Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вище вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що [INFO] померла її матір - [PERSON] та відкрилась спадщина останньої, яка була прийнята нею шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки на момент її смерті проживала разом з нею, до того ж в неї залишились всі правовстановлюючі документи на спадкове майно. На момент смерті [PERSON] була громадянкою України, та була зареєстрована в [ADDRESS] , однак, останні роки свого життя та на момент смерті проживала разом з позивачем в Російській Федерації. При цьому, до складу спадщини спадкодавця [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай) розташовану на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 732699, виданого Кодимською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 20.11.1996 року №667, оригінал якого після смерті [PERSON] залишився у позивача. Крім цього, при оформленні спадщини виникла необхідність у встановленні факту, що померла [INFO] [PERSON] є матір`ю позивача, оскільки в свідоцтві про її народження серії [NUMBER] , виданого Кодимським районним ЗАГС матір`ю зазначено « [PERSON] ». Після народження позивача її матір зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , повторно виданого Кодимським районним бюро ЗАГС 08.08.1950 року, в якому ім`я матері позивача також зазначено « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Долгопрудненським міським ЗАГС 29.01.1964 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінивши своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Тому, на теперішній час позивач змушена подати до суду відповідну позовну заяву, в якій просить суд встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] є її матір`ю. Встановлення зазначених фактів заявнику необхідно для оформлення спадщини. 18.11.2021 року ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у загальному позовному провадженні, а також витребувано докази з Кодимської районної державної нотаріальної контори Одеської області і архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області (а.с.36-37). В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про дату, час і місце підготовчого засідання була своєчасно повідомлена належним чином. При цьому, позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила про підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі (а.с.44). Представник відповідача - Кодимської міської ради Подільського району Одеської області в підготовче засідання не з`явився, відповідач надав до суду клопотання від 06.12.2021 року № 02-17/2018 про розгляд справи за відсутності його представника, в якому також зазначив, що позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі (а.с.43). Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, згідно ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Кодимським РайЗАГС 01.09.1949 року, актовий запис № 1643 (а.с.16). 25.11.1947 року [PERSON] зареєструвала у Кодимському Райбюро ЗАГС шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » , про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , повторно виданого 08.08.1950 року, актовий запис № 29 (а.с.23). 29.01.1964 року [PERSON] зареєструвала у Долгопрудненському міському ЗАГС шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 29.01.1964 року, актовий запис № 42, з нотаріально засвідченим перекладом з російської мови на українську мову (а.с.17-18). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом РАГС міста Пушкіно Московської області 30.12.1996 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1224, з нотаріально засвідченим перекладом з російської мови на українську мову (а.с.20-22). Вище згадані свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , з нотаріально засвідченими перекладами є дійсними та приймаються судом без якого-небудь спеціального посвідчення, згідно положень ст. 13 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (997_009) від 22.01.1993 року, а також роз`яснення викладеного у листі Міністерства юстиції України від 11.05.2010 року № 26-26/291 щодо застосування міжнародних договорів України про правову допомогу в частині, що стосується скасування вимоги легалізації офіційних документів, виданих компетентними органами Договірних Сторін. Відповідно до довідки виконавчого комітету Кодимської міської ради Одеської області від 02.08.2021 року № 427 (а.с.25), громадянка [PERSON] 1922 року народження, була зареєстрована в [ADDRESS] по день смерті [INFO] . Факт того, що [PERSON] є дочкою [PERSON] підтверджується письмовими поясненнями жителями с. Шершенці Подільського району Одеської області - [PERSON] та [PERSON] , наданими у своїх заявах від 29.07.2021 року (а.с.26-32). Згідно положень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи вище викладене суд вважає, що вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Згідно пункту 1 постанови Пленуму № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. В свою чергу відповідно до листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24/753/0/4-13 судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч.1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті як [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК Української РСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В свою чергу ч.1 ст. 548 ЦК УРСР передбачає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Діти спадкодавця згідно п.1 ст.529 ЦК УРСР є спадкоємцями першої черги. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 3,37 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 732699, виданим Кодимською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 20.11.1996 року №667 (а.с.24) та листом-повідомленням архівного відділу Подільської районної державної адміністрації Одеської області від 07.12.2021 року №16-02-32/47-Т (а.с.44). На підставі наведеного та з урахуванням того, що померла [PERSON] на момент смерті проживала разом зі своєю дочкою [PERSON] , в якої залишилися оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно померлої [PERSON] , в тому числі і сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 732699, виданий на ім`я [PERSON] Кодимською районною державною адміністрацією на підставі рішення від 20.11.1996 року №667, суд вважає такими, що також знайшли своє доказове підтвердження, ті обставини, що спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] прийняла спадкоємець за законом її дочка [PERSON] . Відповідно до положень ст. 496 ЦПК України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 1 ст. 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 4 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» Право на успадкування нерухомого майна, згідно зі статтею 71 Закону України "Про міжнародне приватне право", регулюється законодавством країни, на території якої знаходиться це майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання. Отже, оскільки померла [PERSON] була громадянином України, а також те, що встановлення вищезазначених фактів позивачу необхідні, для оформлення спадщини, що знаходиться на території України - с. Шершенці, Кодимська ТГ, Подільський район, Одеська область, справа підсудна Кодимському районному суду Одеської області. Отже, оцінюючи докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню в повному обсязі, що в свою чергу надасть позивачу можливість оформити спадщину за законом після смерті своєї матері.

Outcome: approved