Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

ПАТ «Енергобанк» 18 лютого 2016 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач у своєму позові посилався на те, що 18 травня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку від 11 травня 2012 року про відкриття овердрафту Програма «VIP Овердрафт» у вигляді відновлювальної кредитної лінії (овердрафту) по картрахунку з лімітом у сумі 50000 грн. на строк з 18 травня 2012 року по 18 травня 2013 року зі сплатою процентів за користування Овердрафтом у розмірі 28,00 % річних на споживчі цілі. Станом на 09 лютого 2016 року загальна сума заборгованості становить 196211,25 грн. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за Додатковою угодою від 18 травня 2012 року до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку від 11 травня 2012 року про відкриття овердрафту Програма «VIP Овердрафт» в розмірі 196211,25 грн. [PERSON] 05 жовтня 2016 року звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Енергобанк» про визнання додаткової угоди недійсною. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 18 травня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та нею було укладено Додаткову угоду до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку від 11 травня 2012 року. Вважає, що укладений Договір є недійсним. З кредитного договору вбачається, що банк не несе жодних ризиків, не має жодної відповідальності перед позичальником, а тільки бере керівництво за проведення стягнень різноманітних сум позичальника. Договір суперечить вимогам ст. 19 Закону України «Про захист прав споживача». [PERSON] просила суд визнати недійсною Додаткову угоду до Договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку від 11 травня 2012 року внаслідок того, що цей договір суперечить вимогам чинного законодавства України. 11 жовтня 2016 року до суду надійшло клопотання представника ПАТ «Енергобанк» з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.\~ Згідно до ст. 6 Конвенції про захист\~ прав людини\~ і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У звязку з довготривалістю судового розгляду, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Енергобанк» підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 18 травня 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 15-000383-01/1 до Договору № 15-000383-01 про обслуговування карткового рахунку 26258509213801 від 11 травня 2012 року про відкриття овердрафту Програма «VIP Овердрафт», відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредитні грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії (овердрафту) по картрахунку з лімітом у сумі 50000,00 грн. на строк з 18 травня 2012 року по 18 травня 2013 року зі сплатою процентів за користування овердрафтом у розмірі 28,00 % річних на споживчі цілі (а.с. 7). Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч зазначеного відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого станом на 09 лютого 2016 року у неї виникла заборгованість у розмірі 196211,25 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 52890,30 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 40297,86 грн.; пені за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 97649,77 грн. та заборгованості за несанкціоновані банком перевитрати коштів по рахунку в розмірі 5373,32 грн. (а.с. 8). Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання додаткової угоди недійсною суд зауважує наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження; недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. У п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Доводи [PERSON] в частині несправедливості положень оспорюваного додаткової угоди від 18 травня 2012 року суд оцінює критично, оскільки вони випливають лише з її особистих субєктивних оцінок як боржника, зацікавленого у мінімізації своїх грошових зобовязань. Так, в обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилалася на порушення Закону України «Про захист прав споживачів». Однак судом не було встановлено порушень Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні оспорюваної додаткової угоди. При цьому на час укладання спірної додаткової угоди [PERSON] була згодні з її умовами та взяла на себе відповідні зобовязання добровільно. Підписання цієї угоди є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди. Статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, [PERSON] в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності додаткової угоди. З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Енергобанк» підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 2943,17 грн. (а.с. 6), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved