Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивував наступним. З 2005 року по липень 2015 року [PERSON] та [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] мешкали однією сім`єю. [INFO] у них народилась дитина [PERSON] . Мати дитини [PERSON] померла. Після смерті матері дитину забрала відповідач по справі - бабуся [PERSON] . На даний час дитина перебуває з нею, позивачу бабуся дитину не віддає, забороняє спілкуватись з дитиною, створює умови, які перешкоджають Позивачу виконувати свої батьківські обов`язки з незалежних від нього причин. Після смерті матері дитини, бабуся [PERSON] на підставі Розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району за № 719р від 25.08.2015 року була призначена опікуном малолітнього [PERSON] На підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 09.08.2016 року за № 756р «Про припинення опіки над малолітнім [PERSON] і внесення змін до розпорядження голови районної адміністрації міської ради від 25.08.2015 року № 719 р» опіка над малолітнім [PERSON] припинена та надана згода на тимчасове перебування дитини в родині [PERSON] до прийняття судом рішення щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2016 року у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] було відмовлено. Отже, законні підстави для перебування малолітнього [PERSON] у сім`ї Відповідача на теперішній час відсутні. Посилаючись на ст. 163 СК України, позивач звернувся до суду та просить відібрати [PERSON] від [PERSON] та передати [PERSON] позивачу. Ухвалою суду від 24.07.2017 року відкрито провадження у справі. 14.08.2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] 19.10.2017 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначила наступне. [INFO] народився її онук [PERSON] , матір`ю якого є її дочка [PERSON] , відомості про батька були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [INFO] донька позивача померла, розпорядженням Голови районної адміністрації по Орджонікідзевському району за № 719р від 25.08.2015 року [PERSON] , бабуся дитини, була призначена опікуном малолітнього [PERSON] Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016 року [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] . З часу народження дитини, [PERSON] не визнавав дитину, своїм сином не піклувався, матеріально не утримував та не виконує покладені на нього, як на батька дитини, обов`язки. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, для здорового та всебічного розвитку дитини, створені всі необхідні умови. Дитина не бажає зустрічатися з батьком, боїться його. Позивач має всі умови для проживання дитини разом з нею та його рідними братом та сестрою, які також мешкають з позивачем. Вважає, що проживання малолітнього [PERSON] в її сім`ї відповідає інтересам дитини, тому просить суд визначити місце проживання [PERSON] разом з нею, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.12.2017 року судом прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини для спільного розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 21.02.2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, встановлено строк для подання заяв по суті справи (а.с. 112). Ухвалою суду від 21.06.2018 року залишено без задоволення клопотання позивача за зустрічним позовом про виклик свідків, клопотання позивача за зустрічним позовом про витребування доказів задоволено частково, витребувані відомості про місце роботи та доходи позивача за первісним позовом [PERSON] та висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с.146). Ухвалою суду від 23.07.2018 року задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом про витребування доказів, витребувано інформацію щодо проходження лікування від алкогольної залежності позивача за первісним позовом (а.с.163). Ухвалою суду від 25.09.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 23.10.2018 року (а.с. 172). Ухвалою суду від 19.04.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення та проведення судово-психологічної експертизи. 07.03.2018 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідно до змісту якого, він просить у задоволенні зустрічного позову відмовити, вважає, що відповідач незаконно понад два роки утримує його сина, забороняє з ним спілкуватись та створює умови, які перешкоджають йому виконувати свої батьківські обов`язки та забезпечувати інтереси сина (а.с. 114-115). В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просять відмовити. Позивач пояснив, що до смерті матері дитини, вони мешкали всі разом, він не був зареєстрований батьком дитини, оскільки реєстрацією народження дитини, займалась мати дитини разом з бабусею. Він на той час був офіційно працевлаштований. Після смерті матері дитини, [PERSON] забрала бабуся та з того часу він не має змоги з ним спілкуватися. На даний час позивач офіційно не працевлаштований, але має середньомісячний дохід у розмірі 14000 грн., мешкає у двокімнатній квартирі разом зі своєю сестрою та племінником, алкогольні напої не вживає. Після того, як судом було визнано батьківство, він намагався спілкуватися з диною, однак бабуся заперечувала і цьому перешкоджала і син не бажав з ним спілкуватися, також бабуся відмовлялась від будь-якої матеріальної допомоги, яку він бажав надавати. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували, просили у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов - задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні 17.12.2018 року відповідач [PERSON] пояснила, що після смерті матері [PERSON] мешкає разом з нею, у сім`ї, де мешкають також разом його старші брат і сестра. Протягом цього часу батько дитини не вживав дій, направлених на участь у вихованні дитини. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітнього [PERSON] Під час розгляду справи, у судовому засіданні 17.12.2018 року у присутності психолога заслухано малолітнього [PERSON] , який пояснив, що не бажає зустрічатися з позивачем, боїться його, як батька його не знає, називає «[PERSON]». Вивчивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно 15.06.2016 року (а.с.13). [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 293/17 від 31.07.2015 року малолітньому [PERSON] надано статус дитини-сироти (а.с.8). Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 719р від 25.08.2015 року, [PERSON] , яка є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , призначено його опікуном. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016 року, яке набрало законної сили 06.06.2016 року, [PERSON] , [INFO] , визнано батьком [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису про народження № 668 від 23.09.2010 року, складеного на дитину [PERSON] , в частині Батька. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 09.08.2016 року за № 756р «Про припинення опіки над малолітнім [PERSON] і внесення змін до розпорядження голови районної адміністрації міської ради від 25.08.2015 року № 719» опіка над малолітнім [PERSON] припинена та надана згода на тимчасове перебування дитини в родині [PERSON] до прийняття судом рішення щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2016 року, залишеним без змін Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 07.06.2017 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] . Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Положеннями ч.ч. 7,8,9 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХЩ789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 15,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 14 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З аналізу вищезазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачена обов`язкова участь органу опіки та піклування при розгляді спору щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , наданого органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з бабусею [PERSON] . Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Вирішуючи позовні вимоги обох позовів, суд враховує отримані у судовому засіданні пояснення дитини, який не виявив бажання залишитися з позивачем [PERSON] В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, а Позивачем [PERSON] не надано належних доказів того, що поведінка Відповідача [PERSON] або наслідки її спілкування з дитиною, можуть суперечити інтересам дитини або впливати на нього негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку. Доводи позивача [PERSON] про відсутність законних підстав для перебування дитини [PERSON] у сім`ї відповідача [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано жодних обґрунтованих та достатніх доказів про створення відповідачем [PERSON] йому таких умов, за яких він позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина [PERSON] Забезпечення належних умов для життя та розвитку дитини відповідачем [PERSON] підтверджується дослідженими судом доказами. Психолого-педагогічною характеристикою від 05.07.2016 року № 02-28/101, виданою Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 42 „Сонечко Запорізької міської ради Запорізької області, підтверджено, що [PERSON] приводила та забирала з дошкільного закладу [PERSON] , виховувала його, цікавилася його життям, станом здоров`я, сплачувала необхідні внески, возила дитину для оздоровлення до Карпат . Відносно [PERSON] відсутня інформація щодо виконання батьківських обов`язків відносно дитини (а.с. 70). Крім того, листом даного навчального закладу від 13.09.2019 року № 01-26/135 підтверджено небажання дитини спілкуватися з [PERSON] (а.с. 71). Згідно отриманої судом інформації від Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 19.07.2018 року № 12944/11, не встановлено отримання доходів позивачем [PERSON] на час розгляду справи судом, необхідних для висновку про можливість надання позивачем належного матеріального забезпечення дитині та достатнього рівня її життя та розвитку. Відповідно до характеристики Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 94 Запорізької міської ради Запорізької області відносно [PERSON] , останній вчасно приходить до школи, чисто одягнений, має акуратну зачіску, у повному обсязі забезпечений шкільним приладдям, школу не пропускає без поважних причин у період з 01.09.2017 року по 18.01.2018 року, його опікуни цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання в сім`ї, регулярно відвідують школу, є членами батьківського комітету. Враховуючи встановлені судом та підтверджені отриманими в ході розгляду справи доказами обставини, які свідчать про створення відповідачем [PERSON] всіх необхідних умов для забезпечення здорового та всебічного розвитку дитини, виходячи з інтересів та потреб самої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про відібрання малолітньої дитини від відповідача [PERSON] є необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами, тому не підлягають задоволенню. Оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , умови проживання з якою на переконання суду у повному обсязі відповідають потребам дитини, а також з урахуванням позиції самої дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом з нею - його бабусею за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, понесені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на її користь, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору позивача за первісним позовом [PERSON] суд залишає за позивачем.

Outcome: approved