Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивачем 30.09.2016 року до суду подано відповідний позов в своїх інтересах та в інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON]. Позивач просить визнати за нею та неповнолітнім [PERSON] право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], в період шлюбу у них народилась спільна дитина син [PERSON]. Після реєстрації шлюбу вони спільно проживали за адресою [ADDRESS], разом з ними проживали бабуся чоловіка [PERSON] та мати чоловіка [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.11.2015 року визначено частки даної квартири та порядок користування житловою площею: виділене у спільне користування [PERSON] та [PERSON] дві кімнати площею 12,8 кв.м та 13,8 кв.м та вбудовану шафу 1,7 кв.м та виділено у користування [PERSON] кімнату площею 16,4 кв.м з балконом 4,6 кв.м.. Вони фактично користувались кімнатою, зазначеною в рішенні. 27 серпня 2016 року її чоловік помер та після його смерті відповідачі чинять перешкоди у проживанні їх в квартирі, не визнають їх право на проживання в квартирі, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала, просила йог задовольнити, посилалась на те, що відповідачі у справі після смерті чоловіка перешкоджають їй та сину проживати в квартирі, змінили замки, не визнають її право проживати в квартирі. Окрім того зазначила, що квартира належить на праві власності відповідачам та її померлому чоловіку в рівних частках. Після його смерті вона звернулась до нотаріуса в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, про прийняття спадщини, але оформити спадкові права не має можливості, оскільки відповідачі не надають оригінал свідоцтва про право власності на квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Суду пояснили, що позивач дійсно перебувала в шлюбі із [PERSON], у них народився син, потім вони розлучились, дитина мешкала разом із своєю матір'ю за адресою [ADDRESS], тобто разом не проживали із [PERSON]. А в 2015 році знову одружились, з метою отримати додаткову житлову площу, між ними та позивачем постійно виникали скандали, ініціатором яких була позивач, неповнолітній [PERSON] був таємно зареєстрований в квартирі та практично в ній не мешкав. Після смерті [PERSON] дійсно змінили замки, не впускають позивача в квартиру, кімната в якій проживав син замкнена, ключів від неї у них немає, в квартиру приходить син позивача, заходить в кімнату, вони не проти того, щоб він туди приходив, але вважають, що жити він буде в квартирі лише після досягнення ним повноліття. Також відповідач [PERSON] зазначила, що квартира є приватизованою на трьох членів сім'ї, відповідачів у справі та померлого [PERSON], після його загибелі, вона, як мати спадкоємиця за законом першої черги має право на спадщину, а тому будуть переглянуті їх частки, тому визнання права користування всією квартирою є передчасним. Представник 3-ї особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, оскільки його задоволення відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до вимог ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Судом встановлено, що померлому [PERSON] та відповідачам у справі [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.06.2006 року належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою [ADDRESS]. Як вбачається з копії паспорту позивача [PERSON] вона перебувала в шлюбі із [PERSON] з 21.12.2002 року по 07.04.2009 року. А 13.06.2015 року позивач вдруге вступила в шлюб із [PERSON], що зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 218./а.с.7/. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Тобто, позивач у справі [PERSON] та неповнолітній [PERSON], є членами родини [PERSON]. Згідно даних паспорту позивач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], а неповнолітній [PERSON] відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 22.12.2015 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 06.08.2015 року. В судовому засіданні відповідачі не заперечували проти того, що в квартирі є окрема кімната, в якій проживали позивач, померлий [PERSON] та їх неповнолітній син. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.11.2015 року визначено, що частки кожного із співвласників: [PERSON], [PERSON], [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], що належить їм на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.06.2006 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації виконавчого комітету Харківської міської ради, реєстраційний № 7А-06-272650, є рівними - по 1/3 частині. Крім того, визначено порядок користування житловою площею в вищезазначеній квартирі, а саме виділено у спільне користування [PERSON], [PERSON] дві кімнати площею 12,8 кв.м і 13,8 кв.м, та вбудовану шафу 1,7 кв.м; виділено у користування [PERSON] - кімнату площею 16,4 кв.м з балконом 4,6 кв.м., залишено у загальному користуванні співвласників квартири: коридор площею 8,3 кв.м, кухню - 6,2 кв.м, ванну - 2,2 кв.м, санвузол - 1,1 кв.м./а.с.9-12/. Кімната, яка була виділена в користування померлому [PERSON], після його смерті закрита, ключі від кімнати знаходяться у позивача [PERSON], в ній знаходяться їх речі. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» за адресою спірної квартири зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з 12.12.1997 року по 07.09.2016 року був зареєстрований [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, заведено спадкову справу №20/2016. Із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] - мати спадкодавця, [PERSON] - дружина спадкодавця, в своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON]. Доводи сторони відповідача, що померлому [PERSON] було виділено в користування лише одну кімнату, а тому не має права позивач ставити питання про визнання права користування всією квартирою, є необґрунтованими. Квартира належала за життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності, рішенням суду був визначений порядок користування. У разі наявності спору між користувачами, може бути визначений новий порядок користування. Окрім того, після вирішення питання про прийняття спадщини, буде визначено частки співвласників, питання користування власністю після оформлення спадкових прав так само може бути визначено за домовленістю співвласників чи за рішенням суду відповідно до часток встановлених у власності. Тобто, в ході розгляду справи було встановлено, що позивач у справі [PERSON] та неповнолітній син позивача та померлого [PERSON] є членами його родини, до смерті [PERSON] проживали в кімнаті в спірній квартирі, після смерті подали заяви про прийняття спадщини, їх право користування квартирою заперечується відповідачами. Тому суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню.

Outcome: approved