Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказано, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24.02.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 6507,27 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана ним Генеральна угода разом з Умовами та Правилами, Тарифами банку складає кредитний договір. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 25 жовтня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 12722,32 грн., з яких: 6187,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2157,09 грн. - проценти за користування кредитними коштами, 4002,24 грн. заборгованість за пенею та комісією; 375,94 штраф, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди. Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2015 року. ІІ. Процедура та позиції сторін 13.11.2019 року дана позовна заява надійшла до Малинського районного суду Житомирської області . Ухвалою судді Малинського районного суду Житомирської області від 06.12.2019 року цивільну справу було передано за підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира, яка надійшла до канцелярії суду 05.03.2020 року. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу було передано судді Стрілецькій О.В. 06.03.2020 року ухвалою судді позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків. 26.03.2020 року позивачем були усунуті недоліки, вказані в ухвалі суду від 06.03.2020 року. 27.03.2020 року після усунення позивачем виявлених недоліків ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 28.04.2020 року. Представник позивача в судові засіданні, які були призначені на 28.04.2020 року, 27.05.2020 року, 17.06.2020 року, 02.07.2020 року не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Одночасно з подачею позовної заяви представник позивача подав заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді, клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в задоволенні якого судом було відмовлено при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, та клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечував. У поданому клопотанні зазначено, що необхідні докази наявні в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку позивача відсутні (а.с. 39, 40, 41, 86-87). 28.04.2020 року відповідач до суду не з`явився. В телефонному режимі повідомив, що не може з`явитися до суду через те, що перебуває в іншому населеному пункті, транспортне сполучення з яким закрите у зв`язку з введенням на території України карантину. Розгляд справи відкладено на 27.05.2020 року. 27.05.2020 року від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він не отримав копію позовної заяви з додатками, а також бажанням приєднати до матеріалів справи певні докази. Розгляд справи було відкладено на 17.06.2020 року. 17.06.2020 року відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надійшла його заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням останнього у відрядженні, а також необхідністю звернення за правничою допомогою. Розгляд справи було відкладено на 06.07.2020 року. 02.07.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він частково визнав позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та пояснив, що між ним та позивачем дійсно було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої він отримав грошові кошти. Разом з тим, відповідач вказав, що він ніколи не підписував «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», відповідно до яких йому нараховуються пеня та штраф, а тому вважає, що сторонами договору не було обумовлено його ціну, що в свою чергу унеможливлює застосування цивільної відповідальності у вигляді нарахування неустойки. Також відповідач послався на ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 1275-VII від 20.05.2014), відповідно до якої військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З урахуванням того, що з 06.07.2015 року йому було видано посвідчення учасника бойових дій, вважає нарахування штрафних санкцій за період з 2015 по 2019 рік необґрунтованим. На підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення відсотків в сумі 2157,09 грн., пені в сумі 4002,24 грн. та штрафу в сумі 375, 94 грн., за безпідставністю. Крім того, відповідач просив застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені. В судове засідання 06.07.2020 року відповідач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Додатково повідомив, що останній раз сплачував заборгованість за кредитом в березні 2015 року. Кошти в сумі 946 грн. він не сплачував, а перерахунок заборгованості на вказану суму був проведений працівниками банку, були зняті відсотки за користуванням кредиту у зв`язку з тим, що він є військовослужбовцем, після надання ним до АТ КБ «ПриватБанк» відповідної довідки. Крім того, просив застосувати позовну давність до всіх вимог позивача. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах першій, другій статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина перша статті 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 253 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (частина першастатті 266 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини три та чотиристатті 267 ЦК України). Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 1275-VII від 20.05.2014)військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що 24.02.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, у п. 2.1. якої визначено, що Банк надає позичальнику кредит в сумі 6507, 29 грн. на строк 24 місяці, з 24.02.2015 року по 28.02.2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, в обмін на зобов`язання повернення кредиту та сплату відсотків в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за користування кредитом, у визначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Вказана Генеральна угода підписана сторонами. Сплата заборгованості проводиться починаючи з 01 до 25 числа кожного місяця (щомісячним платежем) в сумі 325,62 грн. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 28 лютого 2017 року (а.с.7) Відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у зв`язку з порушенням позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій генеральній угоді, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не наступив, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день\~\~з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 375,94 грн. Відповідно до п.п. 2.5 Генеральної угоди позичальник бере на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків та винагороду згідно Генеральної угоди, та Умов і правил. Суд виходить з того, що Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями\~526,\~1054 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у справі №\~199/4115/16-ц від 27 травня 2019 року. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем у письмовий формі укладений кредитний договір, умови якого відповідач не виконує належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим права кредитора підлягають судовому захисту. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав суду Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 24.02.2015 року, зі змісту якого вбачається, що її розмір становить 12722,32 грн., з яких: 6187,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2157,09 грн. - проценти за користування кредитними коштами, 4002,24 грн. заборгованість за пенею та комісією; 375,94 штраф, відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди (а.с.58). Дослідивши умови укладеного між сторонами кредитного договору, розрахунок заборгованості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Як було встановлено судом та викладено вище на позичальника умовами договору покладено обов`язок сплачувати кредит щомісячними платежами в сумі по 325, 00 грн., починаючи з 01 до 25 числа кожного місяця. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №\~444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 1 по 25 число кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.\~ Позивач звернувся до суду з позовом 11 листопада 2019 року, 06.07.2020 року відповідач подав письмову заяву про застосування до вимог позивача строку позовної давності, а тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість по тілу кредиту в межах трирічного строку позовної давності за період з 01.10.2016 року (строк виконання зобов`язання зі сплати чергового платежу за жовтень 2016 року настав після 25.11.2016 року) по 28.02.2017 року, що становить 1628, 10 грн. Позовні вимоги в частині стягнення відсотків, штрафу та пені задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з Указом Президента України від 17.03.2014\~№\~303/2014\~"Про\~часткову мобілізацію" з 17.03.2014 року на території України було запроваджено особливий режим. Зі змісту посвідчення серії [NUMBER] , виданого Управлінням МВС України в Житомирській області 06.07.2015 року, [PERSON] є ветераном війни-учасником бойових дій. Як вбачається з довідки №1396 від 20.06.2020 року, наданої відповідачем до відзиву, він є військовослужбовцем та по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] . З врахуванням викладеного, положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону України № 1275-VII від 20.05.2014), оскільки відповідач є військовослужбовцем, суд вважає, що нарахування до відповідача відсотків за користування кредитом, пені та штрафу, не відповідає вимогам закону, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Оскільки суд в задоволенні цієї частини позову відмовляє за безпідставністю, то підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1\~ст. 84 ЦПК України). Беручи до уваги викладене вище, дослідивши докази, надані сторонами на обґрунтування заявлених вимог та заперечень, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в межах строку позовної давності в розмірі 1628,10 (325,62 грн. місячний платіж х 5 місяці) відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 25.10.2019 року. В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат На підставі\~ст.141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 245,89 грн.

Outcome: approved