Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою за участю заінтересованої особи Світлодарської міської ради, в якій просить постановити рішення, яким встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , по день його смерті. В обґрунтування заяви зазначила, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 2010 року, вони разом проживали, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. При житті [PERSON] мав у власності квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] . Оскільки іншого засобу для підтвердження родинних зв`язків з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у заявника не має, вона вирішила звернутися до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим, потім в подальшому оформити свої права як спадкоємця. Заявник у судове засідання не з`явилась, надала заяву, згідно якої просила розгляд справи проводити без її участі, на заявлених вимогах наполягала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Світлодарської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутністю та проти задоволення позовних вимог не заперечує. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області 06 червня 1997 року, на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки села Берхівка Артемівського району Донецької області, остання зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Дебальцівським МВ УМВС України в Донецькій області 30.12.1996 року, на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Красноярськ, Росія, останній був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] у місті Світлодарськ Донецької області. Відповідно до товарного - чеку за № 266, замовником, якого є [PERSON] , яка проводила заказ на поховання померлого [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, яка розташована у [ADDRESS] , власником є [PERSON] . В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка суду пояснювала, що вона приходиться сусідка заявниці. Знайома з заявницею з 2010 року, їй відомо, що заявниця разом з померлим [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка суду пояснювала, що вона приходиться сусідка заявниці. Із з заявницею знайома з 2010 року, їй відомо, що заявниця разом з померлим [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. ЇЇ часто запрошували у гості, пили чай. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , яка суду пояснювала, що вона приходиться колишньою родичкою (свахою) заявниці. Із з заявницею знайома з 2007 року, вони часто збирались на свята, святкували, їй відомо, що заявниця разом з померлим [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Приймаючи рішення суд виходить з того, що факт родинних відносин між померлим [PERSON] і заявником підтверджується зазначеними документами. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Враховуючи викладене суд вважає підставною заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , [INFO] , в період з 2010 року по день смерті останнього [INFO] .

Outcome: approved