Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Тетяною Іванівною їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що відсутня належна реєстрація права власності на спадковий житловий будинок (ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Представник третьої особи - відділу державної реєстрації та надання інформації з державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - відділ державної реєстрації та надання інформації з державних реєстрів секретаріату виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв'язку з визнанням відповідачами позову, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності № 409678, виданого 11.02.2013 року, реєстраційною службою Ізмаїльского міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні, в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 11.02.2013 року за № 409678, що посвідчує право власності [PERSON] та [PERSON] на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], в відомостях про право власності помилково було зазначено розмір часток як 1/2. Рішенням про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, складеного державним реєстратором прав на нерухоме майно від 10.01.2018 року за № 39148715, було внесено зміни до запису про право власності за № 121873 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 7847051106 спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та у відомостях про право власності зазначено, що [PERSON] та [PERSON] належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в розмірі 1/1. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 21.09.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 47148629 від 21.03.2017 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 29.07.1967 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER] від 30.03.2017 року, повторно виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 18.07.1987 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу Одеської, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]»; - син [PERSON], що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00018975403 від 04.11.2017 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулись до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. із заявами про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], що підтверджено нотаріально посвідченими заявами за № 2264 від 15.08.2017 року та від 21.03.2017 року за № 586. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В свою чергу позивача [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] померлим [INFO], що підтверджено будинковою книгою на спадковий житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного та беручи до уваги те, що у зв'язку із допущеною помилкою в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 11.02.2013 року за № 409678, позивач позбавлена можливості реалізувати свою право на власність та приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved