Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та визначення місця проживання дітей з батьком В обґрунтування первісного позову [PERSON] зазначив, що з відповідачкою за первісним позовом [PERSON] знаходиться в зареєстрованому Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області шлюбі з 23 грудня 2005 року, актовий запис № 1844. Сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], - дитину позивача від першого шлюбу, яку відповідачка усиновила, та двох спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, відсутність взаєморозуміння. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, у зв'язку із чим просить суд шлюб розірвати. Крім того, [PERSON] зазначає, що на даний час вихованням спільних з відповідачкою за первісним позовом дітей займається він самостійно. Відповідачка жодної участі у вихованні, навчанні та розвитку дітей не приймає, не цікавиться їхніми справами та не спілкується з дітьми, матеріальної допомоги не надає. У зв'язку із наведеним, позивач за первісним позовом просив суд, визначити місця проживання спільних з відповідачем за первісним позовом дітей з ним та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно. [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з зустрічним позовом до [PERSON] третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що після реєстрації шлюбу з відповідачем за зустрічним позовом вона виїхала разом із усиновленою нею дитиною відповідача від першого шлюбу до Саудівської Аравії, де народила спільних з відповідачем дітей. Під час проживання в іншій країні відповідач за зустрічним позовом всіляко виявляв до позивача за зустрічним позовом неповагу, ображав, принижував людську гідність та застосовував насилля, у зв'язку із чим [PERSON] припинила з відповідачем за зустрічним позовом сімейні стосунки та виїхала з країни, при цьому відповідач оформив документи на виїзд з країни тільки на позивача за зустрічним позовом. Повернутись до свого житла у м. Донецьку позивач за зустрічним позовом не змогла у зв'язку із АТО, а тому на початку 2016 року приїхала до м. Харкова. Позивач за зустрічним позовом вказує, що весь час знаходження у м. Харкові вона спілкувалась з дітьми за допомогою Інтернету. В травні 2016 року відповідач за зустрічним позовом разом з дітьми приїхав до м. Харкова, та весь цей час позивач за зустрічним позовом мешкала з дітьми. У зв'язку із становищем переміщеної особи, та розуміючі існуючи труднощі, позивач за зустрічним позовом надала дозвіл відповідачу за зустрічним позовом на виїзд дітей разом з ним до Саудівської Аравії строком на один рік, оскільки відповідач за зустрічним позовом пообіцяв позивачу за зустрічним позовом придбати для неї та дітей квартиру в м. Харкові та залишити дітей разом з нею. Проте, виїхавши в іншу країну відповідач за зустрічним позовом заборонив дітям будь-яке спілкування з позивачем за зустрічним позовом, заблокував Інтернет. 01.09.2017 року спливає термін перебування дітей в Саудівській Аравії і відповідач за зустрічним позовом повинен буде повернути їх в України. Враховуючи викладене обставини, а також вік дітей та їх прихильність до позивача за зустрічним позовом, позивач за зустрічним позовом просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю. Представник позивача за первісним позовом [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримав первісний позов в повному обсязі та просив суд його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що діти протягом тривало часу мешкають з батьком, знаходяться на його вихованні та утриманні, матір жодної участі у вихованні, навчанні та розвитку дітей не приймає, не цікавиться їхніми справами та не спілкується з дітьми, у зв'язку із чим визначення місця проживання дітей з матір'ю не буде відповідати інтересам дітей. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов визнала частково та вказувала, що не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем за первісним позовом, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Стосовно визначення місця проживання дітей з батьком та стягнення аліментів на утримання дітей на його користь заперечувала в повному обсязі, та вказувала, що позивач за первісним позовом перешкоджає її спілкуванню з дітьми та участі у їх виховані та матеріальному утриманні. Зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити з підстав, вказаних у зустрічній позовній заяві. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, суд дійшов висновку про задоволення первісних позовних вимог та відмову у зустрічних позовних вимогах з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23 грудня 2005 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1844, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] /а.с. 8/. Від спільного подружнього життя, сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно зі Свідоцтвом про народження № [NUMBER], дата реєстрації свідоцтва 08.10.1433 рік за хіджрою, виданого Міністерством внутрішніх справ Королівство Саудівська Аравія, батьками [PERSON], [INFO], є: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 11-13/. Згідно зі Свідоцтвом про народження № [NUMBER], дата реєстрації свідоцтва 08.10.1433 рік за хіджрою, виданого Міністерством внутрішніх справ Королівство Саудівська Аравія, батьками [PERSON], [INFO], є: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 15-17/. Крім того, відповідач за первісним позовом [PERSON] після укладення шлюбу з позивачем за первісним позовом [PERSON] усиновила дитину позивача за первісним позовом - [PERSON], [INFO], що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін у зв'язку з усиновленням (удочерінням) № 00009433999 від 20.09.2011 року та Свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], виданого 05.04.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька, в якому вказано, що батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON] /а.с. 105, 131/. У позовній заяві позивач зазначає, що спорів майнового характеру між подружжям немає. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, сторони на примирення не згодні. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає можливим розірвати шлюб між сторонами, оскільки подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей з ним, суд виходить з наступного. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, спільні діти сторін [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], протягом останнього року проживають з батьком [PERSON] у Королівстві Саудівська Аравія, з нотаріально посвідченої згоди матері /а.с. 96/, та знаходяться на вихованні та утриманні батька. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що батько дітей має житло, працевлаштований, має самостійний дохід та утримує сім'ю, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що матір дітей має власне житло у м. Донецьк, проте через події на сході країни мешкає в м. Харкові, де знімає житло, та має статус внутрішньо переміщеної особи, працевлаштована та має самостійний дохід, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. Батьки дітей [PERSON] та [PERSON] в наркологічному та психоневрологічному на обліку не перебувають, що підтверджується відповідними довідками. Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника позивача за первісним позовом свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є турботливим та гарним батьком, піклується та забезпечує дітей самостійно. Також свідок вказала, матір дітей [PERSON] самоусунулась від виховання дітей, постійно шантажує [PERSON] дітьми, та вимагає щоб він за все платив. Зокрема [PERSON] надала дозвіл на виїзд дітей з [PERSON] до Саудівської Аравії тільки після того, як він сплатив їй проживання в орендованій квартирі. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, матеріали справи містять висновок Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зі змісту якого вбачається, що після припинення спільного проживання батьків малолітні [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з батьком. Неповнолітній [PERSON], [INFO], який також проживає з батьком надав особисті пояснення, в яких зазначив, що хоче залишитись з батьком, а також вважає доцільним, щоб його брати також мешкали з батьком, оскільки він повністю займається їх вихованням та утриманням, в сім'ї гарні стосунки. Питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Управління, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з батьком, [PERSON] /а.с. 78-79/. Крім того, у висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зазначено, що [PERSON] з приводу встановлення їй порядку участі у вихованні дітей, та щодо усунення перешкод у спілкуванні з синами з боку батька дітей, до Управління служб не зверталась, ніяких доказів виконання нею батьківських обов'язків не надала. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір'ю. Враховуючи вищезазначене, суд, згідно поданих документів, обстеження умов проживання, беручи до уваги інтереси неповнолітніх дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. У зв'язку із тим, що [PERSON], [INFO], досяг 18 років, своє місце проживання він визначає самостійно. З урахуванням наведеного, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], суд залишає без задоволення. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на дітей суд вважає необхідним зазначити наступне. В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що діти проживають з батьком та знаходяться на його вихованні та утриманні. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як встановлено у ході судового розгляду справи, відповідачка не надає на утримання своїх неповнолітніх дітей матеріальної допомоги. У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, ч. ч. 7, 8ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З наведених положень законодавства слідує, що основною метою права на аліменти є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суду не надано даних про наявність на утриманні відповідачки за первісним позовом утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 7 Закону України № 1801-VІІІ від 21.12.2016 року «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років - 1689 грн. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони не проживають разом, неповнолітні діти знаходиться на вихованні й утриманні позивача за первісним позовом, відповідач інших утриманців не має та має можливість утримувати дітей, оскільки є працездатною особою, інших осіб на своєму утриманні не має. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов в цій частині та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 13.04.2017 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із задоволенням первісного позову, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом у розмірі 1280 грн. 00 коп. У зв'язку з тим, що позивач за первісним позов звільнений від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом. У зв'язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, понесені судові витрати залишаються за позивачем за зустрічним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved