Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію мотивуючи тим, що відповідач проживає та зареєстрований в [ADDRESS], споживає теплову енергію, вироблену позивачем, але в зв`язку з тим, що відповідач вчасно не розраховувався за надані послуги, станом на 16.06.2014 року виник борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання в сумі 4456,68 грн. Крім того, за весь час прострочення сплати платежів нараховані інфляційні в розмірі 529,29 грн., 3% річних в розмірі 288,06 грн. В судовому засіданні представник позивача Московець З.П. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Зауважила, що основний борг відповідача перед підприємством станом на 16.06.2014 року складає 4456,68 грн. Крім того, за весь час прострочення сплати платежів нараховані інфляційні в розмірі 529,29 грн., 3% річних в розмірі 288,06 грн. Просила стягнути з відповідача судові витрати в сумі 243,60 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно рекомендованою кореспонденцією, позов не оспорив. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, суд вважає можливим згідно ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у [ADDRESS]. В дану квартиру надається теплова енергія, вироблена позивачем. Встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи відповідають зобов`язальні правовідносини, що склались між сторонами в сфері житлово-комунальних послуг, тому при обґрунтуванні рішення суд застосовує норми Житлового кодексу Української РСР та норми ЦК України. Пунктом 1 частини 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 509, 526 ЦК України одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що передбачено ст. 610 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідна правова позиція Верховного Суду України викладена в ухвалі у справі № 6-59цс13 про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території). Споживаючи послуги, надані КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго", відповідач не оплатив надані послуги у встановленому порядку. Відповідно до розрахунку позовних вимог станом на 16.06.2014 року сума боргу становить 456,68 грн., інфляційні - 529,29 грн., 3% річних - 288,06 грн. Дані суми підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Оскільки позивачем при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с. 6, 7), дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved