Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, - факт народження дитини в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану. Заява мотивована тим, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка в м.Донецьку. Заявник, зазначає, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2013 р., є громадянами України та обоє проживають на тимчасово окупованій території України. Заявник, як родич (дід новонародженої та батько [PERSON]) особи, факт народження якої на тимчасово окупованій території України необхідно встановити,звернувся до органів ДРАЦС з метою проведення державної реєстрації народження онуки. Заявнику було відмовлено в проведенні такої реєстрації, оскільки документи про народження дитини видані незаконно утвореними органами, а тому взагалі не можуть бути прийняті до розгляду державними органами РАЦС для реєстрації факту народження дитини і отримання свідоцтва про народження, що видається органами ДРАЦС. Просить встановити факт народження онуки - [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] Встановлення факту народження необхідно для реєстрації дитини органами реєстрації актів цивільного стану Держави Україна. В судовому засіданні заявник підтримав заяву в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладенимв заяві обставинам, пояснивши, що у його сина [PERSON] та [PERSON] народилася дитина в м.Донецьк, в зв'язку з тимчасовою окупацією м. Донецька, державні органи на його території не здійснюють реєстрацію факту народження, тому він змушений звернутися до суду. Заінтересовані особи [PERSON] та[PERSON] в судове засідання не з*явилися, електронною поштою надіслали до суду заяви, де вимоги заяви [PERSON] підтримали, просили встановити факт народження їхньої дитини, записавши їх батьками, та просили проводити розгляд справи без їхньої участі. Представник заінтересованої особи - Подільський РВ ДРАЦС у м.Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Відповідно до ст.257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. В судовому засіданні встановлено та підтверджено документами, що заявник у справі [PERSON] є батьком [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], уродженець м.Торез Донецької області, громадянин України, місце проживання якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк Донецької області, громадянка України, місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS], перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21 вересня 2013 р. Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовим записом № 928. Згідно медичного свідоцтва про народження від 25.11.2016 р. № 1463, виданого Центральною міською клінічною лікарнею № 6 м. Донецька, [PERSON] народила дівчинку [INFO] о 18.30 год. Як вбачається з наданих документів, реєстрація народження дитини оформлена свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 16.11.2016 р. Ленінським відділом записів актів цивільного стану м. Донецька за невстановленим Державою Україна зразком. Згідно даного свідоцтва, [INFO] у м.Донецьк, народилася дитина - [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1276-р) «Про затвердження пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на ліні зіткнення», населений пункт м. Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 р. визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченимичастиною другою цієїстатті, є недійсним і не створюєправовихнаслідків. Згіднозі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених КонституцієюУкраїни, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ст. 144 ч. 2 Сімейного кодексу України у разі неможливості батьків з інших причин зареєструвати народження дитини, реєстрація провадиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина або в якому на цей час вона перебуває. Судом встановлено, що вищевказане свідоцтво про народження видано органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків, що позбавляє подружжя [PERSON], які є громадянами України, отримати відповідну соціальну допомогу при народженні дитини, а заявнику [PERSON] - зареєструвати місце народження своєї онуки та реалізувати інші права та обов'язки, пов'язані із народженням дитини. Таким чином, відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану України не має можливості, без судового рішення, зареєструвати народження малолітньої онуки заявника у справі у відповідності до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року. Відповідно до ст.7 ч.1 Закону України «Про громадянство України» новонароджена дитина [PERSON] та [PERSON] є громадянином України як особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України Відповідно до вимог ч. 4, 7 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Положеннями ст.ст.3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Так, у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidouv. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defactoорганів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprusv. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozerv. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки документів про народження дитини, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник, як родич новонародженої дитини (дідусь), не має можливості надати до органів ДРАЦС документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема медичне свідоцтво про народження за встановленою МОЗ України формою, а факт народження [PERSON] дитини жіної статі [INFO] підтверджено в судовому засіданні, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог заявника . Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по-батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою родичів, в разі якщо батьки з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини. На підставі ст.122 СК України, якоювизначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 21.09.2013 р., актовим записом № 928, факт народження дитини встановлено в судовому засіданні з наданням підтверджуючих документів. Судом встановлено, що батьки визначились з ім'ям новонародженої дочки - [PERSON]. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту народження дитини - [PERSON], [INFO], у місті Донецьк (Україна), батьками якої є громадяни України - [PERSON] та [PERSON]. В зв'язку з наведеним заява підлягає повному задоволенню, оскільки вимоги заявника засновані на законі на підтверджені в ході судового розгляду. Відповідно до ст.257-1 ч.4 ЦПК України рішення підлягає негайному виконанню. На підставівикладеного, ст.ст.3 п.1, ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.7 ч.1 Закону України «Про громадянство України», ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved