Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.12.2019 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Позов обґрунтовує тим, що 01.07.2011 р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час спільного проживання, від шлюбу у них народилось двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2017 року шлюб між ними розірвано, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей. Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею, та перебувають на її утриманні та вихованні. Позивач вказує на те, що за її участі діти забезпечені належним вихованням та піклуванням. Для них створені всі необхідні умови для життя, розвитку, навчання та дозвілля. Відповідач не приймає участі у житті дітей, їх вихованні, не цікавиться їх повсякденням, не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 10.12.2019 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, служба у справах дітей Броварської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю, та призначено підготовче судове засідання. 05.05.2020 від Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист, відповідно якого зазначено, що надання висновку по суті спору в даній справі не належить до компетенції органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, оскільки малолітні діти разом з матір`ю проживають у Київській області. Також просить розглянути справу без участі представника. Ухвалою суду від 10.08.2021 по справі замінено третю особу на належну на орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області. Ухвалою суду від 10.08.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої позивач підтримує позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю в повному обсязі, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надіслав через канцелярію суду висновок про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Так, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у сторін народилися двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] , син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [PERSON] , батьками дітей є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з вимогами ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України Про охорону дитинства , сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України , вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №10004069 від 04.10.2019р., позивач [PERSON] , [INFO] , за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 25.08.1988 р. по теперішній час. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №43878675 від 11.10.2019р., малолітній [PERSON] , [INFO] , за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 11.11.2011 р. по теперішній час. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №43878438 від 11.10.2019р., малолітній [PERSON] , [INFO] , за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 11.11.2011 р. по теперішній час. Позивач [PERSON] працює в дошкільному навчальному закладі №781 управління освіти Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації на посаді вихователя групи з 01.01.2014 р., відповідно до характеристики дошкільного навчального закладу №781 за місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до довідки №434179, виданої КМНКЛ Соціотерапія 29.07.2020 р., [PERSON] за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває. Відповідно до довідки, виданої КМПНЛ № 2 від 28.07.2020 р., [PERSON] під наглядом лікаря-психіатра не перебуває. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.09.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання їх дітей у розміроі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.03.2017 року. Відповідно характеристики, наданою школою І-ІІІ ступенів №282 Деснянського району м. Києва, малолітній [PERSON] навчається в 5-Б класі даного навчального закладу з 2015 року. За місцем навчання дитина характеризується позитивно. Матір приділяє значну увагу вихованню сина. Батько дитини не був присутнім на батьківських зборах та жодним чином не цікавився навчанням дитини в школі. Як вбачається з довідки від 30.09.2019 р. № 01-22/363, наданою школою І-ІІІ ступенів №282 Деснянського району м. Києва, малолітній [PERSON] навчається в 2-Б класі даного навчального закладу з 2018 року. За період навчання, батько [PERSON] не цікавився рівнем навчання дитини, батьківські збори не відвідував. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11, судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України " вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 08.09.2020 р. №669, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області вважає за доцільне визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, встановлено, що мати з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутові умови проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] створено належним чином, діти забезпечені всім необхідним для розвитку та виховання, про що працівниками служби у справах дітей складено відповідний акт. В ході проведеної співбесіди з малолітніми [PERSON] та [PERSON] , спеціалістами служби встановлено, що діти легко йдуть на контакт, намагались відверто відповідати на поставлені їм запитання. Діти характеризуються як емоційні, комунікабельні, веселі, мають розвинену пізнавальну діяльність, доброзичливо налаштовані на оточуючих. Діти проживають у сприятливому для себе сімейному середовищі, їх актуальні проблеми повністю задоволенні, мають стабільний графік навчання, дозвілля та сімейних заходів. Діти демонструють, що їхній теперішній стиль життя, а саме проживати разом з матір`ю та систематично приїздити в гості до батька, задовольняє їхні потреби та зручний для них. Враховуючи вік дітей, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, яка фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] працює і має самостійний дохід та постійне місце проживання, крім того, через малолітній вік діти потребують материнського догляду, та не має виняткових обставин, які дають підстави розлучити малолітніх дітей з матір`ю та визначити їх місце проживання з батьком, враховуючи бажання дітей жити з матір`ю, суд приходить до висновку, що проживання малолітніх дітей з матір`ю [PERSON] , відповідає інтересам дітей, у зв`язку з чим суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей сторін [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved