Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08.08.1998 року у Добросинській сільській раді Жовківського району Львівської області він з відповідачем зареєстрували шлюб, актовий запис № 7, у якому в них народилося троє дітей, двоє з яких на даний час є неповнолітні, а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач зрадила йому з іншим мужчиною, а тому подальше їх спільне проживання є неможливим. На грунті особистої неприязні та безпідставним підозр між ними виникають постійні сварки, після яких вони між собою не розмовляють тривалий час, що зіпсувало їх стосунки остаточно. А тому вважає, що їх сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо. Як наслідок просить розірвати шлюб. Позивач в підготовче судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, просить такі задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнала, просить такі задовольнити. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справу без учасників, зважаючи на подані ними заяви. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 08.08.1998 року у Добросинській сільській раді Жовківського району Львівської області, про що цього ж дня в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 7. Як стверджує позивач у позовній заяві у даному шлюбі у нього та відповідача народилося троє дітей, двоє з яких є неповнолітніми, саме син- [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видано Відділом РАГС Жовківського РУЮ Львівської області 08.08.2002 року та син-[PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського РУЮ Львівської області 30.06.2005 року. Відповідач не заперечує, що третя спільна дитина з позивачем [PERSON] є повнолітньою. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу між сторонами є зрада у подружній вірності зі сторони відповідача з іншим мужчиною, особиста неприязнь, постійні сварки, після яких позивач та відповідач між собою не розмовляють тривалий час. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сім'я фактично не існує. Суд враховує, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, просить розірвати шлюб. А тому суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як відповідач визнала позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову згідно квитанції № 0.0.1126964880.1 від 07.09.2018 року, тобто 352 (триста п'ятдесять дві) гривні 40 копійок. В той же час, суд враховує, що позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача в його користь судового збору, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, питання стягнення інших 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, не підлягає вирішенню, не є предметом розгляду справи, оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Outcome: approved