Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

Заявники звернулися до суду з заявою, вказавши, що [PERSON] народився [INFO] в селищі Мала-Янісоль Володарського району, його батьком був [PERSON] за національністю «українець» та мати [PERSON] за національністю «гречанка». 08 січня 1972 року він одружився із [PERSON]. За час перебування у шлюбі з [PERSON] у них [INFO] народилась донька [PERSON]. В жодному документі, що встановлює його особу та особу доньки, не визначено їх грецьке походження, а також те, що вони за національністю є «греки». Вони з повагою ставляться до грецьких традицій та культури, мають намір вступити в товариство греків Приазов'я, а тому просять встановити факт, що є греками за національністю. У судовому засіданні заявники та їх представник [PERSON] підтримали доводи, викладені у заяві, та додали, що вони дотримуються грецьких традицій, підтримують стосунки зі своїми родичами греками, святкують грецькі свята та вважають себе греками. Представники заінтересованих осіб надали заяви про розгляд справи без їх участі на розсуд суду. Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтву про народження [PERSON] його батьками записані [PERSON] «українець» та [PERSON] «гречанка» (актовий запис №58 від 04.11.1950 р.). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її батьками записані [PERSON] «українець» та [PERSON] «українка» (актовий запис №880 від 31.10.1972 р.). Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що сім'ю [PERSON] та [PERSON] вони знають давно, вони є греками та дотримується грецьких традицій, святкують усі грецькі свята, готують блюда грецької кухні тощо. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31 березня 1995 року наведений у ст. 256 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним, суд може встановлювати і інші факти, які мають юридичне значення. Суд може встановлювати факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. У відповідності зі ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традиції, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. Визначальним серед прав особи у сфері національно - культурного розвитку є право на вибір національної належності, адже для кожної людини є природним ототожнення себе з певною етнічної спільнотою. З метою гарантування національним меншинам права на вільний розвиток прийнято Закон України «Про національні меншини в Україні». Відповідно до ст.3 вказаного Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Згідно зі ст.11 даного Закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі відмови від своєї національності не допускається. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 р., ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст.3 цієї Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Таким чином, проаналізувавши пояснення заявників, показання свідків та письмові матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини та оцінивши докази у їх сукупності за внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved