Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом в обґрунтування якого вказав, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області від 13 листопада 2018 року № 463, в якій вказано: «Каленнівська сільська рада надає інформацію проте, що жителька с. Каленна [PERSON] померла [INFO] року про, що свідчить запис в Журналі обліку бланків свідоцтв про смерть за 1995 рік по Каленнівський сільській раді». На праві власності [PERSON] мала житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 02 серпня 1991 року видано Виконавчим комітетом Каленнівської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення Виконавчого комітету Сквирської районної Ради народних депутатів від 28.06.1991 року № 110 та зареєстровано в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації 02 серпня 1991 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 130 та копією Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду реєстровий номер 130. Після смерті [PERSON] спадкоємців не залишилося. По теперішній час позивач по справі, проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], доглядає за ним, обробляє земельну ділянку. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46,3 кв. м., житловою 18,8 кв. м. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи у його відсутність та без засобів фіксування судового засідання, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додаткових доказів не має (а.с. 3). Представник Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить не застосовувати засоби технічного фіксування судового процесу.(а.с.19). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області від 13 листопада 2018 року № 463, в якій вказано: «Каленнівська сільська рада надає інформацію проте, що жителька с. Каленна [PERSON] померла [INFO] року про, що свідчить запис в Журналі обліку бланків свідоцтв про смерть за 1995 рік по Каленнівський сільській раді» (а.с.15). На праві власності [PERSON] мала житловий будинок за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією Свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 02 серпня 1991 року видано Виконавчим комітетом Каленнівської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення Виконавчого комітету Сквирської районної Ради народних депутатів від 28.06.1991 року № 110 та зареєстровано в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації 02 серпня 1991 року в реєстрову книгу № 1 за реєстровим номером 130 (а.с. 7) та копією Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду реєстровий номер 130 (а.с.8-12). Після смерті [PERSON] спадкоємців не залишилося. Факт того, що позивач [PERSON]. відкрито і добросовісно володіє нерухомим майном більш 10 років підтверджується показами свідків, а саме [PERSON] в своїй заяві вказала, що «Я, [PERSON] (Паспорт Серія [NUMBER] від 20 жовтня 1995 року виданий Сквирським РАГУ МВС України в Київській області) є сусідкою покійної [PERSON], яка проживала в [ADDRESS]. Свідчу про те, що [PERSON] разом з матір'ю [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS] більше 11 років обробляють земельну ділянку орієнтовною площею 30 соток та ведуть догляд за житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Про кримінальну відповідальність за дачу неправдивої інформації попереджена» (а.с.13). Також вищевказаний факт підтвердила своєю заявою [PERSON], яка в своїй заяві вказала, що «Я, [PERSON] (Паспорт Серія [NUMBER] від 20 лютого 2002 року виданий Сквирським РВГУ МВС України в Київській області) є сусідкою покійної [PERSON], яка проживала в [ADDRESS]. Свідчу про те, що [PERSON] разом з матір'ю [PERSON], які проживають за адресою: [ADDRESS] більше 11 років обробляють земельну ділянку орієнтовною площею 30 соток та ведуть догляд за житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Про кримінальну відповідальність за дачу неправдивої інформації попереджена» (а.с.14). . В довідці від 13 листопада 2018 року № 463, яку видано Виконавчим комітетом Каленнівської сільської ради Сквирського району Київської області вказано, що «Протягом 11 (одинадцяти) років [PERSON], [INFO], який зареєстрований в [ADDRESS] який належав [PERSON] та обробляє земельну ділянку площею 0,56 га, яка є прилеглою до житлового будинку. Також вказано, що Сільська рада не заперечує щодо визнання права власності на цей житловий будинок за [PERSON].». (а.с.15) Згідно з вимогами ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами та обробляти земельну ділянку, суд вважає за можливе визнати за ним право власності за набувальною давністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved