Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач в жовтні 2019 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визначити, що частки [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Харкові, [PERSON] та [PERSON] на житлову двокімнатну квартиру, загальною площею 48,70 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка квартира належала за правом спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № У-05-591-Н від 20 травня 1996 року, становлять по 1/3 на кожну особу та припинити право спільної сумісної власності на житлову двокімнатну квартиру, загальною площею 48,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала за правом спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № У-05-591-Н від 20 травня 1996 року. Визнати за [PERSON] право спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Харкові, на належну їй 1/3 частку житлової двокімнатної квартири, загальною площею 48,70 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлової двокімнатної квартири, загальною площею 48,70 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Харкові. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 21.10.2019 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки, яка знаходиться у спільній сумісній власності та визнання права на спадщину та призначено проведення підготовчого засідання на 28листопада 2019 року о11годині 50хвилин в приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова ( майдан Героїв Небесної Сотні, 36, 3 під`їзд). У зв`язку з неявкою сторін ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року суд переніс розгляд справи на 03.04.2020 о 10 годині 30 хвилин. Судом було отримано заяву від позивача [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника. Відповідачем [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, в якому він визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить винести рішення на користь позивача. В своєму відзиві відповідач [PERSON] просить проводити розгляд справи за його відсутності та винести рішення у підготовчому засіданні. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися та просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Згідно статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у зв`язку із введенням на території України карантину на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами), беручи до уваги офіційне звернення Президента України В.О. Зеленського щодо невідкладних загальнодержавних заходів, які допоможуть призупинити поширення коронавірусу, Рекомендації щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу СОVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб, затверджених рішенням Ради суддів України № 19 від 17 березня 2020 року, пункту 12 Протоколу № 6 позачергового засідання Регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Харківської області, та припинення роботи метрополітену з метою попередження та запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19, враховуючи винятковість та особливу небезпеку вказаної ситуації, вважаю за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. В ході судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, а саме: Житлова двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить за правом спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу № У-05-591-Н від 20 травня 1996 року. [INFO] у місті Харкові, у віці 52 років померла [PERSON] , [INFO] , громадянка України, про що Харківським міським відділом реєстрації актів цивільного стану №4 Харківського обласного управління юстиції 29 грудня 2003 року складено відповідний актовий запис за № 11450. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги є її сини: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] на момент відкриття спадщини у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] не проживав. [PERSON] , має право на спадкування 1/3 частки матері, [PERSON] , яка померла [INFO] у місті Харкові, про що належним чином подав заяву державному нотаріусу Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Цукановій О.В. Своєю постановою від 24 квітня 2019 року нотаріус відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для вказаної відмови стала неможливість встановлення з правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість розміру спадкового майна, оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] належатиме [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а при житті [PERSON] свою частку у цьому майні не визначила. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Нормами ч.1 та ч.2 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст. 372 ЦК України зазначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила Ѕ». Виходячи з вищезазначених положень законодавства, враховуючи, що частка у житловій квартирі, яка належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, а невизначення часток не дає можливості позивачу реалізувати своє право на спадкування та визнання права власності, а тому вимоги позивача повинні бути задоволені. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач у своєму відзиві від 02.04.2020 визнав позовні вимоги у повному обсязі. Вимоги про відшкодування судового збору позивачем не заявлялись. На підстав викладеного,

Outcome: approved