Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] сільської ради, третя особа без самостійних вимог Ужгородська районна державна нотаріальна контора, за якою просить суд: -визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,12 га для індивідуального будівництва та ведення підсобного господарства, яка розташована на території с. Минай, вул. І. Франка, 16, [PERSON] сільської ради Ужгородського району і належить згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗК № 007405 від 05.07.199 року, зареєстрованого за № 33 [PERSON], - в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 12 серпня 2006 року; -визнати за нею право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі самочинного будівництва житлового будинку (літ. А) і сараю (літ. Б), розташованих на зазначеній земельній ділянці. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 12 серпня 2006 року у с. Минай Ужгородського району помер батько позивачки [PERSON], - [PERSON], про що у книзі реєстрації смертей [PERSON] сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис № 51 від 14 серпня 2006 року і видано Свідоцтво про смерть I-ФМ № 032303 від 14 серпня 2006 року. Згідно заповіту від 21 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого у реєстрі за № 1013, [PERSON] заповідав позивачці [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось та взагалі все те, що буде належати на день смерті та на що він буде мати право за законом. Інших спадкоємців, крім позивачки, у померлого нема. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2014 року по справі № 308/6454/14-ц встановлено факт родинних відносин між [PERSON], 25. 03. [INFO] та [PERSON], 28. 08. [INFO], а саме, що [PERSON] є батьком [PERSON]. До спадкового майна належить земельна ділянка за адресою: с. Минай Ужгородського району, вул. І. Франка, 16 та розташований на ній будинок і сарай (згідно технічного паспорту на обєкт нерухомого майна). Проте будинок є самочинним будівництвом. Позивачка [PERSON] вчасно, у строки, передбачені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, 15 січня 2007 року подала до Ужгородської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 листопада 2014 року державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON], який помер 12. 08. 2006 року у звязку із відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцеві. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] вважає, що вона є спадкоємцем за заповітом всього майна померлого [PERSON], у тому числі земельної ділянки і будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Представник позивача в судове засідання не прибув, однак подав до суду клопотання за яким просить суд розглянути позовну заяву за відсутності представника, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити у повному обсязі. Повноважний та компетентний представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, проте до суду надійшло клопотання від 15.05.2015 № 236/02-23 про розгляд справи без участі його представника, у якому також зазначено, що відповідач визнає позов в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник третьої особи Ужгородської районної державної нотаріальної контори також у судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений. Від нього надійшло клопотання від 21.05.2015 про розгляд справи за відсутності представника. Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з урахуванням наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 12 серпня 2006 року помер [PERSON], про що у книзі реєстрації смертей [PERSON] сільської ради Ужгородського району Закарпатської області зроблено відповідний актовий запис № 51 від 14.08.2006 року і видано Свідоцтво про смерть I-ФМ № 032303 від 14 серпня 2006 року. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 жовтня 2014 року по справі № 308/6454/14-ц, яке набуло законної сили 04.11.2014 року, встановлено факт родинних відносин між [PERSON], 25. 03. [INFO] та [PERSON], [INFO], а саме, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Згідно заповіту від 21 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого у реєстрі за № 1013, [PERSON] заповів позивачці [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось та взагалі все те, що буде належати на день смерті та на що він буде мати право за законом. З матеріалів справи вбачається, що померлим за життя згідно договору дарування від 02 лютого 1999 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 129, було набуто право власності на незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку розміром 0, 12 га, що знаходились у с. Минай Ужгородського району, вул. І. Франка, 18. Цей незавершений будівництвом житловий будинок 24% готовності та земельна ділянка розміром 0, 12 га належали дарителю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Ужгородською районною державною нотаріальною конторою від 23.12.1994 року за реєстром № 1-7146 та будівельного паспорту на забудову земельної ділянки від 19.12.1994 року, виданого виконавчим комітетом Ужгородської районної ради народних депутатів та державного акту на право приватної власності на землю серія II-ЗК № 007405, виданого [PERSON] сільською радою народних депутатів від 05. 07.1995 року на підставі договору купівлі-продажу 23.12.1994 року за реєстром № 1-7146 Ужгородською райдержнотконторою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33. У договорі також зазначено, що всі обовязки по будівництву житлового будинку, покладені на [PERSON], переходять до набувача незавершеного будівництвом житлового будинку [PERSON] Згідно довідки [PERSON] сільської ради № 4664 від 27.11.2014 року, у звязку із упорядкуванням нумерації номер будинку 18 по вул. І. Франка у с. Минай змінено на номер 16, будинок той самий. Позивачка [PERSON] вчасно, у строки, передбачені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, 15 січня 2007 року подала до Ужгородської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 листопада 2014 року державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON], який помер 12.08.2006 року у звязку із відсутністю у спадкоємця правовстановлюваних документів про належність майна спадкодавцеві. Згідно п. 1.2 глави 2 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено свідоцтвом про право власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до п. 4.18 глави 10 Розділу 2 цього Порядку відсутність правовстановлюючих документів на спадкові будівлі позбавляє нотаріуса можливості видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину. За ухвалою від 08.06.2015 року судом було витребувано у третьої особи - Ужгородської районної державної нотаріальної контори копії документів відповідної спадкової справи відкритої щодо [PERSON], який помер 12 серпня 2006 року (свідоцтво про смерть видане Виконкомом [PERSON] сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14.08.2006 серії І-ФМ № 032303). З матеріалів спадкової справи вбачається, що разом із померлим відповідно до довідки від 17.01.2007 року № 150 [PERSON] сільської ради на день смерті проживали: дружина [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO] Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що до таких осіб могла б належати дружина померлого - [PERSON], [INFO], однак як вбачається з матеріалів спадкової справи шлюб між померлим [PERSON] та [PERSON] було розірвано 09.09.1987 року, про що у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу було зроблено відповідний запис за № 156 та видане відповідне свідоцтво від 09.09.1987 року № І-СГ № 416178, тобто спадкове майно було придбане померлим після розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що колишня дружина [PERSON], [INFO], не належить до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Онуки померлого є повнолітніми, спадкова справа не містить відомостей що вони перебували на утриманні померлого, тому суд дійшов висновку, що вони також не належать до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять\~ усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно технічного паспорту на обєкт нерухомого майна, виготовленого Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, готовність обєкту складає 100%, будівництво його завершено у 2004 році, а вартість житлового будинку (літ. А) і сараю (літ. Б) станом на 16.03.2015 року складає 1\~128\~639 грн. Разом з тим, зазначені обєкти нерухомості є самочинно збудованими. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30. 03. 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Вимоги особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно, або заінтересованої особи, що не пов'язані з правом власності на ці будівлі, зокрема, про визнання права на матеріали, одержані при їх знесенні, підлягають розгляду судами на загальних підставах. У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Таким чином, позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом всього майна померлого [PERSON], у тому числі земельної ділянки і будівельних матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Проте померлий за час свого життя не встиг здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку на своє імя. Згідно з п. 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17 лютого 2011 року, орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Самочинне будівництво будинку (літ. А) і сараю (літ. Б) було завершено у 2004 році, однак позивачка не може здати житловий будинок і господарську споруду в експлуатацію і зареєструвати право власності на них, оскільки не має можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку у звязку із тим, що право власності на неї не було зареєстровано за померлим. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, про обґрунтованість позовних вимог позивача. Витрати із сплати судового збору покладаються на позивача, оскільки відповідачем не оспорювалися позовні вимоги. На підставі наведеного,

Outcome: approved