Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 18.03.2016 року до суду із позовом до відповідача [PERSON], з участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору Третьої Львівська державна нотаріальна контора, [PERSON] про визнання факту прийняття спадщини. Мотивуючи позовні вимоги зазначилам, що в неї ( позивачки) існують юридичні перепони для спадкування майна, що залишилося після смерті [PERSON], в нотаріальному порядку. Позивачка зазначає, що її син (та син померлого), [PERSON], зареєстрований в квартирі [ADDRESS], де на момент смерті також був зареєстрований [PERSON] Однак, на переконання позивачки до даної ситуації не можуть застосовуватися положення ст. 1268 ЦК України, оскільки насправді [PERSON] не проживав разом із спадкодавцем оскільки ще 28.06.2000р. виїхав у Великобританію та з цього часу в Україну не повертався. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки надали пояснення аналогічні до пояснень позовної заяви та просили суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через засоби масової інформації. Представник третьої особи Третьої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, скерувавши на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника та копію матеріалів спадкової справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилась, заяв про відкладення розглядом справи чи розгляд справи у її відсутності суду не надала. Оскільки позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, тому суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки та представника позивача, показання свідків, вивчивши та дослідивши представлені у справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON],1954 року народження, був одружений з [PERSON],1953 року народження з травня 2014 року (а.с.5). Відповідач [PERSON],[INFO], є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). [INFO]. помер [PERSON], що вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] р. (а.с.4). Після його смерті залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS]. Вказана квартира належала [PERSON].(а.с.23): 1/2 квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №4-2798 від 13.11.2008р., виданого Третьою львівською держнотконторою після смерті після смерті матері - [PERSON](а.с.15 спадкової справи); 1/2 квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-366 від 08.04.2010р., виданого Третьою львівською держнотконторою після смерті батька - [PERSON](а.с.16 спадкової справи) . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно - квартиру [ADDRESS] З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач подала до Третьої львівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.1 спадкової справи). Дочка померлого та позивачки: [PERSON] подала до Третьої львівської державної нотаріальної контори заяву про відмові від прийняття спадщини після смерті свого батька. (а.с.2 спадкової справи). [PERSON] [INFO], який прописаний в квартирі [ADDRESS], однак на момент смерті фактично не проживав з спадкодавцем, оскільки ще 28.06.2000р. виїхав в Великобританію і з цього часу в Україну не повертався. У зв'язку з тим, що факт реєстрації відповідача у квартирі разом і з померлим [PERSON] призводить до правової невизначеності у встановленні факту прийняття чи неприйняття відповідачем спадщини після свого батька, нотаріусом було зарекомендовано звернутися до суду. Свідок, [PERSON], пояснила в судовому засіданні, що являється сусідкою сім'ї, в якій проживав [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] справді весь час проживав в квартирі №45 до червня 2000-го року. В червні 2000-го року він виїхав з України на постійне місце проживання у Великобританію та з цього часу жодного разу не повертався. Повідомила, що про місце знаходження відповідача на сьогоднішній день їй не відомо. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до абз.3,4,6 ч.1 ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні": місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла; Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Відтак, факт реєстрації за будь-якою адресою не можна розцінювати як факт постійного проживання. Аналогічне трактування закону передбачено в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013р. №24-753/0/4-13. Отже, з судом встановлено,що оскільки [PERSON], взагалі не проживав разом із спадкодавцем - [PERSON] на час відкриття спадщини, взагалі не звертався до Третьої Львівської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька, враховуючи факт відмови від прийняття спадщини після смерті [PERSON] його доньки - [PERSON], то є всі законні підстави стверджувати, що [PERSON] - єдина із спадкоємців за законом в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину по смерті свого чоловіка [PERSON] одноособово. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved