Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 28 квітня 2006 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 26. В обгрунтування позову вказала, що з 28 квітня 2006 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини остаточно припинені, спору про поділ майна не мають. Питання виховання та утримання спільних дітей будуть вирішувати в позасудовому порядку. Вважає подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливим та таким, що суперечить її інтересам, що є підставою для розірвання їх шлюбу. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 24 вересня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 21.10.2021, 23.11.2021 року не з`явився, відзиву на позов не подавав, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України . Відповідно до частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23 листопада 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі ч.4 статті 223, ч.1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України . Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України, крім іншого, визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до положень статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 28 квітня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.04.2006 року, актовий запис № 26 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області 01.08.2006 року, актовий запис № 95 (а.с.7) - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області 23.10.2014 року, актовий запис № 145 (а.с.8) - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради Зміївського району Харківської області 28.09.2020 року, актовий запис № 67 (а.с.9) Частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач в поданих суду заявах наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач відзиву на позов не подавав, в судове засідання неодноразово не з`являвся, а отже своєю процесуальною поведінкою не виявив зацікавленості у збереженні сім`ї, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Досліджуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому за заявою позивача після розірвання шлюбу належить залишити їй прізвище - " [PERSON] ". На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка в зв`язку з тяжким матеріальним становищем ухвалою суду була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави належить стягнути суму судового збору в розмірі 908,00 гривень На підставі викладеного,

Outcome: approved