Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення права користування квартирою, виселення та вселення, посилаючись на те, що [PERSON] на праві приватної власності, на підставі іпотечного договору від 26.11.2013р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. належить квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна [NUMBER]. Спірна квартира раніше належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1993р. і в даний час він продовжує проживати у вказаній квартирі та нею користуватися. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Припинення права власності на квартиру припиняє право попереднього власника на користування цією квартирою. Таким чином, з моменту набуття позивачем, [PERSON], права власності на квартиру [ADDRESS], відповідач втратив право користування зазначеною квартирою. Однак всупереч зазначеному, [PERSON] без жодних правових підстав, незаконно продовжує користуватись зазначеною квартирою для власного проживання та не знімається з реєстрації за вищевказаною адресою. На неодноразові вимоги позивача про виселення з зазначеної квартири, відповідач взагалі не реагує.Відповідач не являється членом сім'ї позивача у відповідності до ч.2 ст.64 ЖК УРСР та будь-якого договору найму з відповідачем укладено не було, тому просить усунути перешкоди в здійсненні права власності та користуванні квартирою, позбавити [PERSON] права користування квартирою та виселити з [ADDRESS]та вселити [PERSON] в квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі і дав пояснення про обставини, викладені вище. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і дав пояснення, що до підписання документів договору іпотеки та договору позики в 2013 році, він не був знайомий з [PERSON], а знав його батька, з яким познайомився в парку за грою в карти. 23.11.2013 року він був у лісопарку, де [PERSON] запропонував пограти, але він відмовився, а після випивки погодився і програв [PERSON] 27000 грн., а знайомому [PERSON] - 12000 грн. і написав розписку про борг. 23.11.13р. йому дзвонили і сказали, щоб він сплатив борги, але він відмовився, а потім були зустрічі з [PERSON], [PERSON] та ще одною людиною, де йому погрожували фізичним насильством, казали про карточний борг, а також погрожували викинути з квартири. 26.11.2013 року зустрівся с [PERSON]В, [PERSON] [PERSON], а також був присутній приватний нотаріус і йому знову погрожували, вказували щоб передав квартиру. В черновому варіанті показали одну сторінку договору. Грошей за квартиру за договором іпотеки ніяких не отримав. У зв'язку з моральним станом, поганим зором та тиском він читав документи як в «тумані», а потім їх підписував. З 2013 року договір іпотеки не оскаржував, так як вважав, що до нього не будуть пред'являтися будь-які претензії щодо виселення та стягнення сум. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали по справі, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності, на підставі іпотечного договору, серія та номер р. 2930, від 26.11.2013р. посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. належить квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна [NUMBER], що підтверджується копією іпотечного договору та витягом про реєстрацію права власності . Квартира [ADDRESS] раніше належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1993р.Судовим розглядом встановлено, що на теперішній час відповідач зареєстрований у спірній квартирі і проживає в неї. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.ст. 317, 318, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР та ч.1 ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. В пункті 34 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК). Власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК). Матеріали справи свідчать, що у спірній квартирі зареєстрований та мешкає [PERSON] , який у відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК УРСР не є членом сімі'ї власника. При цьому договору найму або оренди житла між сторонами не укладалося. Стаття 109 ЖК УРСР передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Після придбання вказаної квартирі позивачем у власність у відповідача припинилося самостійне право проживання в спірному будинку. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом колишнього власника у випадку зміни власника. Відповідач своїми діями чинить перешкоди позивачу в користуванні, розпорядженні та володінні майном, що належить йому на праві власності і його право власності підлягає захисту шляхом виселення відповідача з вищевказаної квартири, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи відповідача [PERSON], стосовного того, що іпотечний договір від 26.11.2013р., на підставі якого [PERSON] став власником кв. [ADDRESS]. був укладений в порушенні закону його житлових прав та під тиском, судом не приймаються, так як [PERSON] будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України доказів на підтвердження незаконності укладеного іпотечного договору та переходу прав власності не надав, договір не оскаржував в передбаченому законом порядку. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахування викладеного, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved