Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до [PERSON] в якому просить визнати за ним право власності на земельні ділянки, що належали [PERSON], площею 0,5020 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER], на підставі державного акту [NUMBER] від 10.08.2004 року; земельну ділянку площею 0,0656 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER], на підставі державного акту [NUMBER] від 06.09.2004 року; земельну ділянку площею 0,1961 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER], на підставі державного акту [NUMBER] від 06.09.2004 року; земельну ділянку площею 0,5089 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER], на підставі державного акту [NUMBER] від 06.09.2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 22.04.2013 року виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. До складу спадкової маси після його смерті увійшло право власності на вказані земельні ділянки. Своїм майном на випадок смерті батько не розпорядилася, а тому спадкування його майна відбувається за законом. До кола спадкоємцем першої черги [PERSON] увійшли його син - позивач по справі [PERSON] та дружина померлого [PERSON]. Позивач стверджує, що він у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - державні акти на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06.09.2004 року та [NUMBER] від 10.08.2004 року були втрачені. У судове засідання позивач не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти прийняття рішення про задоволення позову, розгляд справи просить здійснювати у її відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 22.04.2013 року. Як стверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 22.11.2005 року відділом РАЦС Бродівського РУЮ Львівської області, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 17.05.1975 року, у Наквашанській сільраді Бродівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 06. До складу спадкової маси після його смерті, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, увійшло право власності на земельні чотири ділянки площею 0,5020 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,0656 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,1961 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER]; земельну ділянку площею 0,5089 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER], про що свідчить державні акти на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06.09.2004 року та [NUMBER] від 10.08.2004 року. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядився, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та копією паспорта громадянина України, позивач [PERSON] народився [INFO], його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з довідки № 251 від 11.04.2016 року, виданої Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. На момент його смерті разом з ним постійно проживали та вели спільне господарство його дружина [PERSON], [INFO], та син [PERSON] [INFO]. На даний час позивач не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06.09.2004 року та [NUMBER] від 10.08.2004 року були втрачені спадкодавцем та не можуть бути відновлені. У відповідності до п. 5 "Порядку видачі дубліката державного акту при втраті або псуванні оригіналу", Інструкції про порядок, складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року за № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 04 червня 1999 року № 354/3647 із змінами, втрачений державний акт можливо відновити, тобто видати дублікат лише власнику земельної ділянки. Про те, що спадкодавець набув право власності на спадкове майно з підстав, що не заборонені законом стверджується копіями державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06.09.2004 року та [NUMBER] від 10.08.2004 року. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Таким чином, з врахуванням наведеного вище, враховуючи безумовне визнання позову відповідачем та те, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, фактично набув право власності на спадкове майно, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved