Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому, просила суд, визнати за [PERSON], [INFO], право власності на приватизовану земельну ділянку площею 3,68 гектара в межах згідно з планом, розташовану на території Коробочкинської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6325484000:01:000:0388, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-XP №095947, виданого 02 січня 2003 року на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 10 грудня 2002 року №333, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №474, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] в с. Коробочкине, Чугуївського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що 04 серпня 2000 року її мати - [PERSON], склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «все моє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде мені належати на день смерті, та на що я буду мати право за законом, заповідаю своїй дочці [PERSON]». [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 3,68 гектара в межах згідно з планом, розташованої на території Коробочкинської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6325484000:01:000:0388. Позивач, [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Проте, нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку з тієї підстави, що державний акт на зазначену земельну ділянку видано вже після смерті спадкодавці. У зв'язку з вищевказаним [PERSON] в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України змушена звернутись до суду, за захистом своїх прав, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 22). Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с.23). Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності (а.с. 20). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 04 серпня 2000 року, мати Позивача - [PERSON], склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «все моє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде мені належати на день смерті, та на що я буду мати право за законом, заповідаю своїй дочці [PERSON]» (а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 04 березня 2002 року Коробочкинською сільською радою Чугуївського району Харківської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за №07 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 3,68 гектара в межах згідно з планом, розташованої на території Коробочкинської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6325484000:01:000:0388. Вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-XP №095947, виданого 02 січня 2003 року на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 10 грудня 2002 року №333, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №474 (а.с. 11). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметі звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з статтею 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК Української РСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 561 ЦК Української РСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Позивач, [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВАЕ №887702, виданим 21 березня 2003 року Держаним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Дідік Є.Г., зареєстрованим в реєстрі за №547 (а.с. 12). Відповідно до якого [PERSON] отримала у спадщину іншу частину майна [PERSON]. Проте, нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку площею 3,68 гектара в межах згідно з планом, розташовану на території Коробочкинської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6325484000:01:000:0388, з тієї підстави, що державний акт на зазначену земельну ділянку видано вже після смерті спадкодавці. Отже, Позивач має право визнати право власності на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Окрім Позивача, право на спадкування після смерті [PERSON] мала [PERSON] (онука спадкодавці), яка протягом тривалого часу здійснювала догляд за померлою, але в передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом не зверталася, зі спадкодавцем на момент її смерті не проживала, отже, є такою що не прийняла спадщину. Наявність родинного зв'язку між [PERSON] та [PERSON] підтверджується: - свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 7), відповідно до якого матір'ю [PERSON] записана [PERSON]; - свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8), відповідно до якого [PERSON] після розірвання шлюбу отримала прізвище [PERSON]; - свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 6), відповідно до якого матір'ю [PERSON] записана [PERSON]; - довідкою Відділу реєстрації актів громадянського стану Чугуївського районного управління юстиції Харківської області від 26.07.2002 року №705/13 (а.с. 13), відповідно до якої [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і їй було присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», Рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved