Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2016 року звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, який був уточнений 20 листопада 2018 року ( т.2 а.с.16-25). В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25.04.2016 року приблизно о 19 год. 30 хв. [PERSON], [INFO], працюючи водієм ПрАТ ТЕК «Західукртранс» та керуючи автомобілем «MERSEDES BENZ» держ. № [NUMBER] з напівпричепом «KOGEL SN 24» держ. № [NUMBER], які відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів належать ПрАТ ТЕК «Західукртранс», в районі будинку 14-а на пр. Слобожанському в м. Дніпро при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, змінив напрямок руху вправо, виконуючи маневр повороту не з крайнього правого положення, через що допустив зіткнення з автомобілем «SUBARU FORESTER» держ. № [NUMBER], яким керував чоловік позивача [PERSON], який стояв без руху з правого боку від «MERSEDES BENZ» держ. № [NUMBER], заподіявши її авто значну матеріальну шкоду. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по адміністративній справі № 202/3266/16-п від 26 липня 2016 року водій [PERSON] визнаний винним за ст. 124 КУпАП в скоєнні зазначеної ДТП. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2016 року апеляційну скаргу адвоката Тарубарова А.В. в інтересах водія [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в силі без змін. Згідно з висновками автотоварознавчого дослідження № 105/16 від 17.05.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «SUBARU FORESTER» держ. № [NUMBER] складає 314 939 грн. 79 коп., розмір матеріальної шкоди 346 939 грн. 57 коп. Розмір втрати товарної вартості автомобіля, після пошкодження в порівнянні з ринковою вартістю подібного непошкодженого колісного транспортного засобу складає 31 140 грн. 78 коп. На даний час позивач вже відремонтувала свій автомобіль, вартість ремонту якого, відповідно до калькуляції № 197 від 18.07.2016 року, акту виконаних робіт № 197 від 31.08.2016 року та відповідних квитанцій про сплату за ремонт склав 298 964 грн. 56 коп. Оскільки, згідно з полісом АІ № 8286849 приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» вже відшкодувала позивачу 50 000 грн., то наразі невідшкодована сума матеріальних збитків становить 280 105 грн. 34 коп. Крім вартості матеріальних збитків, просила стягнути з ПрАТ ТЕК «Західукртранс» ще втрати від індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми, починаючи з 09 вересня 2016 року по 15 листопада 2018 року, що становить 105 826 грн. 68 коп., з яких 87 488 грн. 68 коп. є індексом інфляції, а 18 349 грн. становить три проценти річних. Просила суд стягнути з Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» на її користь матеріальні збитки в розмірі 385 991 грн.68 коп., моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. та судові витрати в розмірі 6 210 грн. 05 коп., а всього 412 201 грн. 73 коп. Справа перебувала у провадженні судді Марченко Н.Ю., призначеної на посаду судді строком на п'ять років, відповідно до Указу Президента України від 12 березня 2012 року №193/2012 «Про призначення судді» та у якої, станом на 13 березня 2017 року закінчилися повноваження судді. У лютому 2017 року Приватним акціонерним товариством транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON] про визначення ступеню вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 25 квітня 2016 року о 19-30 год. на проспекті Слобожанському 14-а в м. Дніпро мала місце дорожньо-транспортна пригода. Учасниками пригоди були: сідловий тягач марки «MERSEDES BENZ» реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом марки KOGEL SN24 реєстраційний номер [NUMBER], які належать ПрАТ ТЕК «Західукртранс» під керуванням водія [PERSON] та легковий автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON], під керуванням [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ПрАТ ТЕК «Західукртранс» завдано збитків пошкодженням напівпричепу KOGEL SN24 реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], змінив напрямок руху автомобіля вправо, допустив порушення п.10.1 ПДР України, що призвело до зіткнення з напівпричепом марки KOGEL SN24 реєстраційний номер [NUMBER] та спричинило матеріальні збитки. Відповідно до рахунку №05/11 від 06.05.2016 року та калькуляції ПрАТ "Дрогобицьке АТП-24655", вартість робіт по ремонту напівпричепа марки KOGEL SN24 реєстраційний номер [NUMBER] становить 53 440,58 грн. За договорами КАСКО напівпричіп не застраховано. До цього часу ніяких взаєморозрахунків по відшкодуванню вказаної вище шкоди не проводилось. Поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності у водія [PERSON] на момент ДТП не було. Просили стягнути солідарно на користь ПрАТ ТЕК «Західукртранс» з відповідачів матеріальну шкоду в сумі 53 440,58 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2017 року зустрічний позов Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» до [PERSON], [PERSON] про визначення ступеню вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування матеріальної шкоди прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та їх об'єднано в одне провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2017 року, справа розподілена судді Морозу В.П. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2017 року клопотання представника відповідача за первісним позовом Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» про призначення судової комплексної експертизи по цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс», третя особа - [PERSON], про відшкодування збитків, спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди та зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» до [PERSON], [PERSON] про визначення ступеню вини у настанні дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування матеріальної шкоди - задоволено частково, призначено комплексну судову експертизу та зупинено провадження у справі. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 року, справа розподілена судді Слюсар Л.П. 24 липня 2018 року цивільна справа повернена до суду з повідомленням №646-17 від 17.07.2018 року про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №202/7590/16-ц в зв'язку з не наданням замовником проведення даної судової експертизи колісного транспортного засобу марки «SUBARU FORESTER» реєстраційний номер [NUMBER] для проведення огляду, забезпечивши при цьому належні умови праці, оригіналу акту виконаних робіт №197 від 31.08.2016 року та оригіналу Висновку експертного дослідження автотоварознавця №105/16 від 17.05.2016 року з додатками. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П. від 27 липня 2018 року вказану справу прийнято до провадження, відновлено провадження у справі та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення комплексної судової експертизи відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року у задоволені клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи відмовлено. У судове засідання представник позивача за первісним позовом з'явився, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» у судове засідання з'явився, проти задоволення первісного позову заперечував, просив задовольнити вимоги за зустрічним позовом з наведених у ньому підстав. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача [PERSON], представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справи про адміністративне правопорушення № 202/3266/16-п, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 25.04.2016 року о 19:30 годині в місті Дніпрі на виїзді з прилеглої проїзної частини на проспект Слобожанський в районі будинку № 14-А, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER] з напівпричепом KOGEL SN 24 номерний знак [NUMBER], при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, змінив напрямок руху вправо, виконуючи маневр поворот не з крайнього правого положення, через що допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який стояв без руху з правого боку, що підтверджується постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2016 року. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2016 року апеляційну скаргу адвоката Тарубарова А.В. в інтересах водія [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в силі без змін. Встановлено, що висновок експертного дослідження №18/10.1-29 від 29.06.2016 року, судом першої інстанції не взято до уваги правильно, оскільки даний висновок був зроблений за заявою зацікавленої сторони, та містив вихідні данні, які були надані лише захисником. В матеріалах справи міститься постанова судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року, якою було обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про призначення комплексної судово-трасологічної експертизи та автотехнічної експертизи, з тих підстав, що згідно зі змістом заявленого захисником клопотання вбачається, що він ставить під сумніви показання свідків, проте висновки щодо показів того чи іншого учасника ДТП є прерогативою органу посадової особи, що розглядає справу про адміністративне правопорушення. Вимоги щодо дотримання ПДР України всіма учасниками дорожнього руху, визначені Правилами Дорожнього руху, тому апеляційним судом відмовлено в задоволенні клопотання щодо проведення автотехнічної експертизи, оскільки відповідно до ст.273 КУпАП, вбачається, що експерт призначається у разі, коли виникає потреба в спеціальних знаннях, а оскільки заявником не доведено необхідність її призначення і судом першої інстанції вже було відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання та його доводи зводяться до переоцінки доказів, що не дає підстави для призначення цієї експертизи. Суд дійшов висновку, що порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України, а саме пунктів 1.3, 1.5, 10.1, 10.6 знаходяться в причинно-наслідковому зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], автомобіль [NUMBER], належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності ( т.1 а.с.8). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів [NUMBER] автомобіль [NUMBER], належить відповідачу Приватному акціонерному товариству транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» на праві приватної власності. Як встановлено з матеріалів справи, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ ТЕК «Західукртранс» та безпосередньо виконував трудові обов'язки. У відповідності до ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. 11.05.2016 року відбувся огляд пошкодженого автомобіля [NUMBER] незалежним судовим експертом [PERSON], за результатами якого був складений Висновок експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 105/16 від 17.05.2016 року. Відповідно до даного висновку, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю [NUMBER], склала 346 080,57 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 314 939,79 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], була застрахована за полісом № АІ/8286849 в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна». Відповідно до заяви на отримання переказу Privat Moneу від 04.11.2016 року, ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» виплатило страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 50 000 грн. Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на користь, третьої особи, користь страховик має виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України). Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу було виплачено страхове відшкодування третьою особою в розмірі оціненої шкоди в сумі 50 000 грн., що відповідає вимогам ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим, з наданих позивачем квитанцій ФОП [PERSON] вбачається, що фактичний розмір матеріальних витрат, які позивач поніс за проведені відновлювальні роботи пошкодженого транспортного засобу склали 298964 грн. 56 коп. та втрата товарної вартості - 31 140 грн. 78 коп., що становить 330105 грн. 34 коп. В зв'язку з цим, позивач у відповідності до ст.ст.1192,1194 ЦК України набув право на стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром понесених витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За вказаних обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 280 105 грн. 34 коп. (330 105 грн. 34 коп.- 50 000 грн.). Щодо заявлених позовних вимог в частині відшкодування втрати індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми починаючи з 09 вересня 2016 року по 15 листопада 2018 року в розмірі 105826 грн. 68 коп., з яких: 87488 грн. 68 коп. - індекс інфляції та 18349 грн. - три відсотки річних, суд виходить з наступнгого. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов та стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. При цьому суд виходить з того, що прострочення виконання Приватним акціонерним товариством транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» грошового зобов'язання з відшкодування шкоди почалося з дня набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, якою його працівник визнаний винним у вчиненні ДТП. Стосовно позовних вимог за первісним позовом щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Крім того п. 9 згаданої Постанови роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому на підставі вищевикладеного, та враховуючи характер та обсяг страждань, які зазнала позивач, характер понесених нею втрат та враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що достатньою сумою, яка здатна компенсувати моральні страждання позивачу є сума у розмірі 20 000 грн. Позовні вимоги зустрічного позову Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» до [PERSON], [PERSON] про визначення ступеню вини у настанні дорожньо- транспортної пригоди та відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Позивач за зустрічним позовом в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на висновок експертного дослідження № 18/10.1-29 від 29.06.2016 року Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, яким встановлено, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «SUBARU FORESTER» держ. № [NUMBER], [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п. 10.1 ПДР України, дії водія автомобіля «SUBARU FORESTER» держ. № [NUMBER] [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Проте даний висновок експертного дослідження був досліджений судом у справі про адміністративне правопорушення, постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2016 року у справі про адміністративне правопорушення № 202/3266/16-п водій [PERSON] був визнаний винним за ст. 124 КУпАП в скоєнні зазначеної ДТП. Окрім цього, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2016 року апеляційну скаргу адвоката Тарубарова А.В. в інтересах водія [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в силі без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову. У порядку статті 141 ЦПК України з відповідача Приватного акціонерного товариства транспортно-експедиційний комбінат «Західукртранс» на користь позивача [PERSON] підлягають відшкодуванню судові витрати в сумі 6210 грн. 05 коп.

Outcome: approved