Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Заявник, в інтересах якої діє представник Бондаренко Ю.Ю. , звернувся до суду із заявою про встановлення факту її постійного сумісного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини разом з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] .. Після її смерті відкрилась спадщина, у вигляді недоотриманої пенсії. [PERSON] з 19 червня 2012 року по день смерті проживала разом зі заявницею в буд. [ADDRESS] . Заявник зазначає, що доглядала за померлою, вела з нею спільне господарство, проживала однією сім`ю. Заявниця звернулась до нотаріуса, як спадкоємиця четвертої черги, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з неможливістю перевірити факт проживання зі спадкодавцем більше п`яти років до часу відкриття спадщини. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів про прийняття спадщини. Ухвалою від 01 грудня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Луньовою Д.Ю. В судове засідання сторони не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник заявника в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи провести за його та заявника відсутності. Представник заінтересованої особи, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився. Копію ухвали про відкриття провадження та копію заяви з додатками отримав 29 грудня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23). Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників процесу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановив наступне. З копії свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в м. Горлівка, Донецької області (а.с. 7). З копії паспорта серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] в м. Єнакієве Донецької області, згідно штампу від 03 грудня 2002 року була зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 9-10). З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 січня 2020 року, що приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В. відмов [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, які підтверджують факт сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] разом більш ніж п`ять років (а.с. 12). З витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 57633404 від 20 вересня 2019 року. що після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Скриннік І.В. 20 вересня 2019 року відкрита спадкова справа 86/2019 (а.с. 13). Свідки [PERSON] та [PERSON] надали письмові пояснення в яких підтвердили факт сумісного проживання заявниці [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з червня 2012 року по [INFO]. Також на підтвердження факту сумісного проживання надана довідка про спільне проживання з померлим на час відкриття спадщини № 456 від 27 січня 2020 року, видана адміністрацією центрально-міського району м. Горлівки, що [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , сумісно проживала з померлою матір`ю чоловіка - [PERSON] з 19 червня 2012 року на момент її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство (а.с. 11). Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. У справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». Враховуючи викладене, суд вважає, що до правовідносин у даній справі застосуванню підлягають "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Тому, суд приймає до уваги довідку про спільне проживання з померлим на час відкриття спадщини № 456 від 27 січня 2020 року, видану адміністрацією центрально-міського району м. Горлівки. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю зі спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 вказаної статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як слідує з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи, що від встановлення судом факту спільного постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, залежить реалізація заявником свого права на спадкування, а також підтвердження даного факту дослідженими в судовому засіданнями доказами та показами свідків, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог заявника, як обґрунтованих та доведених належним чином. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved