Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

Мелітопольський міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] та [PERSON], в якому просить зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] та видати [PERSON] та [PERSON] ключі від вхідних дверей цієї квартири, вселити їх в спірну квартиру та встановити порядок користування квартирою, виділивши у спільне користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 14,6 кв.м., зазначену в технічному паспорті за №2 з коморою, площею 1,8 кв.м., зазначену в технічному паспорті за № 3 та балконом, площею 2,0 кв. м., зазначеного в технічному паспорті за №8, а [PERSON] виділити в користування жилу кімнату площею 11 кв.м., зазначену в технічному паспорті за №5 з коморою площею 1,9 кв.м. зазначену в технічному паспорті за № 4. Кухню, коридор та санвузол залишити в загальному користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що квартира [ADDRESS], належить позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності у таких частках: 3/16 частки - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.09.2011 року, виданого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., та зареєстрованого в реєстрі за №2-1580; 13/32 частки - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2013 року, виданого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-321; 13/32 частки - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2013 року № 2-321. Згідно з витягом №31300542 від 14.09.2011 року, право власності на успадковане майно у [PERSON] виникло з моменту його державної реєстрації, а саме - з 14.09.2011 року. Відповідно до витягу №1716576 від 28.03.2013 року право власності на успадковане майно у [PERSON] виникло з моменту його державної реєстрації, а саме - з 28.03.2013 року. За даними технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вказана квартира розташована на 5 поверсі 5-поверхового будинку і являє собою окрему квартиру загальною площею 46,6 кв.м., що складається з двох житлових кімнат загальною жилою площею 25,6 кв.м., із них 1 кімната - 14,6 кв.м., 2 кімната - 11,0 кв.м., кухні площею 6,7 кв.м., санвузла площею 2,7 кв.м., коридору площею 6,3 кв.м., двох кладових площею 1,8 та 1,9 кв.м., балкону площею 2 кв.м. На цей час, [PERSON] та [PERSON] фактично позбавлені можливості користуватися та володіти квартирою та своїми частками у праві спільної часткової власності, між ними та відповідачем, як власниками цього нерухомого майна, виникають непорозуміння, сварки, суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна. Відповідач вчиняє перешкоди, щоб позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування та володіння квартирою, а саме: [PERSON] одноособово зайняв квартиру, відмовляється впускати позивачів до неї, змінив замки на вхідних дверях, не надає дублікат ключів від дверей, не погоджується на позасудове врегулювання спору. Після декількох невдалих спроб самостійно вселитися у належну на праві спільної часткової власності квартиру, позивачі звертались по допомогу до старшої по будинку [PERSON] та до дільничного інспектора міліції Кірєєва О.М., проте за результатами спільного виходу до квартири двері ніхто не відчинив. Позивачі не мають бажання та наміру виділяти належні їм частки квартири у натурі в порядку ст. 364 ЦК України, а також отримувати від відповідача яку-небудь грошову або іншу матеріальну компенсацію, проте бажають користуватися належним їм майном та встановити порядок користування квартирою. Відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності позивачам можливо виділити у спільне користування житлову кімнату площею 14,6 кв.м., позначену в технічному паспорті за № 2, комору площею 1,8 кв.м., позначену на технічному паспорті за №3, балкон, площею 2,0 кв.м., позначений в технічному паспорті за №8; відповідачу можливо виділити в користування житлову кімнату площею 11,0 кв.м., позначену в технічному паспорті за №5, кладову площею 1,9 кв.м., позначену на технічному паспорті за №4, залишити у загальному користуванні кухню, санвузол, коридор. Представник позивача прокурор Герасименко Є.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Частиною 2 ст. 36-1 цього Закону передбачено, що підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Наявність таких підстав має бути підтверджена прокурором шляхом надання суду відповідних доказів. За наявності підстав, передбачених частинами другою-четвертою ст. 36-1 вказаного Закону, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом, серед іншого, звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями). Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Згідно зі ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами тощо. При цьому прокурор повинен надати суду документи, які підтверджують неможливість громадянина самостійно здійснювати представництво своїх інтересів. [PERSON] є пенсіонеркою, членом сім'ї загиблого ветерана війни, а [PERSON] є пенсіонеркою, інвалідом 3 групи, у зв'язку із чим, через свій похилий вік та фізичний стан неспроможні самостійно захистити свої порушені права та реалізувати процесуальні повноваження, що підтверджується копіями пенсійних посвідчень та посвідченням члена сім'ї загиблого./ а.с. 7, 12/ Квартира [ADDRESS], належить позивачам та відповідачу на праві спільної часткової власності у таких частках: 3/16 частки належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстраційний № 2-1580 від 10.09.2011 року, виданого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф. та зареєстровано в КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.09.2011 року (витяг №31300542); 13/32 частки належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний № 2-321 від 28.03.2013 року, виданого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф. та зареєстровано в КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 28.03.2013 року (витяг № 1716576); 13/32 частки належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.03.2013 року № 2-323 виданого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 1208301 від 28.03.2013 року /а.с. 8, 9, 13, 17/ Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається зі змісту ст. 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вказана квартира розташована на 5 поверсі 5-поверхового будинку і являє собою окрему квартиру загальною площею 46,6 кв.м., що складається з двох житлових кімнат загальною жилою площею 25,6 кв.м., із них 1 кімната - 14,6 кв.м., 2 кімната - 11,0 кв.м., кухні площею 6,7 кв.м., санвузла площею 2,7 кв.м., коридору площею 6,3 кв.м., двох комор площею 1,8 та 1,9 кв.м., балкону площею 2 кв.м. /а.с. 18-19/. За роз'ясненнями викладеними у п. п. 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04 жовтня 1991 року вбачається, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року № 6-12цс13 та відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Позивачі не мають бажання та наміру виділяти належні їм частки квартири у натурі у порядку ст. 364 ЦК України, а також отримувати від відповідача яку-небудь грошову або іншу матеріальну компенсацію за них, проте бажають користуватися належним їм майном та погоджуються на спільне користування житловим приміщенням квартири, яке буде виділено їм відповідно до розміру їх часток у праві спільної часткової власності. Приймаючи до уваги, що відповідач перешкоджає позивачам у користуванні спірною квартирою, не видає їм ключі від вхідної двері, проти чого він не заперечує, права позивачів, як співвласників кватири, підлягають захисту. Також враховуючи належні сторонам частки у праві власності на квартиру, а також те, що запропонований позивачами порядок користування спільним майном найбільш приближений до ідеальних часток сторін у праві спільної часткової власності та не призведе до порушення прав співвласників на володіння та користування квартирою, як спільною частковою власністю, і не оспорюється відповідачем, суд вважає, що саме цей порядок користування квартирою необхідно встановити, в якості способу захисту прав позивачів. При цьому суд приймає до уваги пояснення позивачів в попередньому судовому засіданні про те, що комора площею 1,8 кв.м. вбудована в кімнаті площею 14,6 кв. м. (№2 в технічному паспорті), що підлягає виділенню позивачам, а комора площею 1,9 кв.м. вбудована в кімнаті площею 11 кв.м. (№ 5 в технічному паспорті), що підлягає виділенню відповідачу. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збвр в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved