Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», (далі ККП «Маріупольтепломережа) звернулося до суду із даним позовом, яким просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 27237,27 гривень за період з 01.10.2016 року по 01.12.2019 року, а також 3 % річних в сумі 385,72 гривень, інфляційні витрати в сумі 1040,96 гривень, а також судовий збір в розмірі 1921 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідачі, які проживають по [ADDRESS] , є споживачами теплової енергії відповідно до особового рахунку № [NUMBER] . У зв`язку з тим, що відповідачі оплату за користування тепловою енергією вносять не регулярно та не у повному обсязі, у них утворилася заборгованість, яка за період з 01.10.2016 року по 01.12.2019 року становить 14456,06 гривень. Протягом вказаного періоду відповідачі користувалися послугами позивача, нарахування за їх споживання проводилось відповідно до встановлених тарифів. Щомісячно, при отриманні квитанцій відповідачі повідомлялися про наявність заборгованості та необхідність її оплати, однак до теперішнього часу заборгованість не сплачена. Просить стягнути заборгованість за користування тепловою енергією, 3 % річних та інфляційні витрати та судовий збір. 12 березня 2020 року представник позивача Коляда Ю.Г. надала уточнену позовну заяву в якій просила стягнути заборгованість за користування тепловою енергію за період з 01.02.2018 року по 01.02.2019 року в розмірі 10816,09 гривень, а також 3 % річних в сумі 312,42 гривень, інфляційні витрати в сумі 469,59 гривень, а також судовий збір в розмірі 1921 гривень тільки з [PERSON] . Відповідно до ухвали суду від 11 січня 2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 11 червня 2020 року від представника позивача надійшла заява про вирішення справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] та є споживачами теплової енергії відповідно до особового рахунку № [NUMBER] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 5/25 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 01 лютого 2018 року. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Також, даною нормою було визначено, що споживачем житлово-комунальної послуги являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати таку послугу. Як вбачається зі змісту статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. В силу ч. 1 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. При цьому пунктом першим частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» прямо передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Натомість, відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 20 цього Закону на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Згідно із положеннями ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Дана норма закріплена також змістом ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Як вбачається з розшифровки особового рахунку № [NUMBER] заборгованість відповідачки [PERSON] за користування тепловою енергією за період з 01.02.2018 року по 01.02.2019 року становить 10816,09 гривень. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є по суті грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги, суд вважає, що на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з доданих до позову розрахунків, сума інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржниками грошового зобов`язання становить 469,59гривень, 3% річних від простроченої суми становлять 312,42 гривень. Враховуючи той факт, що суду не було надано доказів щодо належного виконання відповідачкою обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг і тим самим не оспорює наявність підстав для стягнення з неї зазначеної заборгованості, то суд вважає, що позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідачки на користь ККП «Маріупольтепломережа» підлягає стягненню заборгованість за користування тепловою енергією у загальній сумі 10816,09 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 1921,00 гривень.

Outcome: approved