Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON], посилаючись на те, що відповідачі самовільно виконали самочинну прибудову - без подання правовстановлюючих, дозвільних документів виконали роботи з реконструкції квартири з улаштуванням на першому поверсі веранди, площею 12 кв.м. на першому поверсі будинку [ADDRESS], чим значно погіршила житлово-побутові умови мешканців та технічний стан будинку, у зв'язку з чим просить зобов'язати [PERSON] власними силами і за свій рахунок звільнити самовільно захоплену земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об'єкту, площею 12 кв.м. за адресою: [ADDRESS], стягнути понесені судові витрати. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Відповідач заперечувала проти задоволення позову, в останнє судове засідання не з'явилась, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду повідомлені не були. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про необхідність задоволення позовної заяви Одеської міської ради з наступних підстав. Факт самовільного улаштування, без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, самочинного будівництва (без дозвільних документів самовільного зайняття земельної ділянки та побудови веранду, площею 12 кв.м. за адресою: [ADDRESS]), підтверджується розпорядженням Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 340р від 25.07.2014р., доповідною запискою КП «ЖКС «Північний» від 15.07.2014 року № 896, протоколом про адміністративне правопорушення № 34 від 10.07.2014 року, актом перевірки № 34 від 10.07.2014 року, приписом № 34 від 09.07.2014 року, актом про встановлення факту самочинного будівництва від 10 липня 2014 року №34, планом схемою тощо (а.с. 7-14). Відповідно до ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Самочинно реконструйована квартира до експлуатації не прийнята. Відповідно до ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Згідно ст.83 ЗК України, майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари є землями загального користування населених пунктів. Згідно з п.1 ст.10, п.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ради представляють інтереси територіальної громади і здійснюють від її імені і в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування. Згідно зі ст.12 Закону України «Про основи містобудування», до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а з відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій. У відповідності до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Відповідно до ст.5 Закону України «Про основи містобудування», при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; участь громадян, об'єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об'єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій. Відповідно до ст.23 Закону України „Про планування і забудову територій (в редакції, що діяла на час проведення реконструкції), будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. Планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд. Згідно зі ст.24 Закону України „Про планування і забудову територій (в редакції, що діяла на час проведення реконструкції), фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування. Здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Згідно п.1.1 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робот, затвердженого наказом Держбуду України від 05.12.2000р. N 273, дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення (роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт. Виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється. У відповідності до ст.3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з 4.2 ст.83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Ст. 116 ЗК України передбачає, що рішення про передачу земельної ділянки, яка входить до складу державної (комунальної) власності в користування є виключним правом органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», земля в межах м.Одеси є комунальною власністю, належить територіальній громаді м.Одеси, представником якої є Одеська міська рада. Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. Пункт 34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлює, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є винятковою компетенцією міської ради. Земельна ділянка, на якій знаходиться самочинна добудова, відповідачу у користування чи у власність не надавалась. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином суд дійшов до висновку про те, що позов Одеської міської ради підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved