Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 26.04.2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить усунути перешкоди у розпорядженні нерухомим майном та звільнити із-під арешту квартиру за номером [ADDRESS] шляхом скасування арешту нерухомого майна накладеного на підставі ухвали б/н від 21.12.2004, реєстраційний номер обтяження 1564784; заборони на нерухоме майно накладена на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 27.04.2005 по справі № 11/141-05-4322, реєстраційний номер обтяження 2209200; арешту нерухомого майна накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження АА №1638000 від 04.08.2003, реєстраційний номер обтяження 8396969. Вказаний позов обґрунтовує тим, що позивачка є власницею квартиру за номером [ADDRESS] . Позивачка вирішили здійснити продаж вказаної квартири з приводу чого звернулась за формуванням інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності після отримання якої з`ясувалося, що на належну позивачці квартиру накладено арешти та оголошено заборону на нерухоме майно. Згідно відповіді Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса ПММЮ в (м. Одеса) від 23.06.2020 за № 1213с/02-14, яка є правонаступником Шостої одеської держнотконтори, усі документи які стосуються ухвали б/н від 21.12.2004 знаходяться в Одеському державному нотаріальному архіві. Згідно відповіді Одеського державного нотаріального архіву від 29.07.2020 за № 2522/01-20, за результатами проведення пошуку у всіх наявних на зберіганні та які відносяться до зазначеного питання документах сформованих Шостою одеською державною нотаріальною конторою за 2004 рік, а саме: розпорядження по накладенню і зняттю заборон відчудження нерухомого майна та реєстр для реєстрації заборон, інформація щодо арешту нерухомого майна із реєстраційним номером обтяження 1564784 відсутні. Згідно відповіді Господарського суду Одеської області від 08.07.2021 за № 02-08/11/141-05-4322/3955/2021, ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.10.2005 р. позовну заяву ТОВ «ІВ» до відповідачів ЖБК «Дністровець-2» та ДП «ПМК № 71», зустрічну позовну заяву ЖБК «Дністровець-2» до відповідачів ТОВ «ІВ», ТОВ «Хмельницькбудінвест», заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ДП «Укрконверсбуд» та Сільного українського швейцарського підприємства «Хільмак» було залишено без розгляду. В архіві Господарського суду Одеської області відсутня ухвала від 27.04.2005 по справі № 11/141-05-4322. Згідно відповіді Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 08.07.2021 за № 51739/31-15, за результатами пошуку у автоматизованій системі виконавчих проваджень інформація стосовно постанови ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ АА №163800 від 04.08.2003, в межах виконання якого накладений вищевказаний арешт на квартиру за\~номером [ADDRESS] відсутня. Позивачка зазначає, що наявність арештів та заборона на нерухоме майно у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження порушує її права як власниці вказаної квартири. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 27.04.2021 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.06.2021 року розгляд справи відкладено на 13.07.2021 на 11-30 у зв`язку з витребуванням доказів із Господарського суду Одеської області. Ухвалою суду від 15.09.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 13.10.2021 на 11:10 год. У судове засідання 13.10.2021 року сторони не з`явились. Представник позивачки адвокат Бондаренко Г.Є. подала до канцелярії суду заяву з проханням справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з`явились, відзив до суду не надали, заяв про відкладення розгляду справи або розгляд справи за їх відсутність до суду не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.01.2017 за № 13260590 виданий на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 2-5725/2006 від 01.12.2006, інформації із Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власностіза № 251982739 від 09.04.2021 року [PERSON] є власницею квартири за номером [ADDRESS] (а.с. ). Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявне обтяження квартири за номером [ADDRESS] , а саме: арешт нерухомого майна накладеного на підставі ухвали б/н від 21.12.2004, Шоста ОДНК, реєстраційний номер обтяження 1564784; заборона на нерухоме майно накладена на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 27.04.2005 по справі № 11/141-05-4322, реєстраційний номер обтяження 2209200; арешт нерухомого майна накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, АА № 1638000 від 04.08.2003, реєстраційний номер обтяження 8396969 (а.с. ). Згідно відповіді Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса ПММЮ в (м. Одеса) від 23.06.2020 за № 1213с/02-14, усі документи які стосуються ухвали б/н від 21.12.2004 знаходяться в Одеському державному нотаріальному архіві (а.с. ). Згідно відповіді Одеського державного нотаріального архіву від 29.07.2020 за № 2522/01-20, за результатами проведення пошуку у всіх наявних на зберіганні та які відносяться до зазначеного питання документах сформованих Шостою одеською державною нотаріальною конторою за 2004 рік, а саме: розпорядження по накладенню і зняттю заборон відчудження нерухомого майна та реєстр для реєстрації заборон, інформація щодо арешту нерухомого майна із реєстраційним номером обтяження 1564784 відсутня (а.с. ). Згідно відповіді Господарського суду Одеської області від 08.07.2021 за № 02-08/11/141-05-4322/3955/2021, ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.10.2005 р. позовну заяву ТОВ «ІВ» до відповідачів ЖБК «Дністровець-2», та ДП «ПМК № 71», зустрічну позовну заяву ЖБК «Дністровець-2» до відповідачів ТОВ «ІВ», ТОВ «Хмельницькбудінвест», заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору ДП «Укрконверсбуд» та Сільного українського швейцарського підприємства «Хільмак» було залишено без розгляду. В архіві Господарського суду Одеської області відсутня ухвала від 27.04.2005 по справі № 11/141-05-4322 (а.с. ). Згідно відповіді Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 08.07.2021 за № 51739/31-15, за результатами пошуку у автоматизованій системі виконавчих проваджень інформація стосовно постанови ВДВС Білгород-Дністровського МРУЮ АА №163800 від 04.08.2003, в межах виконання якого накладений вищевказаний арешт на квартиру за\~номером [ADDRESS] відсутня (а.с. ). Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статями 15,16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнои та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, оскільки виконавчі документи за якими боржником є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянки України з безконтактним електронним носієм, документ № [NUMBER] , орган який видав 5118, дата видачі 28.10.2020, на виконанні у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не перебувають, суд приходить до висновку, що в теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для арештів, заборони відчуження Позивачці квартири за номером [ADDRESS] , яка їй належить на праві приватної власності. Безпідставні арешти, оголошення заборони відчудження квартири за номером [ADDRESS] , обмежує права позивачки як власниці вказаного майна, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі\~статтею 55 Конституції України,\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом\~статті 15 ЦК України,\~право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено\~статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.\~Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так,\~у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини\~зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом установлено, що, існування заборони на відчуження нерухомого майна квартири за номером [ADDRESS] , перешкоджає позивачці розпоряджатися цим майном, належне їй на праві приватної власності, тому її права підлягають захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування записів про обтяження), що відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачці на праві приватної власності, порушує її права та законні інтереси, оскільки існування вказаних обтяжень нерухомого майна позбавляє можливості власниці вільно розпоряджатися належним їй майном, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved