Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 червня 2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO], що на даний момент проживає разом з нею. Починаючи з липня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося у тому, що відповідач свідомо відмовляється віддати особисті речі сина. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача надав суду заяву, в якій спросить суд розглянути справу у відсутність відповідача, позов визнає. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача та представника відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, доводи поданих сторонами заяв, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 15 червня 2006 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.3). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач разом з неповнолітнім сином - [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], відповідач проживає окремо від сина за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання дитини, суд з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховує як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який проживає окремо він сина, матеріальної допомоги родині в повній мірі не надає. Частиною 9 статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина підлягають задоволенню та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved