Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди в регресному порядку у розмірі 7 876, 37 гривень. В обґрунтування позову вказує, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в особі Жовтневого відділення Харківської обласної дирекції ПАТ «HACK «ОРАНТА» було застраховано цивільно-правову відповідальність водіїв за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу ГАЗ 3307, державний номер [NUMBER] . Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлено в сумі 100 000 гривень, франшиза складає 0 гривень. 12 грудня 2018 року на 15 км автошляху Харків - Вовчанськ сталась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням водія [PERSON] та автомобілем Geely, державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП автомобілям було спричинено механічні пошкодження. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , за ч.1 ст.124 КпАП України, було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. 13 грудня 2018 року до страховика надійшла заява про виплату страхового відшкодування від третьої особи (потерпілого) [PERSON] , якому належить згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль Geely, державний номер [NUMBER] . У відповідності до складеної 20.12.2018 ремонтної калькуляції, відновлювальний ремонт автомобіля Geely, державний номер [NUMBER] , без урахування зносу деталей, що замінюються, складає 10 541,09 гривень; з урахуванням зносу деталей складає 7 876,37 гривень. З урахуванням зносу деталей, що замінюються, страховиком визначено до сплати та сплачено на користь потерпілої особи, [PERSON] страхове відшкодування в сумі 7 876,37 гривень. З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача 28.04.2019 була направлена претензія з пропозицією в добровільному порядку відшкодувати спричинену позивачеві шкоду, однак жодних дій, спрямованих на врегулювання спору в досудовому порядку, відповідачем не вжито. Ухвалою судді від 25.05.2020 було відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Оскільки відповідач з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 21.05.2018 між ПАТ «НАСК «ОРАНТА» і [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - поліс № АМ / 6939351, забезпеченим транспортним засобом є ГАЗ 3307, державний номер [NUMBER] (а.с. 6). 12.12.2018 о 17 годині 30 хвилин [PERSON] на 15 км автошляху Харків - Вовчанськ керував технічно несправним автомобілем ГАЗ 3307, державний номер [NUMBER] , у якого під час руху відірвалось заднє праве колесо та вдарило автомобіль Geely, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Таким чином, [PERSON] порушив вимоги п. 2.3 (а), п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Харківського районного суду Харківської області від 18 березня 2019 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення (а.с.30). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 13.12.2018 [PERSON] звернувся до ПАТ «HACK «ОРАНТА» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.9,14). Згідно складеної 20.12.2018 ремонтної калькуляції, відновлювальний ремонт автомобіля Geely, державний номер [NUMBER] , без урахування зносу деталей, що замінюються, складає 10 541,09 гривень; з урахуванням зносу деталей складає 7 876,37 гривень. Згідно ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. ПАТ «HACK «ОРАНТА» складено страховий акт №ОЦВ-18-20-16995/1, здійснено розрахунок страхового відшкодування і відшкодовано [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 7 876,37 гривень. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і ін.). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Відповідно до п. 38.1.1 «г» ст. 38.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого танспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позов в частині стягнення 7 876,37 гривень слід задовольнити. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved