Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Барський птахокомбінат» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні і середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 21.05.2018 року вона звільнена з роботи з ТОВ «Барський птахокомбінат» за угодою сторін. При звільнені позивачу не було виплачено всіх сум, належних до сплати з боку відповідача. Позивач просила суд стягнути з ТОВ «Барський птахокомбінат» на її користь заробітну плату у розмірі 18115,51 грн. та компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні. У судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги у зв`язку з отриманням 04.03.2019 від представника ТОВ «Барський птахокомбінат» заробітної плати у розмірі 18115,51 грн. Подала до суду уточнену позовну заяву у якій просила суд стягнути з ТОВ «Барський птахокомбінат» на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, з дня звільнення і по день видачі розрахункових коштів в розмірі 29705,63 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача ТОВ «Барський птахокомбінат» Сарабун Н.С. позов не визнала. У відзиві вказано, що позивач [PERSON] у день звільнення була відсутня на робочому місці, що позбавило можливості роботодавця здійснити розрахунок із працівником. Після звільнення з роботи позивач відмовлялася отримати розрахунок від працівників товариства. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного. 21.05.2018 року на підставі наказу № 20 позивач була звільнена з ТОВ «Барський птахокомбінат» із займаної посади головного бухгалтера за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільнені, в порушення ст..116 КЗпП України, позивачу не було виплачено всіх сум, належних до сплати з боку ТОВ «Барський птахокомбінат». На час розгляду справи у суді представником ТОВ «Барський птахокомбінат» 04.03.2019 виплачено [PERSON] заробітну плату у розмірі 18115,51 грн. Відповідно до довідки ТОВ «Барський птахокомбінат» середньоденний заробіток позивача [PERSON] складає 150 грн. 79 коп. Позивача було звільнено з роботи 21.05.2018 року, а повний розрахунок проведено 04.03.2019. Фактичний час затримки проведення розрахунку при звільненні має місце в період з 21.05.2018 року по 04.03.2019 року. Обраховуючи строк затримки розрахунку при звільненні, суд виходить із того, що у вказаний період затримка розрахунку при звільненні становить 197 робочих днів. Посилаючись на розрахунок проведений у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 р., позивач зазначає, що його середньоденна заробітна плата становила 150 грн. 79 коп., що не заперечується відповідачем. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України: у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Крім того, відповідно до Постанови Верховного суду України від 29 січня 2014 року у справі №6- 144ц 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 КЗпП,тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Суд спирається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16 "Про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні", у якій зазначається: «Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Згідно абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 р. (із змінами та доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середній заробіток за вказаний період становить 29705,63 грн. (197 днів х 150,79 грн.) Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 704,80 грн На підставі викладеного і

Outcome: approved