Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений та зареєстрований згідно відомостей Свідоцтва про шлюб № [NUMBER] виданого згідно з Законом про Реєстрацію Актів Громадянського Стану від 2004 року, реєстратором Клером Кулліваном 11 січня 2008 року. В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що вони з відповідачем проживають окремо. Під час шлюбу у них народилося троє дітей; дочка [PERSON], [INFO] син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. На даний час їхні діти неповнолітні та проживають разом з нею. Спільне господарство вона з відповідачем не веде. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. За таких обставин формальне існування шлюбу є недоречним. Позивач в судове засідання не з'явилася. Від неї та її представника надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнав та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є проживання сторін порізно, відсутність спільного господарства та недоцільність подальшого збереження шлюбу. Згідно відомостей Свідоцтва про шлюб № [NUMBER] виданого згідно з Законом про Реєстрацію Актів Громадянського Стану від 2004 року, реєстратором Клером Кулліваном, шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровано 11 січня 2008 року. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сім'я сторін остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи наведене та

Outcome: approved