Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON], зареєстрована за адресою: [INFO], звернулась до суду з даним позовом та просить ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася 06 листопада 2005 року після смерті її матері [PERSON] терміном три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Вказаний позов обґрунтований тим, що після смерті рідної матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,96 га, що знаходиться на території Недригайлівської селищної ради, право власності на яку посвідчено за померлою державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 021600, виданим Недригайлівською селищною радою народних депутатів 14 серпня 2001 року. При зверненні до нотаріуса для оформлення спадкових прав, позивачу було фактично відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку шляхом надання письмового роз`яснення щодо неможливості видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також рекомендовано звернутись до суду для захисту своїх прав як спадкоємця. Про таку необхідність позивач раніше не знала, оскільки не орієнтується в цивільному законодавстві. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку немає, майновий спір відсутній, відумерлою спадщина не визнавалась. Викладені обставини вважає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розгляд справи провести без її участі (а.с.18). Представник Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області (відповідача по справі) у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі (а.с. 17). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась 22 грудня 1960 року в м. Пласт Російської Федерації, що підтверджується копією паспорту серії МА № 566095, виданого 03 листопада 1998 року Зарічним РВ СМУ УМВС України в Сумській області (а.с.3). У свідоцтві про народження позивача серії V-ИВ № 358376 її батьками зазначені: в графі «батько» [PERSON], в графі «мати» - [PERSON] (а.с.5). 06 листопада 2005 року в смт. Недригайлів, Недригайлівського району Сумської області померла [PERSON], рідна мати позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БП № 019119 (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 021600, яку позивач на час розгляду справи бажає оформити за собою (а.с.8). З довідки, виданої виконавчим комітетом Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області 14 вересня 2017 року за вих. № 3412, вбачається, що [PERSON], [INFO], до дня смерті 06 листопада 2005 року постійно проживала в [INFO]. На день смерті [PERSON] проживала одна (а.с.7). При зверненні позивача до нотаріуса щодо питання оформлення спадщини, їй фактично було відмовлено в цьому шляхом надання письмового роз`яснення за вих. № 1435/01-16 від 15.09.2017р. (а.с.9) про те, що можливості видати свідоцтво про право власності на спадщину немає, у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також рекомендовано звернутись до суду для захисту своїх прав як спадкоємця. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Недригайлівського районного нотаріального округу [PERSON] від 27.09.2017р. № 1462/01-09 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), заведеної справи після померлої 06 листопада 2005 року [PERSON] не виявлено (а.с.15-16). Так, суд приходить до висновку про відсутність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, як за законом, так і за заповітом, в тому числі неповнолітніх та непрацездатних, після смерті [PERSON] Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб (лист Верховного Суду України від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України»). Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За матеріалами справи судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування. За загальними положеннями про спадкування, чинними на час виникнення спірних відносин, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1220, частина перша статті 1222, частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] є рідною дочкою спадкодавця [PERSON], на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, та із заявою про прийняття спадщини у визначений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач до нотаріуса не звернулась. Відповідно до вимог частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ураховуючи те, що в законодавстві не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, наведене вище свідчить про те, що позивач є спадкоємцем за законом і мала намір прийняти спадщину, яка відкрилась після померлої 06 листопада 2005 року [PERSON], від неї як спадкоємець не відмовилась. Відповідно до статті 1277 ЦК України, спадщина може бути визнана відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і може перейти у власність територіальної громади, належним відповідачем по даній справі є Недригайлівська селищна рада Недригайлівського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. У теперішній час спір про спадкове майно відсутній і спадщина не визнана відумерлою. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що причини, на які посилається позивач, що завадили їй вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є поважними, а тому позов є обґрунтованим, і з метою поновлення порушених прав позивача на спадщину після померлої 06 листопада 2005 року [PERSON] підлягає задоволенню. Достатнім для подання позивачем [PERSON] заяви про прийняття спадщини суд вважає надання їй строку в три місяці. Вимога про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору, позивачем не заявлялась.

Outcome: approved