Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Державного підприємства «Закарпатський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» за якою просить суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати, що виникла на день звільнення 23 лютого 2015 року за відпрацьований 2012 рік, в розмірі 9 391,97 грн., а також грошові кошти за затримку повного розрахунку при звільненні згідно ст. 117 КЗпП України в межах середньомісячного заробітку за весь період затримки, що складає на день подання позовної заяви за період з 23.02.2015 року по 21.01.2016 року 38 500,00 грн. та з розрахунку 3\~500,00 грн., в місяць за період розгляду справи судом до вступу рішення суду в законну силу. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] починаючи з 03.07.2012 року по 23.02.2015 року перебував в трудових відносинах з ДП «Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» та обіймав посаду головного інженера. Трудові обовязки на займаних посадах позивач виконував належним чином до часу його звільнення. Однак роботодавцем нарахована [PERSON] заробітна плата за 2012 рік виплаченою не була з причин відсутності належного фінансування. Розмір такої заборгованості складає 9 391,97 грн. В подальшому, з метою вирішення питання щодо погашення вказаної заборгованості неодноразово роботодавцем було обіцяно йому виплату частинами, що підтверджується довідкою Державного підприємства Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» від 14.01.2016 року № 25. У звязку з вищенаведеним, просить суд стягнути з на його користь заборгованість з заробітної плати, що виникла на день звільнення 23 лютого 2015 року за відпрацьований 2012 рік в розмірі 9\~391,97 грн., та грошові кошти за затримку повного розрахунку при звільненні в межах середньомісячного заробітку за весь період затримки, що складає на день подання позовної заяви за період з 23.02.2015 року по 21.01.2016 року 38\~500,00 грн. та з розрахунку 3\~500,00 грн. в місяць за період розгляду справи судом до вступу рішення суду в законну силу. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не зявився. Однак, подав на адресу суду заяву, у якій просить суд, розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Та зазначив що в грудні 2016 року, на користь позивача [PERSON]І, відповідачем П «Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою» здійснено виплату коштів у розмірі 2 000 грн., тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням виплати відповідачем 2000 грн., в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі. Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Однак, надав суду письмові заперечення, в яких просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в частині стягнення середньомісячного заробітку за період затримки та компенсації втрати частини заробітної плати, так як позивачем порушено строк звернення до суду із даними позовними вимогами. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 03.07.2012 року по 23.02.2015 року перебував в трудових відносинах із ДП «Закарпатський науково дослідний та проектний інститут землеустрою», що підтверджується наказом № 35-К від 03.07.2012 року, згідно якого [PERSON] був прийнятий на посаду головного інженера та наказом № 8-К від 23.02.2015 року, згідно якого його було звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпПУ за угодою сторін. За приписами ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В даному випадку днем звільнення [PERSON] є 23.02.2015 року. Однак, судом встановлено, що на день звільнення ДП «Закарпатський науково дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» нарахована, але не виплачена заробітна плата [PERSON] за липень 2012 року у сумі 2\~352,23 грн., за серпень 2012 року у сумі 3\~519,87 грн. та за вересень 2012 року у сумі 3\~519,87 грн., а всього у сумі 9 391,97 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками: від 14.01.2016 року № 25 та від 29.01.2016 року № 84. Відповідачем не надано суду будь яких доказів на підтвердження виплати заборгованості із заробітної плати за цей період позивачеві. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з виплати заробітної плати, що виникла на день звільнення 23 лютого 2015 року за період з липня по вересень 2012 року у сумі 9 391,97 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Верховним Судом України було висловлено правову позицію у справі № 6-259цс17 (постанова від 13.03.2017 року) відповідально до якої, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Судом встановлено, що фактично спір між позивачем та відповідачем щодо розміру невиплаченої заробітної плати відстуній. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2807цс16\~(постанова від 01.03.2017 року) згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено\~Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого непередбачено чинним законодавством. Відповідно до ч. 5 п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. У даному випадку на час розгляду справи 13.11.2017 року заборгованість із заробітної плати не була виплачена роботодавцем, відтак перебіг зазначеного строку по суті не настав, відтак заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду не приймаються судом до уваги. Згідно ст. 117 КЗпП України, якою регулюється питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п. 8 якої, нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як встановлено судом, [PERSON] звільнено з роботи 23.02.2015 року. Згідно довідки виданої ДП '' Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут \~землеустрою'' № 25 від 14.01.2016 р. про нараховану та виплачену заробітну плату за період двох місяців, що передували даті звільнення заробітна плата [PERSON]: за серпень 2012 року становить 3 519,87 гривень, за вересень 2012 року становить 3 519,87 гривень. В серпні 2012 р. - 22 робочих днів, у вересні 2012 р. - 20 робочих дня. Тому середня заробітна плата позивача за один день складає: (3 519,87 грн. + 3 519,87 грн.) : ( 22 р.д. + 20 р.д. ) = 167 грн. 61 коп. Кількість днів за час затримки розрахунку при звільненні позивача [PERSON] за період з 23.02.2015 року по 13.11.2017 року (дату винесення рішення судом) складає: лютий 2015 року 4 робочі дні; березень 2015 року 21 днів; квітень 2015 року 21 днів; травень 2015 року 18 день; червень 2015 року 20 дні; липень 2015 року 23 дні; серпень 2015 року 20 днів; вересень 2015 року 22 дні; жовтень 2015 року 22 дні; листопад 2015 року 21 дні; грудень 2015 року - 23 дні, тобто 211 робочих днів за 2015 рік; 2016 рік 251 день; 2017 рік: січень 20 днів, лютий 20 днів, березень 22 дні, квітень 19 днів, травень 20 днів, червень 20 днів, липень 21 день, серпень 22 дні, вересень 21 день, жовтень 21 день і листопад 8 днів, а всього за 2017 рік 214 днів, що разом за вищезазначений період складає 676 робочих днів. Таким чином \~середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.02.2015 року по 13.11.2017 року (дату винесення рішення судом) складає: 167 грн. 61 коп. х 676 робочих днів = 113\~304,36 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати по справі в розмірі 640,00 слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved