Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики вказавши, що 15 лютого 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він передав останній грошові кошти в сумі 274547,70 грн., що по курсу НБУ станом на 15.02.2016 р. становить 10500 доларів США, які відповідачка зобовязувалась повернути не пізніше 15.02.2017 р. в доларах США по курсу на дату повернення без урахування відсотків. Станом на 15.02.2017 р. відповідачка не повернула суми позики, в звязку з чим він звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], яким було посвідчено укладений між ним з відповідачкою договір позики з метою складання та направлення до [PERSON] листа-повідомлення про необхідність добровільної сплати суми заборгованості за договором. Відповідачкою було проігноровано зазначеного листа, борг не повернуто, тому він просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 279183,45 грн., 4000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та понесені витрати на сплату судового збору. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання правочину недійним, оскільки вважає договір позики недійсним у звязку з тим, що укладений він під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Так, вона мала на своєму утриманні батька [PERSON], [INFO], який був особою похилого віку та мав онкологічну хворобу, потребуючи за станом здоровя догляду, який вона здійснювала. У звязку з його хворобою їй потрібні були кошти на його лікування та проведення хіміотерапії. Батько 11.10.2015 р. помер. Під впливом цих тяжких обставин, а саме необхідності оплати лікування батька, а потім на його поховання, вона взяла в борг кошти в 2015 році у різних фізичних осіб. В звязку з необхідністю повернення цих коштів, вона вимушена була укласти 15 лютого 2016 року договір позики з відповідачем. Крім того, насправді вона отримала від відповідача у борг 150\~000,00 грн., тобто підписавши договір позики, вона взяла у борг значно меншу суму в звязку з тим, що їй вкрай були потрібні гроші, які були використані нею на лікування батька, які були нею запозичені в інших людей. При укладенні вказаного договору не були дотримані вимоги ч.ч. 3,5 ст. 203 ЦПК України щодо волевиявлення учасника правочину, який має бути вільним і відповідати внутрішній волі, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тому оскільки правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це робити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі, просить визнати недійсним договір позики від 15 лютого 2016 року, укладеного між нею та [PERSON] Ухвалою суду від 05 травня 2017 року в якості забезпечення позову накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить відповідачу [PERSON], заборонивши їй вчиняти будь-які дії, повязані з відчуженням зазначеного майна, до вирішення спору в суді. Ухвалою суду від 25 травня 2017 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 12 липня 2017 року забезпечено позов шляхом накладення заборон відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної у м.Кривий Ріг ради здійснювати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON]. Ухвалою суду від 18 грудня 2017 року зустрічний позов [PERSON]\~ до [PERSON] про визнання правочину недійсним, прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги за зустрічним позовом [PERSON]\~ до [PERSON] про визнання правочину недійсним, об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року витребувано з КЗ «Криворізький онкологічний диспансер» медичну документацію відносно проходження лікування онкологічно хворим [PERSON], який помер 11.10.2015 року у віці 78 років. Витребувано з КЗ «Криворізька міська лікарня № 5» ДОР медичну документацію відносно проходження лікування онкологічно хворим [PERSON], який помер 11.10.2015 року у віці 78 років. Ухвалою суду від 10 липня 2018 року витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] завірені копії матеріалів нотаріальної справи за договором позики грошових коштів від 15.02.2016 р., укладеним між [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених в позові, просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Зустрічний позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву на зустрічний позов зазначено, що батько позивача за зустрічним позовом помер 11 жовтня 2015 р., в той час як спірний договір укладено 15 лютого 2016 року, тобто через чотири місяці. Таким чином, позивач маючи потребу у грошових коштах після смерті батька, мала змогу обирати умови та суму позики, в тому числі мала змогу скористатися послугами банківського кредитування, оскільки не була обмежена в часі через необхідність оплачувати оздоровчі процедури для батька чи нести інші витрати, повязані з його хворобою, на які вона посилається в позові. Крім того, основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Тому вважає, що відсутні будь-які правові підстави вважати спірний договір таким, що був укладений для усунення або зменшення вищенаведених тяжких обставин. Доводи про те, що [PERSON] було взято значно меншу суму, ніж зазначено в договір позики, спростовуються самим договором, відповідно до якого гроші передані позикодавцем та отримані позичальником в момент підписання договору. Крім того, договір був укладений без нарахування відсотків, тому твердження про невигідність умов безпідставне. Дієздатність позичальника під час укладення договору перевірена нотаріусом, [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та зміст умов договору. Оскільки зустрічний позов був поданий до суду через вісім місяців після подання первісного позову та неодноразових клопотань про відкладення судових засідань, вважає, що позовна заява про визнання договору недійсним подана позивачем з метою уникнення цивільно-правової відповідальності, тому просить в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнала з підстав, викладених в зустрічному позові, відповіді на відзив на зустрічний позов та письмових поясненнях, на задоволенні зустрічного позову наполягала з тих же підстав. В обґрунтування відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву та письмових пояснень зазначила, що витрати на лікування батька пирогова В.М. витрачала починаючи з 2012 року до його смерті 11.10.2015 р., внаслідок чого стала винна багато грошових коштів іншим людям. Внаслідок того, що останній рік перед смертю батько [PERSON] вжене міг самотужки себе обслуговувати та був прикутий до ліжка, з грудня 2014 року [PERSON] вимушена була звільнитися з роботи та позичати гроші на лікування в інших людей. У звязку з тим, що [PERSON] були запозичені грошові кошти в інших людей на лікування батька, а також з причини неможливості працювати, тому що батько потребував постійного догляді і були запозичені грошові кошти у позивача за первісним позовом [PERSON], але в іншій сумі, ніж зазначено у договорі позики, а саме було позичено 150\~000,00 грн., а не 274547,70 грн., що дорівнює станом на 15.02.2016 р. 10500 доларів США, як зазначено в п. 1 договору від 15.02.2016 р. Крім того зазначила, що на момент укладення договору [PERSON] мала 2 групу інвалідності, єдиним її доходом була пенсія по інвалідності. Наразі вона перебуває на умовах денного стаціонару КЗ «Криворізький онкологічний диспансер». Крім того, [PERSON] надано договір про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Юридична агенція «Щит і меч» в особі [PERSON], в той час як участь в судових засіданнях приймала [PERSON],а не [PERSON] Докази того, що [PERSON] має якесь відношення до ТОВ «Юридична агенція «Щит і меч», в матеріалах справи відсутні, тому вважає, що витрати на правничу допомогу позивачем за первісним позовом не підтверджені. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду під присягою пояснив, що він є колегою по роботі [PERSON] та з 2012 року знає [PERSON]. [PERSON] із [PERSON] познайомив [PERSON], який і попросив [PERSON] позичити [PERSON] кошти. По спірній угоді він був свідком при нотаріальному оформленні договору позики в лютому 2016 року. [PERSON] тоді позичила 10500 доларів США у [PERSON], у нотаріуса вона із цим погоджувалась та в письмовій заяві нотаріусу вказала, що гроші їй потрібні для її лікування, хоча, як він знає, ці гроші їй були потрібні для проведення фінансових операцій на біржі "Forex". Починаючи з 2012 року [PERSON] позичала час від часу у [PERSON] гроші та частково повертала, одного разу навіть [PERSON] виступав її поручителем. Кожного разу [PERSON] вигадувала причини, щоб не повертати гроші, тому [PERSON] і вирішив оформити договір позики та нотаріально його посвідчити. [PERSON] у нотаріуса запевняла, що у неї є чим віддавати, у неї є кошти на закордонних банківських рахунках в Дубаї. За батька [PERSON] нічого не казала та він про це нічого не чув. Допитаний після свідка [PERSON] свідок [PERSON] спочатку суду пояснив, що знає [PERSON] з 1999 року по роботі. У [PERSON] починаючи з 2012 року хворів батько на рак, на лікування потрібні були гроші. [PERSON] часто зверталась по допомогу за грошима. Він їй особисто позичав гроші, вона потім віддавала. На початку зими 2016 року він запропонував [PERSON] познайомити її з [PERSON] для укладення договору позики, тобто щоб перекредитуватись, оскільки на той момент їй потрібні були гроші в сумі 100000-150000 грн. [PERSON] була майже єдиним годувальником в сім'ї. Після того, як судом було запропоновано повторно прослухати його показання та нагадано про те, що він несе кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, свідок таки згадав, що насправді він познайомив [PERSON] з [PERSON] в 2012 році та дійсно одного разу теж в 2012 році виступав її поручителем, коли [PERSON] їй позичав гроші. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] з 1994 року, був її вчителем, потім вони спілкувались по роботі. Знає її молодшого брата [PERSON]. В 2012 році дізнався, що батько [PERSON] хворіє на рак, це вимагало значних затрат. В 2014 році [PERSON] звільнилась з роботи для догляду за батьком. Навесні 2015 року він позичив [PERSON] 5000 гривень, які вона повернула наприкінці 2016 року, сказала, що перепозичила і тому віддала тільки тоді. Свідок [PERSON] суду пояснив, що знайомий із [PERSON] з 2005 року по роботі. У неї з 2012 року хворів батько на онкологічну хворобу. [PERSON] декілька разів просила його підвезти батька до лікарні. З 2014 року [PERSON] не працювала, оскільки здійснювала догляд за батьком. Вікторія просила у нього гроші в позику. В 2014 році вона просила суми від 50 000 грн. і більше. Суд, вислухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і інші докази, дійшов до таких висновків. Як встановлено судом, відповідно до договору позики грошових коштів, укладеного 15 лютого 2016 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 274547,70 грн., що по курсу (26,1474) НБУ станом на 15.02.2016 р. дорівнює 10500 (десять тисяч пятсот) доларів США, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві зазначену суму грошових коштів в доларах США по курсу на день та час повернення боргу та на умовах і в строк, які зазначені в цьому договорі, без нарахувань відсотків (п. 1 договору). Пунктом 2 вказаного договору сторони погодили, що позика надається позикодавцем строком на 1 (один) рік (тобто на 12 місяців). Згідно п. 4 договору зазначену суму грошей позичальник зобовязується повернути не пізніше пятнадцятого лютого дві тисячі сімнадцятого року (15.02.2017 р.). Фактом виконання умов цього договору буде вважатися розписка, яку після повернення грошових коштів у повному обсязі, що зазначені в п. 1 цього договору, надасть позикодавець позичальникові (п. 7 договору). Відповідно до п. 6 договору, повернення боргу має здійснюватися за місцем проживання позикодавця. Відповідно до положень статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 526 ЦК України визначає, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а при відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно статті 533 ЦПК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пунктом 1 договору сторони погодили, що позичальник зобовязується повернути позикодавцеві зазначену суму грошових коштів в доларах США по курсу на день та час повернення боргу та на умовах і в строк, які зазначені в цьому договорі, без нарахувань відсотків. Відповідачем взято в позику грошові кошти в сумі 274547,70 грн., що по курсу (26,1474) НБУ станом на 15.02.2016 р. дорівнювало 10500 доларів США. Станом на дату подання позову (27 квітня 2017 р.) курс долара США становив 26,5889 грн. за 1 долар США. 10500,00 доларів США * 26,5889 грн. = 279 183,45 грн. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON], оскільки вони підтверджуються письмовими матеріалами справи. Стосовно зустрічних вимог [PERSON] про визнання правочину недійсним, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами\~статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень\~статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі\~статтею 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною першою\~статті 627 ЦК України\~встановлено що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 233 ЦК України\~правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої\~статті 233 ЦК України\~має бути доведено, що: особа вчиняє цей правочин під впливом тяжкої для неї обставини та умови правочину вкрай невигідні для цієї особи. До тяжких обставин відповідно до частини першої\~статті 233 ЦК України може бути віднесено тяжку хворобу особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загрозу втратити житло чи загрозу банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. При цьому слід мати на увазі, що тяжка обставина має бути саме для тієї особи, яка вчинила правочин. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже,\~правочин може\~бути визнаний\~судом недійсним\~на підставі\~статті\~233\~ЦК України,\~якщо його\~вчинено особою\~під впливом\~тяжкої для\~неї обставини\~і на\~вкрай невигідних\~умовах,\~чим друга\~сторона правочину\~скористалася.\~Тяжкими обставинами\~можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини,\~для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16 та постанові Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 206/4209/17-ц. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач за зустрічним позовом зазначила, що вона втратила батька, тому під впливом тяжких обставин уклала спірний договір. При цьому зазначила, що за період хвороби батька позичила багато коштів, змушена була їх віддавати, тому і звернулась до [PERSON] за позикою. З вказаного суд робить висновок, що [PERSON] звернулась до [PERSON] з метою виконання боргових зобовязань перед іншими особами, хоча вони були укладені в період хвороби-смерті її батька, тобто якраз під впливом тяжких обставин. Виконавши за рахунок позичених у [PERSON] грошових коштів, існуючі на той час боргові зобовязання, [PERSON] свої боргові зобовязання перед [PERSON] виконувати не бажає. Таким чином встановлені судом обставини не свідчать про існування тяжких обставин, внаслідок яких [PERSON] була вимушена укласти оспорюваний договір позики на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки не була обмежена у свободі вибору способу захисту своїх інтересів, тому обставина, що вона уклала договір, щоб повернути кошти іншим людям, позичені на лікування та поховання батька не може бути підставою для застосування частини першої\~статті 233 ЦК України. Крім того, на виконання ухвали суду за повідомленням Комунального закладу «Криворізька міська лікарня № 5» Дніпропетровської обласної ради від 27.02.2018 р. №212, [PERSON] за медичною допомогою не звертався, медична документація відсутня (а.с. 100, 108). За повідомленням Комунального закладу «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради від 06.03.2018 р. № 234, звернень [PERSON] до медичного закладу не встановлено, на обліку він не знаходився (а.с. 101). В подальшому представником позивача за зустрічним позовом до суду була надана медична документація, яка підтвердила факт хвороби [PERSON] Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили той факт, що у [PERSON] хворів батько та вона позичала гроші, однак вказане не підтверджує факту укладення договору під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних умовах. Більш того, вона повертала гроші допитаним в судовому засідання свідкам, не посилаючись на вкрай невигідні умови, в той час як наразі відмовляється виконувати боргові зобовязання перед [PERSON] Крім того, свідком [PERSON] було повідомлено, що у [PERSON] є ще менший брат [PERSON], тому неможливо однозначно стверджувати про те, що лише [PERSON] несла витрати на лікування, а в подальшому і поховання свого батька. Факт отримання коштів в меншій сумі, ніж заявлено до стягнення, [PERSON] не доведено. Посилання представника позивача [PERSON] на те, що факт отримання [PERSON] грошей в значно меншій сумі ніж та, що зазначена в договорі позики, підтверджено показаннями свідка [PERSON], судом не приймаються до уваги, оскільки вказаний свідок під присягою пояснив, що в лютому 2016 року був свідком того, як [PERSON] позичила у [PERSON] саме 10500 доларів США. При цьому сторони договору позики згідно тексту договору (а.с.9) попередньо ознайомлені з наслідками недодержання, при вчиненні правочину, вимог закону, усвідомлювали природу цього правочину та значення своїх дій, перебували при здоровому розумі, ясній памяті, діяли вільно, за відсутності будь-якого примусу, тощо. Більш того, згідно письмової заяви [PERSON], поданої 15.02.2016 року приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], вона просила нотаріуса посвідчити договір займа грошей у розмірі 10500 доларів США між нею та її знайомим [PERSON]. Вказана сума грошей необхідна їй для лікування за межами країни. Стверджувала, що це її дійсні наміри і добра воля. (а.с.158 - копія заяви) Таким чином, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] не довела наявність тяжких обставин, які вплинули на укладення спірного договору на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі частини першої\~статті 233 ЦК України\~є те, що його укладено для усунення або зменшення тяжких обставин (постанова ВС від 29 березня 2018 року у справі № 206/4209/17-ц), суд вважає необхідним відмовити в задоволенні зустрічних вимог за недоведеністю. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2791,83 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), та 640,00 грн. за подання заяв про забезпечення позову (а.с. 21,46), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. Понесені при подані зустрічного позову витрати позивачу за зустрічним позовом [PERSON] відшкодуванню не підлягають в звязку з відмовою в задоволенні вимог. Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013). Так, згідно з розясненнями, що містяться в пункті 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на\~\~користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правову допомогу копію договору про надання юридичних послуг від 25.04.2017 р. що укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична агенція «Щит і меч» в особі директора [PERSON], що діє на підставі Статуту, (а.с. 17); копію квитанції до прибуткового ордеру № 25/04-2017 на суму 400,00 грн. (а.с. 18); розрахунок витрат на правову допомогу (а.с. 68-69). Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт понесених позивачем витрат на отримання правової допомоги, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно частин 7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним продовжити дію заходів забезпечення позову згідно ухвал суду від 05.05.2017 р. та 12.07.2017 р. протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved