Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Позивач 09 липня 2020 року звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № CNL/010/014/2007 від 02.03.2007 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № CNL/010/014/2007 про надання кредиту у розмірі 200 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 02.03.2017 року. Крім того, 02.03.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору було укладено Договори поруки №SR-010/014/2007 та №SR-010/014/2007/1 між ЗАТ «ОТП банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Договору поруки [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] її зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Відповідачами було порушено умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків. Станом на 25.06.2020 позичальники мають заборгованість за кредитом, яка становить 56651,54 дол. США, що еквівалентно 1539312,99 грн., з яких: -заборгованість за кредитом 53 333,04 дол. США; -заборгованості за відсотками 3318,50 дол. США. 25.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого Банк передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за спірним кредитним договором. Відтак, позивач просить суд стягнути на свою користь вищевказаний розмір заборгованості за кредитним договором, солідарно з відповідачів, а також стягнути суму сплаченого судового збору. Ухвалою судді від 27.07.2020 відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного провадження, з викликом сторін у судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані поштові відправлення, що повернулися на адресу суду, причини неявки суду не повідомили, правом подання відзиву не скористалися, інших заяв, клопотань, суду не надали. За таких обставин, оскільки існує сукупність умов, визначених ст. 280 ЦПК України, за яких суд може ухвалити заочне рішення, враховуючи думку представника позивача, який у заяві вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що 02.03.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № CNL/010/014/2007 про надання кредиту у розмірі 200 000,00 дол. США з кінцевим терміном повернення 02.03.2017 року /а.с. 7-10/. 02.03.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору було укладено Договори поруки №SR-010/014/2007 та №SR-010/014/2007/1 між ЗАТ «ОТП банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] та [PERSON] /а.с. 11-12/. Відповідно до даних договорів [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] її зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. В подальшому 25.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого Банк передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за спірним кредитним договором /а.с. 19-26/. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «ОТП Факторинг Україна» направило на адресу відповідачів досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором CNL/010/014/2007 від 02.03.2007 року. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Позивач виконав свої зобов`язання та надав Позичальнику кредитні кошти на загальну суму та на умовах визначених Кредитним договором. Згідно п. 1.5.1. Кредитного договору погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та у строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, позичальниками не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки. Станом на 25.06.2020 року заборгованості за кредитним договором CNL/010/014/2007 від 02.03.2007 року, становить 56651,54 дол. США, що еквівалентно 1539312,99 грн. по курсу НБУ станом на 06.07.2020 року (з розрахунку 27,1716 грн./1 дол. США), з яких: - заборгованість за кредитом 53 333,04 дол. США, що еквівалентно -1 449 144,03 грн.; - заборгованості за відсотками 3318,50 дол. США, що еквівалентно - 901 68,96 грн. /а.с.13-18/. Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконали. Згідно пункту 1 частини 1 саттті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 514 Цивільного кодексу України). Статтею 516 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , мають відповідати перед позивачем, як поручителі у відповідності до ст. 553-554 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (частина 1 статті 1080 Цивільного кодексу України). За положеннями частини 1 статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи, що відповідачі не спростували обставини щодо невиконання умов договору з банківською установою, суд вважає докази, надані позивачем достовірними, а позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" підлягають задоволенню в повному обсязі, суд дійшов до висновку про необхідність стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved