Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Звернувшись з даним позовом, [PERSON], яка з годом уточнила позовні вимоги, просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 50,6 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м, з подальшою реєстрацією в реєстрі речових прав на нерухоме майно, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позву посилається на те, що з 12 грудня 2008 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ від 08 травня 2012 року шлюб було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони неодноразово мирилися та продовжували подружнє життя, але в літку 2016 року остаточно припинили сімейні стосунки. Під час перебування у шлюбі сторони, за сумісні кошти придбали квартиру, яка розташована за. адресою: [ADDRESS] (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Договір купівлі-продажу квартири було укладено 22 липня 2009 року та посвідчено нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], на ім'я відповідача, ринкова вартість майна на час розгляду справи становить: 55012,00 гривень. У зв'язку з тим, що спірна квартира була придбана для сімейного проживання за сумісні грошові кошти, вважає, що має право на 1/2 частину квартири. У добровільному порядку відповідач поділити майно, набуте за час шлюбу, відмовляється, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що з позивачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 12 грудня 2008 року. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON] [INFO] і сина [PERSON] [INFO]. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ від 08 травня 2012 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачка разом із дітьми переїхала проживати у спірну квартиру. Сторони намагались зберегти сім'ю, тому через 3 місяці після розірвання шлюбу, знову стали жити разом, однак спільне господарство не вели. Разом прожили до 20.12.2015 року, сімейній стосунку відновити не вдалось, тому позивачка разом із дітьми знов переїхала проживати до спірної квартири. Гроші на придбання квартири частково надавала його мати. Крім того вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки шлюб було розірвано 12.12.2008 року, а позивачка звернулася до суду лише у жовтні 2016 року. Просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 12 грудня 2008 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 306 (а.с.7). За період перебування у зареєстрованому шлюбі відповідачем [PERSON] була придбана квартира №1 у будинку №12, розташованому по вул. Черняховського у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 22 липня 2009 року нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] (а.с.11). Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.12). Згідно до п.22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69 - 72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Відповідно до\~статті 60 Сімейного Кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до\~ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було, шлюбний договір між ними не укладався. Режим окремого проживання між сторонами по справі на час придбання спірного майна судом не встановлювався. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірна квартира була придбана не за спільні кошти подружжя. Крім того суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки, як встановлено у судовому засіданні і не заперечувалось самим відповідачем, сторони після розірвання шлюбу мешкали разом до 20.12.2015 року. Враховуючи вищезазначене, а також те, що майно, яке є об'єктом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири та визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, виділивши ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишивши майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви, тому відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved