Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач 07.02.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до Республіки Куба , з правом перетину кордону Республіки Туреччина, Об`єднаних Арабських Еміратів (ОАЕ) , Арабської республіки Єгипет, Держави Катар, на період з 25.01.2021 року по 01.03.2021 року та надати дозвіл без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини за межі України до Республіки Куба . В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі з 30.09.2007 року, який рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 29.11.2012 року розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Вона має намір разом з дитиною тимчасово виїжджати за кордон для відпочинку та оздоровлення, однак, відповідач відмовляється надати у передбачений законодавством України дозвіл на виїзд малолітньої дитини разом з позивачем за кордон для відпочинку та оздоровлення. Виїзд дитини разом з матір`ю за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як дитина цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих кружках, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, вивченню язиків, розширить її кругозір. Крім того, дитина хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне періодичне перебування дитини в санаторії, однак, не зважаючи на вказане, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, при цьому, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить. Вважає, що позиція відповідача шкодить інтересам дитини, внаслідок чого змушена звернутись до суду з позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.02.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.03.2020 р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не надавав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим слухати справу у відсутність її представника. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвалою від 01.04.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. За приписами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 27.05.2015р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 523 , а також свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 14.11.2015р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 1483 згідно якого позивач змінила прізвище на з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 6-7). Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 29.11.2012р. шлюб між сторонами , зареєстрований 30.09.2007 року міським відділом РАЦС ГУЮ у Херсонській області , актовий запис № 942 - розірвано.( а.с.10) Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсон від 10.12.2015року с [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] .(а.с.11) Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсон від 04.02.2016 року ( справа № 666/3170/15) визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] ( а.с.12-13). З договору на туристичне обслуговування №43-2020 від 17.01.2020 року та підтвердження заявки туриста вбачається, що останній укладено між ТОВ "Туристичний клуб" та [PERSON] на надання туристичних послуг, в якому вказана вартість послуги, дата вильоту, а саме з 28.01.2021 року до 11.02.2021 року. ( а.с.17-25) Позивачем було надіслано лист відповідачу з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , за межі України до Республіки Куба , з правом перетину кордону Республіки Туреччина, Об`єднаних Арабських Еміратів (ОАЕ) , Арабської республіки Єгипет, Держави Катар, на період з 25.01.2021 року по 01.03.2021 року. Даний лист залишено без реагування. ( а.с.4-5) Відповідно до ч.7 ст.6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною 2 ст. 155 Сімейного кодексу України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд оцінивши докази у справі приходить до висновку про те, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон на певний час у супроводі матері, без згоди батька, а також надання дозволу матері на оформлення проїзного документа для дитини для виїзду за кордон - буде відповідати інтересам дитини , сприятиме розширенню світогляду дитини, позитивно позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, розширить її кругозір, сприятиме вивченню мов. Таким чином, оскільки відповідач не надає позивачу нотаріально посвідчену згоду на виїзд малолітньої дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування, суд, не виходячи за межі позовних вимог, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Також на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 840 грн. та судовий збір в розмірі 0,80 коп. в дохід держави як не доплачений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved