Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з вищевказаним позовом, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги (а.с. 94 - 96), згідно яких посилається на те, що 19.08.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено відповідний кредитний договір № 245028-CRED, згідно якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 35 000, 00 грн., який відповідач зобов'язався повернути в строк до 16.08.2010 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 19.08.2008 року було укладено договір поруки, згідно якого вона зобов'язалась відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання відповідачем [PERSON] кредитних зобов'язань. Проте відповідачі неналежним чином виконували свої зобов'язання перед позивачем та 26.11.2010 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області було стягнуто з відповідачів суму боргу за кредитним договором станом на 06.07.2010 року, а саме заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами за користування кредитом та штрафи. Оскільки кредитний договір та договір поруки не розривався та відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання, борг не погашали, позивач звернувся до суду з даним позовом, за яким просять стягнути солідарно з відповідачів існуючий борг за відрахуванням вже стягнутого боргу за вищевказаним судовим рішенням, а саме стягнути заборгованість за процентами та штраф (процентна складова) станом на 12.12.2013 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги згідно заяви про зменшення позовних вимог, пояснивши, що оскільки укладені з відповідачами договори не розривались, відповідачі не повертають стягнутий попереднім рішенням суду борг, тому позивач продовжив нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, які просить стягнути з відповідачів, та штраф, передбачений кредитним договором. Позовну давність за даними вимогами укладеними договорами було встановлено в 5 років, з розрахунку боргу вбачається, що кошти на погашення боргу сплачувались і в 2009 році, і в 2010 році, крім цього, вона була перервана зверненням до суду із відповідним позовом, по якому 26.11.2010 року Вінницьким районним судом Вінницької області було стягнуто існуючий на той час борг за взятими відповідачами зобов'язаннями перед банком. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає його безпідставним з огляду на те, що в забезпечення кредитного договору в заставу було передано відповідне майно, за рахунок якого банк повинен задовольнити свої вимоги. Крім цього, вважає, що до заявлених позовних вимог слід застосувати наслідки спливу позовної давності, оскільки останній платіж за цим договором було здійснено ним ще 03.12.2008 року, та підтримав подану ним письмову заяву, якою просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 74). Відповідачка [PERSON] в судове засідання з розгляду справи по суті не з'явилася, хоча викликалася до суду завчасно і належним чином, тому її неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити з наступних підстав. Матеріалами справи доведено, що 19.08.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 245028-CRED, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 35 000, 00 грн., який відповідач зобов'язався повернути в строк до 16.08.2010 року та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] 19.08.2008 року було укладено договір поруки, згідно якого вона зобов'язалась відповідати перед позивачем в повному обсязі за виконання відповідачем [PERSON] кредитних зобов'язань. Оскільки [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором, 26.11.2010 року рішенням Вінницького районного суду Вінницької області було стягнуто з відповідачів, як боржника, так і поручителя, 56 558, 14 грн. боргу за кредитним договором станом на 06.07.2010 року, а саме заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами за користування кредитом та штрафи. Кредитний договір та договір поруки до цього часу не розірвано та борг перед позивачем не сплачено. Згідно розрахунків суми боргу (а.с. 6) та враховуючи відрахування стягнутих рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26.11.2006 року коштів (а.с. 96), станом на 12.12.2013 року борг за кредитним договором, який просить стягнути позивач, становить 70 313, 94 грн., з яких 66 965, 76 грн. - заборгованість за процентами; 3 348, 29 грн. - штраф (процентна складова). Даний розрахунок в судовому засіданні відповідачами не спростований та нарахування штрафу за звернення до суду в зв'язку з порушенням строків платежів встановлено п. 6.6. кредитного договору. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку, відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники та відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Тому вимоги позивача, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, про стягнення боргу солідарно з відповідача [PERSON] (боржника за кредитним договором) та з відповідача [PERSON] (поручителя за кредитним договором [PERSON]) підлягає задоволенню. Заява відповідача [PERSON] про сплив позовної давності за заявленими вимогами не приймається до уваги з наступних підстав. Так, ст. 256 ЦК України встановлено строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність). Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, та пред'явленням позову до боржників, в тому числі якщо предметом позову є лише частина вимоги. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, п. 6.8 кредитного договору, та п. 11 договору поруки позовну давність встановлено тривалістю 5 років. Згідно розрахунку боргу за кредитним договором, за яким відображено погашення боргу, останнє погашення нарахованих процентів було здійснено 19.10.2010 року. Крім цього, зверненням до суду з позовом, за яким 26.11.2010 року було винесено вищевказане рішення Вінницького районного суду Вінницької області та стягнуто існуючий станом на 06.07.2010 року борг, тому позовну давність було перервано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача в рівних частках слід стягнути понесені позивачем судові витрати, які підтвердженні документально, а саме відповідними платіжними дорученнями, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved