Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача поділ майна, набутого у шлюбі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період часу з 11 листопада 2004 року до 12 липня 2014 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, а саме - 23 грудня 2013 року з відповідачем ними було придбано двокімнатну квартиру в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кара О.О. На теперішній час позивач проживає окремо від відповідача. Питання про добровільний поділ квартири або про порядок користування нею між сторонами не досягнуто, Просить суд визнати за ним ? частину квартири. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги свого довірителя підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв суду не надавала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони з часу з 11 листопада 2004 року до 12 липня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, а саме - 23 грудня 2013 року з відповідачем ними було придбано двокімнатну квартиру в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кара О.О. На теперішній час позивач проживає окремо від відповідача. Питання про добровільний поділ квартири або про порядок користування нею між сторонами не досягнуто, Просить суд визнати за ним ? частину квартири. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). У відповідності до ч.1,4 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, згідно ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Розподіляючи судові витрати, суд враховуючи результати розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача судовий збір в розмірі 682 грн.08 коп.

Outcome: approved