Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

позивач в заяві вказує, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1981 року, у шлюбі народилось двоє дітей, які на даний час досягли повноліття. Відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11.09.2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. Через деякий час після розірвання шлюбу відповідач став проживати в іншому будинку за іншою адресою, в спірному будинку проживала позивачка разом з дітьми. Відповідно до довідки, яка була видана Байківською сільською радою від 25.04.2019 року за № 240 в даному будинку зареєстровані позивач, відповідач та їхні діти [PERSON] та [PERSON] . В даний час у позивача з її бувшим чоловіком стали виникати непорозуміння по питанню користування спільно нажитим майном, в добровільному порядку вирішити питання відносно поділу майна сторони не можуть, тому позивач звернулась до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак згідно заяви вона та адвокат Байдак В.П. просять слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак згідно заяви просить слухати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що позивач з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1981 року, у шлюбі народилось двоє дітей, які на даний час досягли повноліття. Відповідно до рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11.09.2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. 04 квітня 1994 року відповідач відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом успадкував житловий будинок [ADDRESS] після смерті свого діда [PERSON] та батька [PERSON] . Даний факт підтверджується ксерокопіями свідоцтв про право на спадщину за законом. Після отримання відповідачем будинку у спадок, сторони зареєструвались в будинку та стали проживати там разом з дітьми. Факт реєстрації в будинку 19.04.1994 року підтверджується ксерокопіями паспортів, які додаються до позовної заяви. Через деякий час позивач з чоловіком вирішили реконструювати старий будинок, отриманий ним у спадок та прибудувати до нього прибудову. Таким чином планували поліпшити свої житлові умови. За спільні кошти в старому будинку, внаслідок знесення стіни між кімнатами, позначеними як 1-3 та 1-2 відповідно до старого технічного паспорту, площею 11,5 кв.м та 11,1 кв.м, створили кімнату площею 20,7 кв.м, яка позначена як 2-4 відповідно до нового технічного паспорту. Даний факт підтверджується ксерокопіями технічних паспортів від 26.12.1993 року та 25.07.2017 року, які додаються до позовної заяви. Оригінали технічних паспортів знаходяться у позивача. Крім того, в старому будинку було виконано цілий ряд робіт, а саме: були замінені вікна, стеля та підлога у всіх кімнатах. Крім того, до старого будинку літ. «А» сторони добудували прибудову літ. «А1» розміром 10,03 м х 4,82 м. Дана прибудова літ. «А1» складається з коридора 2-1, кухні 2-2, залу 2-3, санвузла 2-8, а також підвалу П/А1. Також була побудована котельня, гараж та комора. Даний факт підтверджується технічним паспортом на будинковолодіння від 25.07.2017 року, ксерокопія якого додається до позовної заяви. Оригінал знаходиться у позивача. Житловий будинок був побудований на земельній ділянці площею 0,2500 га, яку було передано відповідачу для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення Байківської сільської ради 20 сесії 5 скликання від 02.09.2010 року. Даний факт підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданим 05.10.2011 року та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 052168031000580. 19 серпня 2017 року була отримана Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, а саме реконструкція житлового будинку з будівництвом прибудови по [ADDRESS] , що підтверджується Декларацією, ксерокопія якої додається до позовної заяви, оригінал знаходиться у відповідача. 14 вересня 2017 року була проведена реєстрація права власності на ім`я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , а саме: 1/2 на підставі свідоцтва про право на спадщину та 1/2 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області. Даний факт підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ксерокопії яких додаються до позовної заяви, оригінали знаходяться у позивача. Через деякий час після розірвання шлюбу відповідач став проживати в іншому будинку та за іншою адресою. В спірному будинку залишились проживати позивач та діти. Відповідно до довідки, виданої Байківською сільською радою Калинівського району Вінницької області від 25 квітня 2019 року за № 240 в даному будинку зареєстровані позивач, відповідач по справі [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] . Статтею 60 СК України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо/ самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленністю між ними. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 ч.І СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з положеннями п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так, у п.23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України звернуто увагу судів на те, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до вимог ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] . Судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved