Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби, в якому вказує на те, що накладений відповідачем арешт перешкоджає реєстрації її права власності на придбане майно у передбаченому законом порядку. В обгрунтування позовних вимог вказала, що між нею та спільним міжгосподарським підприємством по агропромисловому будівництву „Любешівагробуд (далі - СМП „Любешівагробуд) 29 жовтня 2015 року укладено договір купівлі-продажу будівлі приміщення магазину, що знаходиться за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів, вул. Свободи, 52. Рішенням Любешівського районного суду від 17 червня 2016 року, що набрало законної сили, вказаний договір визнано дійсним. Позивач [PERSON] зазначила, що бажаючи зареєструвати своє речове право на придбане приміщення, дізналась про накладений [PERSON] відділом державної виконавчої служби та не знятий з нього арешт. У її проханні до органу, що наклав обтяження, зняти його з приміщення, їй було відмовлено з тих підстав, що арешт з майна знімається постановою державного виконавця виключно на підставі рішення суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснення надали аналогічні до викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області [PERSON]в судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що на приміщення магазину, що знаходиться за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів, вул. Свободи, 52 та належить СМП „Любешівагробуд накладено арешт у зведеному виконавчому провадженні, виконання по якому ще не закінчено. Доповнила, що арешт з майна знімається постановою державного виконавця виключно на підставі рішення суду, а податкова не повідомила про реалізацію арештованого майна і що кошти від продажу зараховані на погашення податкового боргу. Представник третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Ковельська об"єднана державна податкова інспекція Головного управління державної фіскальної служби у Волинській області [PERSON]не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Зазначив, що враховуючи те, що будівля приміщення магазину за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів, вул. Свободи, 52, перебувала у податковій заставі, Ратнівськокою ОДПІ було надано дозвіл на її реалізацію за умови направлення коштів від такого відчуження в повному обсязі на погашення податкового боргу СМП „Любешівагробуд перед державою. Повідомив, що сторонами договору купівлі-продажу вищезгаданого майна умови дозволу дотримані - отримані від продажу кошти повністю зараховані на погашення податкового боргу. Окрім того, зазначив, що після укладення такого договору [PERSON] районний відділ ДВС ГТУЮ у Волинській області було повідомлено про зазначену угоду. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з частиною 1 статті 60 Закону України „Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 3 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як убачається з матеріалів справи, у зв'язку із набранням законної сили рішенням Любешівського районного суду від 17 червня 2016 року у справі 162/406/16-ц про визнання договору купівлі-продажу будівлі дійсним та відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України, [PERSON] законно набула у власність вказане приміщення. Дана обставина є преюдицією для цивільної справи, що розглядається, є доведеною та не підлягає доказуванню. Частиною 1 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень, визначено Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року № 1952-ІV (далі - Закон № 1952-ІV), відповідно до статті 2 якого, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною 1 статі і 27 Закону № 1952-ІV, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, є підставою для державної реєстрації права власності та інших речових прав. В той же час, частиною 1 статті 24 Закону № 1952-ІV, визначено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі наявності зареєстрованого обтяження речових прав на таке нерухоме майно. Як вбачається із наданої суду інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 66281632 від 19.08.2016 року, будівля, приміщення магазину загальною площею 148,1 кв.м., за адресою: Волинська область, Любешівський район, смт. Любешів, вул. Свободи, 52, перебуває під накладеним відділом державної виконавчої служби арештом на підставі постанови серії АА № 599002 від 20.01.2004 року. Обтяження зареєстроване [PERSON] державною нотаріальною конторою 29.05.2006 року за реєстраційним номером 3264320. При цьому, зазначене обтяження не конкретизоване, невизначене та накладене на все майно СМП „Любешівагробуд. З аналізу вищенаведених правових норм та наявного зареєстрованого обтяження на майно, суд робить висновок про неможливість проведення державної реєстрації права власності позивачки у визначеному законом порядку на придбане приміщення, що позбавляє її можливості належно користуватись та розпорядитись цим майном. Судом зясовано, що накладення арешту на приміщення і реєстрація обтяження щодо нього відповідно повязані із наявністю податкового боргу СМП „Любешівагробуд - продавця за договором купівлі-продажу будівлі, приміщення магазину від 29 жовтня 2015 року. Однак, зазначена заборгованість була повністю сплачена в процесі укладення зазначеної угоди купівлі-продажу нерухомого майна на підставі дозволу Ратнівської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області на відчуження №2274\\22\\15 від 20 жовтня 2015 року. Відтак, на сьогодні відсутні підстави для арешту майна. Окрім цього, арешт всього майна СМП „Любешівагробуд триває значний час, протягом якого не було вчинено жодних виконавчих дій щодо реалізації арештованого майна. Даний факт може свідчити про формальність арешту, а не застосування його для забезпечення реального виконання рішення - мети, з якою він повинен був накладатися відповідно до частини 1 статті 57 Закону України „Про виконавче провадження. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, а саме: звільнити з-під арешту зазначене нерухоме майно та виключити запис про його обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна. За клопотанням позивача судові витрати покласти на неї.

Outcome: approved