Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на таке. В 1989 році вона разом з батьком переїхала проживати до житлового будинку по [ADDRESS] . Як їй відомо, власник вказаного будинку [PERSON] , яка успадкувала його після померлої [INFO] [PERSON] , померла [INFO] . З того часу позивач зі своєю сім`єю (чоловіком та донькою) проживала у вказаному будинку, проводила в ньому капітальні та поточні ремонти, платила комунальні послуги та сплачувала земельний податок. При зверненні, 27.12.2019 року до державного реєстратора прав на нерухоме майно з питанням реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за адресою [ADDRESS] , їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю у неї документів, що підтверджують набуття прав на житловий будинок. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа вказаним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, вона просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарським спорудами за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник відповідача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв учасників справи про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 07.05.1981 року, спадкоємцем житлового будинку [ADDRESS] , який належить померлій [INFO] [PERSON] є [PERSON] (а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , актовий запис №224 ( а.с.8). З записів в домов ій книзі вбачається, що за адресою: [ADDRESS] з 15.12.1989 року зареєстрована [PERSON] (а.с. 11-12). У відповідності до акту-довідки депутата Михайлівської селищної ради проведено обстеження матеріально побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що за цією адресою проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] має дитину [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] ( а.с. 13). Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 10.02.2020 року, [PERSON] було відмовлено в державній реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] підстава відсутність документів, що підтверджують набуття права на вказане нерухоме майно (а.с.7). З договору про користування електричною енергією від 19.07.2007 року вбачається, що він укладений між [PERSON] та Михайлівським РЕМ. (а.с. 15). Згідно договору\~про надання\~послуг з\~централізованого постачання\~холодної води від 01.01.2012 року він укладений між [PERSON] та КП «Михайлівський комунгосп» (а.с. 16). З копії\~договору про\~надання послуг\~з газопостачання\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~від 10.03.2006\~року вбачається,\~що він\~укладений на\~ім`я [PERSON] ,\~який є\~цивільним чоловіком\~ [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до повідомлення КП «Михайлівське районне архітектурно планувальне та техінвентаризаційне бюро» від 19.12.2019 року за № 1077, інвентаризаційна вартість житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 19.12.2019 року становить 110573 грн. 00 коп. (а.с. 18). Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Як зазначено в пунктах 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Відповідно до пункту 1\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~цей Кодекс України набирає чинності з 01 січня 2004. Відповідно до пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~правила ст.344 Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій\~статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01 січня 2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об`єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17 (провадження 12-291гс18). В даному випадку позивачем надані належні, допустимі та достовірні достатні доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно відкрито і добросовісно володіє протягом десяти років нерухомим майном, а саме: житловим будинком [ADDRESS] , тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved