія акту про передачу житлового будинку з відміткою про реєстрацію права власності - а.с.11). Місце проживання позивача зареєстровано саме по [ADDRESS] (копія паспорта з відміткою про реєстрацію місця проживання - а.с.4, копія будинкової книги - а.с.9). Згідно картографічних даних в [ADDRESS] в даному населеному пункті відсутня ( https://www.google. com.ua /maps, http://bascap.com.ua/kiivska-oblast---karta-z-vulitsyami-i-budinkami ). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Позивачу було відмовлено нотаріусом у посвідченні заповіту на житловий будинок, у зв"язку із невірним зазначенням адреси житлового будинку у правовстановлюючих документах. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В ході судового розгляду судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] . Через наявність помилки у зазначенні адреси житлового будинку у правовстановлюючих документах, а саме замість [ADDRESS] , право власності позивача на житловий будинок не визнається та оспорюється іншими особами. Суд вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved