Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] управління Державної казначейської служби України в м. Києві про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь 183326, 30 грн. інфляційних витрат та 3% річних за період з 28.01.2011 року по 21.02.2019 року 143932 гривні та нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 28.01.2011 року по 22.02.2019 року 39394,30 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2010 року були задоволені його позовні вимоги та стягнуто на його користь 162768 гривень 71 копійку недоплаченої заробітної плати та 1 гривню 70 копійок судового збору. Вказував, що до цього часу, тобто на момент подання позову, вказане рішення суду відповідачем не виконано. Борг становить 162768 гривень 71 копійку. Відповідач рішення суду не виконує, грошові кошти позивачу не виплатив, що дає підстави позивачу знову звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів відповідно до вимог статті 625 ЦК України. Ухвалою суду від 27 лютого 2019 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву,\~\~дослідивши письмові\~матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог\~ст.. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7\~ст. 81 ЦПК України\~докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов»язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2010 року було частково задоволено позовну заяву [PERSON] та визнано протиправною бездіяльність Державної\~судової адміністрації України в частині невиконання\~постанови\~Кабінету\~Міністрів\~України\~від\~03 вересня 2005 року\~№ 865\~"Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів"\~щодо нарахування\~посадового окладу суддям не у\~відповідності до розмірів мінімальної\~заробітної\~плати. Стягнуто з Державної судової адміністрації України на користь [PERSON] 162786,71 грн. - недоплаченої заробітної плати (сто шістдесят дві тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 71 коп.) та 1,70 грн. (одну гривню 70 коп.) - судового збору з єдиного рахунку Державного бюджету України №35213015004024, відкритого у Державному казначействі України, МФО 820172. Разом з тим, жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на теперішній час відповідач у повному обсязі виконав постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.03.2010 року та виплатив позивачу встановлену даним рішенням суму у розмірі 162768,71 грн., матеріали справи не містять. Звертаючись з вказаним позовом до суду та обґрунтовуючи свої вимоги невиконанням відповідачем вищенаведеного рішення суду, позивач, з посиланням на положення\~ст. 625 ЦК України, заявляє свої вимоги щодо стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат та суми 3% річних за період з січня 2011 року по лютий 2019 року. Відповідно до ч. 1\~ст.509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів чи інших правочинів (ч.2\~ст. 509 ЦК України). Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст.ст.\~599,\~600,\~601,\~604-609 ЦК України, які передбачають підставою припинення зобов'язання, ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Згідно з\~ст. 610 Цивільного кодексу України\~порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 1\~ст. 611 Цивільного кодексу України\~передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1\~ст. 612 Цивільного кодексу України\~наголошує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так [PERSON] Верховного Суду України у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов»язань, та погодилась з висновками Верховного Суду України викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295 гм16, за змістом яких грошове зобов»язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством Суд перевірив розрахунки, наведені позивачем щодо інфляційних втрат та 3% річних від суми виплати і погоджується з вимогами позивача. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також зважаючи на те, що обставини щодо невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд, з урахуванням положень\~ст. 13 ЦПК України\~щодо диспозитивності цивільного судочинства, вважає, що вимоги позивача про відшкодування йому відповідачем інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених\~ст. 625 ЦК України, є правомірними, а тому за період з січня 2011 року по лютий 2019 року з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 143932 грн. - сума інфляційних втрат щодо встановленої рішенням суду виплати та на вказану суму виплати трьох відсотків річних - у розмірі 39394,30 грн., а всього разом 183326, 30 грн. З огляду на викладене вимоги позивача є обґрунтованими і доведеними. Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Зважаючи на ті обставини, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача по справі.\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved