Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою в якій просила проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується договором купівлі - продажу від 12.11.1991 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими у належному їй житловому будинку, однак не проживають в ньому з 2005 року, оскільки виїхали на постійне місце проживання до Італії. Реєстрація відповідачів у належному їй житловому будинку перешкоджає їй користуватися власністю, в результаті чого вона не має права на звернення до Управління соціального захисту населення Жмеринської РДА для отримання житлової субсидії та вимушена нести додаткові витрати за сплату комунальних послуг виходячи з кількості зареєстрованих в домоволодінні осіб. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 09.07.2019 відкрито провадження по справі та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. Як вбачається з поштових повідомлень, які повернулися на адресу суду, позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Браїлівська селищна рада Жмеринського району Вінницької області отримали копію ухвали про відкриття провадження. Відповідачі та третя особа також отримали копію позовної заяви разом з копіями доданих документів. Заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, клопотань сторін проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не подано. Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 12.11.1991 року посвідченого державним нотаріусом Жмеринської районної державної нотаріальної контори Слободян О.В. за реєстром №1979 є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до довідки виконавчого комітету Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 13.06.2019 позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 26.03.1976 року по теперішній час (а.с.10). Згідно довідки Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області від 13.06.2019 в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані власник - позивач [PERSON] , син - відповідач [PERSON] та онук - відповідач [PERSON] (а.с.11). Відповідно до акту перевірки факту проживання особи від 14 червня 2019 встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] адреса: [ADDRESS] ), але не проживають з 2005 року (а.с.12). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивач є власником будинку, реєстрація відповідачів в ньому перешкоджає реалізації права розпорядження належним їй майном, то відповідачів слід визнати таким, що втратили право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved