Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

І. Суть спору: Позивачка [PERSON] , звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на нерухоме майно-житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказує, що за життя [PERSON] , своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем після її смерті був онук [PERSON] , який у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини, однак за життя майном не розпорядився та спадщини не оформив. Стверджує, що [INFO] [PERSON] помер. Чоловік позивачки [PERSON] [PERSON] був рідним братом [PERSON] , доглядав за будинком, займався похованням брата та після смерті останнього звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору щодо спадкування та оформив спадщину, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №15314968 від 03.07.2008 року. Інший спадкоємець після смерті [PERSON] , брат [PERSON] спадщину не прийняв, заявивши про відмову від такої, що підтверджується письмовою заявою. Зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого, вона (позивачка) подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Діти спадкодавця [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на спадкове майно не претендують, що підтверджується їхніми заявами. Таким чином спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає. Вказує, що після смерті [PERSON] , вона (позивачка) стала власником спірного житлового будинку в цілому. Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказаний житловий будинок не має можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] .. ІІ. Позиція учасників справи: В підготовче засідання позивачка не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області В.В. Шаравара у підготовче засідання не з`явилися, проте подали до суду заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутності. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 10.02.2021року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи: Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , належав колгоспному двору, членами якого станом на 15.04.1991 року були: [PERSON] , [INFO] (голова двору); [PERSON] , [INFO] (онук), що підтверджується довідкою Мостиської міської ради Львівської області №33 від 05.03.2021 року. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті голови двору [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася, спадкова справа після її смерті, згідно інформаційних довідок, не заводилася. Спадкоємцем за законом був онук померлої [PERSON] , який у відповідності до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважається таким, що прийняв спадщину після смерті баби, оскільки на час смерті проживав разом із спадкодавцем (довідка Мостиської міської ради №62 від 20.04.2021 року). Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] належна їй 1/2 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), перейшла за загальними правилами спадкування за законом до її онука [PERSON] , в результаті чого останній, з урахуванням своєї обов`язкової Ѕ частки у майні колгоспного двору, став володільцем житлового будинку в цілому. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім [PERSON] , немає. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №207/05, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем за законом другої черги спадкування був брат померлого [PERSON] , який у відповідності до ст.1269 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті брата, оскільки протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець спадкового майна [PERSON] [PERSON] строк для прийняття спадщини пропустив та на спадкове майно не претендує, що підтверджується його заявою. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Слід зазначити, що на частину спадкового майна, [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.07.2008 року. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] , належний йому спірний житловий будинок, перейшов за загальними правилами спадкування за законом до його брата [PERSON] . Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті чоловіка позивачки [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Факт подружніх відносин між [PERSON] та позивачою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи №94/2015, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування є дружина померлого [PERSON] (позивачка у справі), яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину після смерті чоловіка прийняла, оскільки на час смерті проживала разом із спадкодавцем (довідка Мостиської міської ради №188 від 05.02.2021 року). Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім [PERSON] , немає, оскільки діти спадкодавця - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (треті особи у справі) заявили про відмову від прийняття спадщини, що підтверджується їхніми письмовими заявами. Слід зазначити, що на частину спадкового майна, [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.03.2019 року. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] належний йому спірний житловий будинок, перейшов за загальними правилами спадкування за законом до позивачки [PERSON] , однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копією свідоцтва про шлюб позивачки; довідками Мостиської міської ради №3313 та №3315 від 21.12.2020 року; довідкою Самбірського МБТІ від 11.11.2020 року №2818; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; листом в.о. завідуючого Мостиської державної нотаріальної контори В.В. Шаравара Вих.№02-14/211 від 23.03.2015; копіями спадкових справ №94/2015, №207/05, заведених у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області після смерті [PERSON] , [PERSON] ; копією паспорта та ідентифікаційного коду позивачки [PERSON] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство: Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України\~наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно із частиною 1\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини 1 статті 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. З введенням у дію з 15 квітня 1991\~року Закону України «Про власність»\~колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами\~ЦК УРСР 1963 року. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено\~статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Так, згідно зі статтями\~120,\~123 ЦК УРСР 1963 року\~майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону "Про власність" ( 697-12 )\~щодо спільної\~сумісної власності\~поширюються на\~правовідносини,\~які виникли\~після введення\~в дію\~цього Закону\~(з\~15\~квітня 1991\~року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; Так, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1269 ЦК України спадкоємець,\~який бажає\~прийняти спадщину,\~але на\~час відкриття\~спадщини не\~проживав постійно\~із спадкодавцем,\~має подати\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування заяву\~про прийняття\~спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1. ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є\~докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновок суду: Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно, несе ризик настання наслідків, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Ураховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що є правові підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . VII. Судові витрати: Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачкою судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за нею.

Outcome: approved