Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», [PERSON] про визнання припиненим договору поруки №06/06/671М, укладеного 08.06.2006року між [PERSON], Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №06/06/671М відповідно до якого позичальнику була відкрита відновлювальна кредитна лінія з кредитним лімітом у розмірі 80000 доларів США, зі сплатою 17% річних за користування кредитними коштами та терміном повернення кредитних коштів та сплати відсотків до 07.06.2010року. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за укладеним кредитним договором, 08.06.2006року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №06/06/671М, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання нести солідарно майнову відповідальність (по погашенню кредиту, відсотків, пені, штрафів) у разі невиконання позичальником зобов'язань. Відповідно до умов кредитного договору, погашення кредиту, сплата відсотків повинна була здійснюватися позичальником, відповідно до Графіку погашення кредиту та відсотків, який оформлений як Додаток №1 до кредитного договору та є його неві\-д'ємною частиною. Проте починаючи з 21.11.2008року, позичальник не здійснював належним чином погашення кредитної заборгованості у встановленому кредитним договором порядку, в результаті чого утворилась заборгованість по кредитному договору. Рішення Жовтневого районного суду, Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року, яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 06/06/671М від 08 червня 2006 року в розмірі 815 252грн. 87коп. Із позовом до суду ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося 23.06.2009року, а про існування вказаного рішення він дізнався лише у січні 2015року. Відповідно до вимог ч.4 ст.559 ЦК України вимога до поручителя про виконання зобов'язань за договором повинна була бути пред'явлена в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням або з дня встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання. Оскільки банк у шестимісячний строк з моменту внесення [PERSON] останнього чергового платежу за кредитним договором № 06/06/671М, тобто в строк до 22.05.2009 року не звернувся до нього як поручителя із вимогою про виконання зобов'язань за вказаним договором кредиту, договір поруки фактично припинив свою дію. Із врахуванням наведеного просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав, викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подано заперечення на позов, відповідно до якого вважають, що позовні вимоги до задоволення не підлягають та просять застосувати позовну давність, так як з моменту прийняття рішення Жовтневого районного суду, Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року минуло більше трьох років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 08.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №06/06/671М відповідно до якого позичальнику була відкрита відновлювальна кредитна лінія з кредитним лімітом у розмірі 80000 доларів США, зі сплатою 17% річних за користування кредитними коштами та терміном повернення кредитних коштів та сплати відсотків до 07.06.2010року. Відповідно до умов кредитного договору, погашення кредиту, сплата відсотків повинна була здійснюватися позичальником, відповідно до Графіку погашення кредиту та відсотків, який оформлений як Додаток №1 до кредитного договору та є його неві\-д'ємною частиною. Проте, як вбачається із обліку руху коштів за кредитним договором № 06/06/671М від 08 червня 2006 року, починаючи з 20.11.2008року, позичальник [PERSON] не здійснював належним чином погашення кредитної заборгованості у встановленому кредитним договором порядку, в результаті чого утворилась заборгованість по кредитному договору в розмірі 1749,21 доларів США, після чого ним було внесено три платежі 02.12.2008року на суму 358,84 долари США, 09.12.2008року на суму 490,81 долари США, 11.12.2008року на суму 398,30 долари США, що є останнім платежем внесеним за кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за укладеним кредитним договором, 08.06.2006року між ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки №06/06/671М, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов'язання нести солідарно відповідальність (по погашенню кредиту, процентів, винагород, штрафів, пені та інших платежів) у разі невиконання позичальником зобов'язань. Як вбачається із рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року, ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ТОВ «УФА «Верус», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 06/06/671М від 08 червня 2006 року в розмірі 42885,79 доларів США, лише 23.06.2009року. Зазначеним рішенням позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 06/06/671М від 08 червня 2006 року в розмірі 815 252грн. 87коп. В задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідача до ТОВ «УФА «Верус», відмовлено оскільки договір поруки яким передбачено стягнення солідарно з відповідача ТОВ «УФА «Верус», заборгованості в сумі 200грн. не є багатостороннім договором. Про наявність зазначеного рішення [PERSON] дізнався в січні 2015 року. Зазначене підтверджується ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016року у справі 22-ц/774/2352/16, де вказано, що 25.02.2015року [PERSON] звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами. Також ознайомившись зі змістом рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року, можна прийти до висновку, що обставини щодо пропуску строку пред'явлення вимоги кредитором ПАТ КБ «Приватбанк» до поручителя [PERSON] не досліджувалися та з'ясовувалися в ході розгляду справи. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як випливає з кредитного договору, позичальник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) відповідно до Графіку погашення кредиту та відсотків, який оформлений як Додаток №1 до кредитного договору та є його неві\-д'ємною частиною. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Отже, виходячи з положень частини четвертої статті 559 ЦК України вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Дана позиція узгоджується з правовим висновком ВСУ викладеним у справах № № 6-223цс16, 6-272цс16, які є обов'язковим для застосування. Як вже зазначалося, і як вбачається із обліку руху коштів за кредитним договором № 06/06/671М від 08 червня 2006 року, починаючи з 20.11.2008року, позичальник [PERSON] не здійснював належним чином погашення кредитної заборгованості у встановленому кредитним договором порядку, в результаті чого утворилась заборгованість по кредитному договору в розмірі 1749,21 доларів США, після чого ним було внесено три платежі 02.12.2008року на суму 358,84 долари США, 09.12.2008року на суму 490,81 долари США, 11.12.2008року на суму 398,30 долари США, що є останнім платежем внесеним за кредитним договором. Таким чином у грудні позичальником було внесено 1247,95 доларів США, черговий платіж в розмірі 1749,21 доларів США у листопаді 2008року внесено так і не було. Відповідно до п.п.5,6 договору поруки №06/06/671М, у випадку невиконання боржником якого-небудь обов'язку, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку, поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмовій вимозі кредитора впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги. Проте, як стверджує [PERSON] жодного повідомлення про невиконання боржником [PERSON] зобов'язання за кредитним договором № 06/06/671М від 08 червня 2006 року він не отримав, а із позовними вимогами про солідарне стягнення заборгованості ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Жовтневого районного суду Дніпропетровської області лише 23.06.2009року, тобто по спливу більше шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що останній платіж по кредиту було внесено 11.12.2008року, черговий платіж в розмірі 1749,21 доларів США у листопаді 2008року внесено так і не було, тому станом на 21.11.2008року уже була наявна заборгованість за кредитом, ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до суду 23.06.2009року, тобто після закінчення пресічного терміну пред'явлення вимог до поручителя [PERSON], таким чином пройшло більше шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням і в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука вважається припиненою. Посилання відповідача на пропуск позивачем позовної давності суд до уваги не приймає, оскільки як встановлено судом про наявність рішення Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2012 року [PERSON] дізнався в січні 2015 року, обставини щодо пропуску строку пред'явлення вимоги кредитором ПАТ КБ «Приватбанк» до поручителя [PERSON] не досліджувалися та не були з'ясовані в ході розгляду справи вказаним судом. Тому подаши позов 26.07.2017року до Тернопільського міськрайонного суду, позивачем не пропущено позовну даність, з моменту коли він дізнався про порушення свого права.

Outcome: approved