Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив розірвати шлю між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 15 червня 1985 року Козятинським районним відділом ЗАГС Вінницької області, актовий запис №109. Позивач свої вимоги мотивував тим, що у них з відповідачем [PERSON] не скалося спільне життя через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов"язки з ведення спільного домашнього господарства. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб. Спільне господарство не ведуть майже два роки. Фактичні шлюбні відносини припинили з літа 2010 року. Спільних неповнолітніх дітей не мають. Вважає, що збереження сім"ї неможливе, шлюб носить формальний характер. В підготовче засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в підготовче засідання не з'явилася, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з'явились до суду. Судом встановлено, що 15 червня 1985 року сторони уклали шлюб, зареєструвавши його в м. Козятині райвідділом ЗАГС Вінницької області за актовим записом № 109, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-АМ №299550 (а.с.7) Неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього кодексу. Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає можливим прийняти визнання позову відповідачем та шлюб між сторонами розірвати , і бере до уваги той факт, що сторони припинили подружні стосунки з літа 2010 року, спільне господарство не ведеться, в наданий судом строк для примирення сторони не помирились. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, сторони створити міцної сім'ї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved