Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Орган опіки та піклування Луцької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що відповідач є одинокою матір`ю, веде аморальний спосіб життя: не працює, вчиняє крадіжки, періодично зловживає спиртними напоями. Вироком Луцького міськрайонного суду від 16.01.2018 року була засуджена до 3 років позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України, однак звільнена від відбування покарання по закінченню іспитового строку, в період якого останній було оголошено підозру у кримінальному провадженні № 12018030010002223 (ч. 1 ст. 296 КК України). Внаслідок вказаного [PERSON] не забезпечує дитині належного догляду, не проявляє батьківської турботи. Обов`язок по вихованню взяли на себе бабуся та дідусь дитини. Відповідач за місцем реєстрації з батьками не проживає через непорозуміння та конфлікти, сина не відвідує, його вихованням не займається. З метою попередження негативних ситуацій у родині, малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в Службі у справах дітей як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Фактично, дитина залишилась без законних представників та засобів до існування, оскільки матір не виконує батьківські обов`язки, а інші родичі не мають правових підстав для встановлення опіки над онуком. На підставі наведеного, позивач просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , передати дитину для подальшого влаштування до сімейних форм виховання та стягнути з відповідача аліменти в розмірі по ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітнього сина починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття на особистий рахунок дитини. Представник позивача до початку судового засідання подав до суду заяву про слухання справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не повторно з`явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.18-19). Із висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради № 214 від 09.08.2021 року, вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей (а.с.5). 01.04.2021 року малолітній [PERSON] був взятий на облік у службі як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.6). Мати дитини не приймає участі у вихованні дитини, веде аморальний спосіб життя: не працює, вчиняє крадіжки, періодично зловживає спиртними напоями, обов`язки по догляду за дитиною переклала на дідуся та бабусю. [PERSON] та [PERSON] створили належні умови для розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 03.08.2021 року. Згідно рапорту старшого інспектора з ювенальної превенції відділу превенції Луцького РУП ГУНП у Волинській області Мороз Ю.В. , відібрати пояснення у [PERSON] щодо її участі у вихованні дитини, не виявилось можливим, оскільки за місцем проживання ніхто не відчиняє, виклики в службу у справах дітей та поліцію відповідач ігнорує, на телефонні дзвінки не відповідає (а.с.15). Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] як матір неповнолітньої дитини свідомо ухиляється від його виховання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріально не забезпечує. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надала та у судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилась, що, на думку суду, свідчить про її байдуже ставлення до дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про систематичне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітнього сина, що виразилась у її свідомому ухиленні від батьківських обов`язків по забезпеченню дитини та участі в його вихованні, відповідно до цього позовні вимоги, щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнені з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. З ч. 3 ст. 180 СК України вбачається, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників з ким проживає дитина. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, який становить із 1 січня 2021 року - 1921 грн.; із 1 липня 2021 року - 2013 грн.; із 1 грудня 2021 року - 2100 грн. З огляду на наведене, враховуючи особу платника аліментів, засади розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти в розмірі по ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття на особистий рахунок дітей. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Із наведеного слідує, що при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», тому, виходячи із положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід також стягнути в дохід держави судовий збір в загальному розмірі 1816 грн. (за вимоги немайнового (про позбавлення батьківських прав) та майнового (про стягнення аліментів) характеру).

Outcome: approved