Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь матеріальної шкоду в розмірі 4000,00 доларів США та 4000,00 грн. моральної шкоди та 200,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] будучи службовою особою та виконуючи організаційно- розпорядчі функції (начальник відділу бухгалтерського обліку, звітності та контролю Територіально-відокремленого без балансового відділення Львівського обласної філії АТ «Ощадбанк») переслідуючи корисливий мотив, шляхом обману під приводом отримання коштів під відсотки, отримала від [PERSON] гроші в сумі 4000,00 доларів США, склавши та підписавши завідомо неправдивий офіційний документ. Такими діями [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 190 та ч. 1 ст. 366 КК України. Крім того [PERSON] всупереч інтересам служби з корисливих мотивів з метою власного збагачення незаконним шляхом, зловживаючи службовим становищем з метою ожержання неправомірної вигоди видала та підписала офіційний документ засвідчила прийняття коштів від [PERSON] в сумі 4000,00 доларів США під 3 % місячних за період 12 місяців в той час коли вказані кошти присвоїла для власного використання у власних цілях, таким чином вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України. Крім того, [PERSON], переслідуючи корисливий мотив, шляхом обману під приводом отримання коштів для подальшого їх обміну в іноземну валюту, отримала від гр.. [PERSON] кошти в сумі 28100,00 грн., які так і не повернула, тобто вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинено повторно, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 190 КК України. Вина [PERSON] в скоєнні вищевказаних правопорушень стверджується вироком Сокальського районного суду Львівської області від 04.03.2016р., який набрав законної сили. Таким чином неправомірними діями [PERSON] завдано значну матеріальну та моральну шкоду. Так посилаючись на ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, та ст. 1172 ЦК України позивач вважає, що завдану матеріальну шкоду повинні нести солідарно [PERSON] та Державний Ощадбанк України ПАТ Філія - Львівське обласне управління, якому підпорядковане Територіально-відокремлене без балансове відділення № 10013/0257 Львівського обласної філії АТ «Ощадбанк». Окрім того [PERSON] заподіяно також і моральної шкоди, адже вона зазнала страждань і переживань з приводу неправомірних дій відповідачки, почалися проблеми із здоров'ям в результаті чого вона змушена була витрачати кошти на лікування. В запереченні проти позовної заяви представник АТ "Ощадбанк" [PERSON] зазначає, що заперечує проти пред'явленого позову в частині, що стосується позовних вимог щодо Банку виходячи з наступного. Згідно Посадової інструкції начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ТВБВ №10013/0257 Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», від 29.05.2012р. (надалі - Посадова інструкція) до повноважень начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності [PERSON] не належать повноваження щодо укладення депозитних договорів, здійснення валюто-обмінних операцій чи у будь-якій іншій формі залучення коштів клієнтів Банку. [PERSON] жодним чином не покладав на [PERSON] функцій щодо укладення депозитних договорів, здійснення валюто-обмінних операцій чи у будь-якій іншій формі залучення коштів клієнтів Банку, вбачається, що позивачу заподіяна шкода не у зв'язку із виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків, що виключає відповідальність Банку згідно ст. 1172 ЦК України. З наведеного слідує, що позивачі обрали невірний спосіб захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, адже такий вид солідарної відповідальності роботодавця із найманим працівником законодавством не передбачений. Враховуючи вищенаведене, представник АТ «Ощадбанк» заперечує проти пред'явленого позову в частині, що стосується позовних вимог щодо Банку та просить суд відмовити в позові в цій частині. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог що стосуються Банку щодо стягнення шкоди - заперечив. У вимогах щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з таких підстав: Ст. 3, 15,16 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Способами захисту можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 28 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно вироку Сокальського районного суду від 04.03.2016р. [PERSON] на підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено 2 (два) роки 1 (один) місяць позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади на строк 2 (два) роки, із штрафом у розмірі 4250 (чотири тисячі двісті пятдесят) грн.. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі, та встановлено іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки. Згідно вказаного кримінального провадження [PERSON] являється потерпілою по даній справі, так як [PERSON] отримала від [PERSON] під розписку на фірмовому бланку 4000 доларів США, які остання хотіла вкласти в банк під відсотки. Цивільний позов у кримінальній справі позивач не заявляла. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, заподіяння матеріальної шкоди [PERSON] внаслідок вчинення злочину [PERSON] встановлено органами досудового розслідування та не підлягає доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Як встановлено із матеріалів справи, [PERSON] перебувала на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ТВБВ №10013/0257. Проте з оглянутої копії посадової інструкції начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності ТВБВ №10013/0257 Філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», затвердженого начальником облуправління 29.05.2012р. до повноважень начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності не належать повноваження щодо укладення депозитних договорів, здійснення валюто-обмінних операцій чи у будь-якій іншій формі залучення коштів клієнтів Банку. Так згідно статті 1172 ЦК України обов'язок роботодавця відшкодувати заподіяну шкоду виникає лише у випадку, якщо така шкода заподіяна їхнім внаслідок виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Факт одного лише перебування працівника у трудових відносинах з роботодавцем не є підставою для покладення на останнього відповідальності по відшкодуванню заподіяної працівником шкоди. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] жодним чином не покладав на [PERSON] функцій щодо укладення депозитних договорів, здійснення валюто-обмінних операцій чи у будь-якій іншій формі залучення коштів клієнтів Банку, вбачається, що позивачу заподіяна шкода не у зв'язку із виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків, тому виключається відповідальність Банку згідно ст. 1172 ЦК України. Таким чином вимога щодо стягнення з Банку на користь [PERSON] заподіяної [PERSON] матеріальної та моральної шкоди не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1, ч.2 п.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. В судовому засіданні встановлено, що протиправними діями відповідача [PERSON] завдано моральну шкоду, оскільки вона перенесла фізичні страждання і переживання з приводу неправомірних дій відповідачки оскільки з урахуванням цін на продукти харчування сума коштів є значною. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння, яке характеризується корисливістю діяння, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, а також вимоги розумності та справедливості, тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 4000грн. суд задовольняє повністю. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» № 14 від 18.12.2009р., де роз'яснено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України -гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Outcome: approved