Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування незавершеного будівництва від 03.02.2009р. Разом з ним в будинку зареєстрована [PERSON] Відповідач з 12 листопада 2010 року в будинку не проживає, оскільки виїхала у невідомому напрямку і більше не з'являлась. Так як відповідач понад один рік відсутня за місцем проживання без поважної на те причини, то вона вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зважаючи на те, що в добровільному порядку врегулювати дане питання не представляється можливим, тому позивач змушений звернутись до суду з вказаними вище позовними вимогами. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 12.08.2015р., 27.08.2015р., не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування незавершеного будівництва від 03.02.2009р. (а.с.5.). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 18.03.2009 року житловий будинок [NUMBER] за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування незавершеного будівництва від 03.02.2009р. (а.с.6). Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» передбачено, що момент внесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є офіційним визнанням та підтвердженням виникнення в особи права власності на нерухоме майно. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Домовленість між сторонами щодо відсутності відповідачів у будинку, де вони зареєстровані - відсутня. Правова підстава збереження права користування особою житловим приміщенням також відсутня. Факт не проживання [PERSON] також підтверджується актом опитування сусідів від 15.07.2015 року (а.с.11). На підставі викладеного, суд вважає, що оскільки відповідач зареєстрована, але понад один рік не проживає в будинку [NUMBER] за адресою [ADDRESS], то вона втратила право користування ним та повинна бути визнана такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved