Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому, просила суд, встановити факт проживання [PERSON], [INFO], уродженки с. Кулєшовка Азовського району Ростовської області, зі спадкодавцем [PERSON], померлим [INFO] року в м. Чугуїв Харківської області, однією сім'єю з 2002 року по день його смерті [INFO] року. Визнати [PERSON], [INFO], уродженку с. Кулєшовка Азовського району Ростовської області, спадкоємцем четвертої черги за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою с. Кулєшовка Азовського району Ростовської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВКВ №828990, посвідченого 21 грудня 2007 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №5286, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року в м. Чугуїв Харківської області. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що [INFO] року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не має. Позивач, [PERSON], постійно проживала разом з [PERSON]. Вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, які там знаходились, доглядали будинок, частково робили ремонт, спільно сплачували комунальні послуги, купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. [PERSON] відносився до [PERSON] як до онуки. Позивач одна доглядала за спадкодавцем у зв'язку з тим, що він був похилого віку, постійно потребував догляду та піклування, що зі своєї сторони Позивач йому забезпечувала в повній мірі. Позивач [PERSON] приймала участь в похованні [PERSON]. Інших спадкоємців у померлого немає. Позивач фактично прийняла спадщину, так як на момент відкриття спадщини проживала разом із [PERSON]. Крім того, Позивач не заявляла про відмову від спадщини. В встановлений законом термін Позивач не подала до Чугуївської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки вважала себе особою, що фактично прийняла спадщину, та вважала, що зможе здійснити таке звернення в будь-який час. Після звернення до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно Позивачу було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом, окрім того в Позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок. Тому в [PERSON], виникла необхідність, в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 28). Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 29). Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності (а.с. 30). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 11 квітня 2008 року Леб'язькою сільською радою Чугуївського району Харківської області, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №12 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належав [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВКВ №828990, посвідченого 21 грудня 2007 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №5286 (а.с. 12,13). Належність [PERSON] вказаного житлового будинку підтверджується також витягом з державного реєстру правочинів №5193255 (а.с. 14), технічним паспортом (а.с. 16-21) та реєстраційним посвідченням від 27.12.2007 року (а.с. 22). Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не має. Згідно статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Позивач, [PERSON], постійно проживала разом з [PERSON] в житловому будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, які там знаходились, доглядали будинок, частково робили ремонт, спільно сплачували комунальні послуги, купляли речі та майно для сумісного користування, мали спільне дозвілля, несли спільні витрати. [PERSON] відносився до [PERSON] як до онуки. Позивач одна доглядала за спадкодавцем у зв'язку з тим, що він був похилого віку, постійно потребував догляду та піклування, що зі своєї сторони Позивач йому забезпечувала в повній мірі. Позивач [PERSON] приймала участь в похованні [PERSON]. Таким чином, Позивач разом зі спадкодавцем вважали себе онукою та дідусем, були однією сім'єю, проживали разом, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Інших спадкоємців у померлого немає. Відповідач, [PERSON], деякий час також доглядала за померлим, проте фактично з ним не проживала, в період, відведений для прийняття спадщини не виявила бажання її прийняти та в майбутньому не збирається претендувати на спадщину. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. Таким чином, Позивач разом зі спадкодавцем вважали себе онукою та дідом, були однією сім'єю, проживали разом, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач фактично прийняла спадщину, так як на момент відкриття спадщини проживала разом із [PERSON]. Крім того, Позивач не заявляла про відмову від спадщини. В встановлений законом термін Позивач не подала до Чугуївської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки вважала себе особою, що фактично прийняла спадщину, та вважала, що зможе здійснити таке звернення в будь-який час. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Після звернення до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно Позивачу було відмовлено через необхідність встановлення факту проживання Позивача разом зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини та визнання Позивача спадкоємцем четвертої черги в порядку спадкування за законом, окрім того в Позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України №296/05 від 22.02.2012, не передбачено оформлення спадкових прав за відсутності оригіналу правовстановлюючого документа, тому Позивач позбавлена права в позасудовому порядку оформити свої спадкові права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved