Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з [PERSON] перебувала у шлюбі з 26 серпня 2005 року, на даний час вони припинили шлюбні відносини та разом не проживають з 2016 року. Під час шлюбу сторонами, за спільні кошти, було придбано садовий будинок, право власності на який зареєстровано за [PERSON] , який [INFO] помер. А тому, позивач просила визнати за нею право власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме на 1/2 частини земельної ділянки площею 623 кв.м., з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 1822080600:01:000:0765, що розташована у садовому товаристві «Кондитер» Бобровського масиву-2, ділянка № [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначено наступне. Спірний об`єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю подружжя, адже набутий сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Оскільки дійти згоди у питанні поділу майна сторони не можуть, звернення до суду є єдиним можливим способом захисту прав. Позивач та законний представник третьої особи позов підтримала повністю та просила задовольнити його з підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, обставини зазначені в позові визнав. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального та процесуального права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.1 - 4 ст.12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2005 року (а.с.9, 11), мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10). З наданих суду документів встановлено, що 27 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу садового будинку [ADDRESS] , що розташований на території Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області , садове товариство "Кондитер " , який розташований на земельній ділянці пл..623 кв.м., кадастровий номер 1822080600:01:000:0765. Укладення даного правочину, згідно його пункту 1.6. відбулось за письмової згоди дружини [PERSON] - [PERSON] 05 грудня 2011 року відповідач зареєстрував право власності на спірну земельну ділянку, згідно витягу про державну реєстрацію прав (а.с.13-15). [INFO] помер [PERSON] (а.с.12). Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 17 липня 2018 року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину садового будинку [ADDRESS] в садовому товаристві « Кондитер » на території Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.16-17). Частиною 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За загальним правилом ст.60 Сімейний кодекс України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція зазначених норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ст.63 Сімейний кодекс України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частинами 1 та 2 ст.120 Земельного кодексу України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 623 кв.м., з цільовим призначенням для ведення садівництва, кадастровий номер 1822080600:01:000:0765, що розташована у садовому товаристві «Кондитер» Бобровського масиву-2, ділянка № [NUMBER] . За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] належить стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved