Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

\~ Позивач [PERSON] звернулася із позовом в якому просить визнати недійсним договір дарування нею житлового, розташованого за адресою: Харківська область, Великобурлуцький р-н, смт. Великий Бурлук, вул.Комінтерна, буд.24, своєму онуку [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є людиною похилого віку, [INFO], а тому сама себе не в змозі обслуговувати. В звязку із чим вона бажаючи передати належний їй на праві приватної власності спірний житловий людині в обмін на догляд за нею 15.03.2006 р. пішла із своїм онуком [PERSON] де їй надали підписати договір і який вона підписала не розуміючи, що це є договір дарування житлового будинку, а не договір довічного утримання, який вона фактично бажала укласти. Проживши із нею разом нетривалий час онук та його дружина кинули її і вона залишилась в цьому будинку сама без сторонньої допомоги, вона зрозуміла, що її ввели в оману, зараз бажала би передати цей будинок у власність іншій особі, яка би дійсно здійснювала догляд за нею. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] будучи відповідно ч.5 ст.74 ЦПК України повідомленим про час слухання справи в судове засідання не зявився, суд про причини неявки не повідомив та не подав заяву про розгляд справи без його участі, а тому суд зі згоди представника позивача продовжує розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, зваживши доводи, наведені учасниками судового процесу суд доходить наступного висновку. Встановлено, що 15.03.2006 р. позивач [PERSON] подарувала належний їй на праві власності житловий будинок розташований в смт,. Великий Бурлук по вул. Комінтерна, буд.24,своєму онуку [PERSON]. Договір був посвідчений державним нотаріусом Великобурлуцької державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за №586(а.с.5). Згідно витягу з реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 16.03.2006 р. відповідач [PERSON] є власником спірного житлового будинку(а.с.6). Зазначене також підтверджується копією технічного паспорту(а.с.7-8). Із довідки виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради №252 від 20.01.2016 р. вбачається, що позивач проживає разом із сімєю відповідача(а.с.9). Згідно актам обстеження від 06.20.2016 р. та від 13.03.2016 р. відповідач та його сімя разом із позивачкою не проживають(а.с.10). Територіальний центр соціального обслуговування Великобурлуцької РДА 03.02.2016 р. надав довідку про те, що з 15.08.2013 р. вони надають соціальну допомогу позивачу [PERSON]Ф.(а.с.11). Свідок [PERSON] пояснив, що сусідка [PERSON] віддала свій дім онуку [PERSON] сподіваючись, що той буде її доглядати, але вже пройшло декілька років, з того часу як відповідач та його сімя кинули позивачу, а вона себе почуває плохо. Суд звертає особливу увагу на те, що дарувальник, [PERSON] при укладанні спірного договору через свій похилий вік була введена в оману не розуміючи різниці між договором дарування та договором довічного утримання. На даний час дії відповідача , який ввів в оману позивача, загрожують стану здоровя позивача. Згідно зі ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.09 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зазначено що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Таким чином, суд констатує, що [PERSON] ввів іншу сторону та нотаріуса, який посвідчував договір в оману, а тому наведених вище підстав суд визнає договір дарування, укладений 15 березня 2006 року недійсним.\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: approved