Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на ј частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, загальною площею 69,20 кв.м. по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та на ј частину вказаного будинковолодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказала, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вона. Відтак, кожному з них належить по ј частці спірного житлового будинку. [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів їй належний йому житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом на належне йому майно, у тому числі на ј частку житлового будинку по [ADDRESS] . Вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом подання до нотконтори заяви про прийняття спадщини. [INFO] померла [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Вона прийняла спадщину у встановленому законом порядку шляхом подання до нотконтори заяви про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] на належні їм частки спірного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено неналежного відповідача Буцнівську сільську раду Тернопільського району Тернопільської області на належного - Великоберезовицьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 квітня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 травня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Хлєбніков С.В. позов підтримали та просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Представник Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 грудня 1982 року. 20 січня 1990 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20 січня 1990 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] ». Як слідує зі свідоцтва на право власності на жилий будинок від 31 березня 1990 року, виданого виконавчим комітетом Тернопільської районної Ради народних депутатів Тернопільської області Української РСР, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з чотирьох осіб, головою якого є [PERSON] . Як вбачається з довідки за №218 від 12 червня 2020 року, виданої Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарства - колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року членами двору були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять та [PERSON] - дочка. Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №771 від 28 липня 2017 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 26 липня 2017 року по обліку бюро будинковолодіння за [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з інформаційної довідки від 24 листопада 2020 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок по [ADDRESS] зареєстрований за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] . Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять та [PERSON] - дочка. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по ј частці спірного житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02 січня 2008 року, виданим Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №01. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів належний йому житловий будинок по [ADDRESS] та земельний пай [PERSON] , що підтверджується заповітом від 13 січня 1999 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Буцнівської сільської ради Мац М.П. Після його смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі за заповітом на належну йому ј частку спірного житлового будинку. 01 липня 2008 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №378/2008 після смерті [PERSON] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи за №378/2008, [PERSON] 01 липня 2008 року подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] . Як вбачається з довідки за №652 від липня 2008 року, виданої Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок по [ADDRESS] рахується за [PERSON] . На день його смерті разом з ним були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять, [PERSON] - дочка, [PERSON] - внук, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка. Єдиним спадкоємцем за заповітом та за законом першої черги, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є його донька [PERSON] . Крім цього, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №378/2008. Таким чином, [PERSON] після смерті батька [PERSON] успадкувала належну йому ј частину спірного будинковолодіння. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 25 червня 2020 року за №900/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне будинковолодіння після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 квітня 2020 року, виданим виконавчим комітетом Буцнівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №02. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй частку житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі за заповітом на належну їй ј частку спірного житлового будинку. 03 червня 2020 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №99/2020 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом за реєстром №47 від 18 січня 2008 року, згідно якого [PERSON] заповіла сину [PERSON] належний їй земельний пай площею 2,90 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 16 червня 2020 року [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] . Таким чином, [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкувала належну їй ј частку спірного будинковолодіння. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не звертались. Як вбачається з довідки за №209 від 10 червня 2020 року, виданої Буцнівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] на день смерті була зареєстрована по [ADDRESS] . На день смерті разом з нею були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дочка, [PERSON] - зять, [PERSON] - внук, [PERSON] - внучка. Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу від 26 листопада 2020 року за №627/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне будинковолодіння після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. З технічного паспорта на житловий будинок за [ADDRESS] від 26 липня 2017 року, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 69,2 кв.м., житлова - 46 кв.м. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння згідно погосподарських книг числиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - зять та [PERSON] - дочка. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, кожному члену [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по ј його частині. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом у тому числі на належну йому ј частку спірного житлового будинку, яку останній заповів [PERSON] . Позивач прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами справи. [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , про що подала до нотконтори відповідну заяву у встановлений законом строк. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину не встановлено, що стверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну йому ј частку спірного житлового будинку. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, у тому числі на належну їй ј частку спірного житлового будинку, яку остання заповіла [PERSON] . Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] після смерті [PERSON] успадкувала належну їй ј частку спірного житлового будинку. Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, шляхом визнання за позивачем права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, загальною площею 69,20 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved