Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 14 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 59; після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище " [PERSON] "; визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з нею за місцем її проживання, а також стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 10 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги\~обґрунтовує тим,\~що 14.06.2014\~року вона\~уклала шлюб\~з [PERSON] . Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між нею та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин.\~Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю.\~Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини. Дитина проживає з позивачем в [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні. У будинку є всі належні умови для проживання малолітньої дитини. У дитини є окрема кімната, яка обладнана всім необхідним для дитини відповідного віку, створені всі умови для повноцінного гармонійного розвитку. Відповідач згідно графіку працює позмінно з 08:00 год. до 20:00 год. та з 20:00 год. до 08:00 год., що свідчить про неможливість здійснення ним постійного догляду за дитиною. Вважає, що визначення місця проживання дитини з нею буде відповідати інтересам дитини у повній мірі. [PERSON] зазначила, що батько дитини працює в ТОВ «ВКФ «Політара» та отримує постійний грошовий дохід. Разом з тим, відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість. В підготовче засідання позивач не з`явилась та надала до суду заяву про розгляд справи без її участі; позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини просить задовольнити в повному обсязі. Разом з тим, просила суд зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення аліментів з 1/3 частини на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Від стягнення судових витрат відмовляється. Відповідач [PERSON] також в підготовче засідання не з`явився, але звернувся до суду із заявою, в якій просить цивільну справу розглянути без його участі; позовні вимоги, в тому числі із врахуванням зменшення їх розміру, визнає та погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати позивачеві компенсовано. Представник Служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області в підготовче засідання не з`явився та надав суду заяву, в якій просив, враховуючи ту обставину, що сторони досягли згоди щодо вирішення спору, розглядати справу за його відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши, проаналізувавши та оцінивши письмові докази у цивільній справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії\~свідоцтва про\~шлюб серії\~ [NUMBER] \~від 14.06.2014\~року,\~виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, вбачається, що 14 червня 2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 59. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.15). Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі\~ст.24 цього Кодексу\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Згідно ч.3\~ст.105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обґрунтування позову, а також те, що подружжя проживають окремо один від одного, суд дійшов до висновку, що фактичні подружні стосунки сторони припинили та не бажають їх відновлювати. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що позивач не бажає жити однією сім`єю з відповідачем. Збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам та інтересам дитини. Примушування позивача до шлюбу з [PERSON] не допускається. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що строк на примирення надавати недоцільно, і шлюб між сторонами належить розірвати. Згідно положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Крім того, судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.07.2017 року (а.с.16). Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Статтею 3\~Конвенції про\~права дитини\~від 20\~листопада 1989\~року визначено,\~що в\~усіх діях\~щодо дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються\~питаннями соціального\~забезпечення,\~судами,\~адміністративними чи\~законодавчими органами,\~першочергова увага\~приділяється якнайкращому\~забезпеченню інтересів\~дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. \~Відповідно до\~ч.1 та ч.2 ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З акту, складеного депутатом Кодимської міської ради від 03.11.2020 року (а.с.18), вбачається, що [PERSON] разом з дочкою [PERSON] проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] . Умови для проживання малолітньої дитини у вищевказаному будинку відмінні. Вихованням дитини займається мати. Батько участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає, фінансової допомоги не надає. З інформації, складеної завідуючою ДНЗ (ЯСЛА-САДОК) №8 «ТЕРЕМОК» - центру Софії Русової Славутицької міської ради Київської області (а.с.19), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідувала дошкільний заклад №8 «Теремок»- центр [PERSON] з 15.01.2019 року по 02.11.2020 року. Дошкільний заклад відвідувала систематично. До садочка дитину приводила і забирала [PERSON] . За час відвідування [PERSON] першої молодшої групи №10, батько дитини приходив декілька разів. З 01.09.2020 року батько дитини приходив лише в останній день відвідування Ланою дошкільного закладу. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з урахуванням інтересів дитини, відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, а також визнання батьком позову в частині визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, суд дійшов висновку про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджують у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] має поганий стан здоров`я або тяжке матеріальне становище, а також про те, що на його утриманні перебувають інші діти чи непрацездатні особи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із засад справедливості та захисту прав малолітньої дитини, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги. з урахуванням зменшення їх розміру позивачем, підлягають задоволенню. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що з урахуванням положень ч.3 ст.206 ЦПК України, надає суду підстави для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved