Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення із [PERSON], [PERSON] заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №11/07/48MK01 від 15 серпня 2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 40000 доларів США на термін до 14 листопада 2012 року. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] украдено договір поруки. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 106103,09 доларів США, з яких: -27542,90 долари США заборгованість за кредитом; -38506,73 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; -40053,46 долари США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Від вказаної суми віднімається сума 38854,64 долар США, задоволена рішенням Жовтневого районного суду м.\~Дніпропетровськ від 15 березня 2011 року з [PERSON] Різниця становить 67248,45 доларів США. -10,49 доларів США штраф (фіксована частина); -3362,42 долари США штраф (процентна складова). Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] 70621,36 долар США заборгованості за кредитним договором №11/07/48MK01 від 15 серпня 2007 року. Згідно уточнень до позовних вимог просить стягнути 200\~грн. витрат, повязаних з розглядом справи, з публікацією оголошення про виклик відповідача в газеті «Свобода» №11 від 10 лютого 2016 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявилися, причин неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, підтверджується оголошенням в газеті «Свобода» №11 від 10 лютого 2016 року. Відповідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, приймаючи до уваги пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно укладеного договору №11/07/48MK01 від 15 серпня 2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 40000 доларів США на термін до 14 листопада 2012 року. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] украдено договір поруки №11/07/48МК01 від 15 листопада 2007 року. Відповідно до п.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно п.9 договору поруки №11/07/48МК01 від 15 листопада 2007 року, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобовязання за кредитним договором. Згідно правової позиції у справі №6-1599цс15 від 03 лютого 2016 року, умови договору поруки про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Кредитним договором №11/07/48МК01 від 15 листопада 2007 року встановлено його термін дії до 14 листопада 2012 року. Позивачем не надано доказів суду про пред'явлення вимоги до поручителя про солідарне виконання зобовязання за кредитним договором протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні частини позовних вимог щодо стягнення солідарно з [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15 березня 2011 року з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 307140 /триста сім тисяч сто сорок/\~грн. 20 коп. 27 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] направлена вимога про дострокове виконання зобовязань №30.1.0.0/2-7BFTELES01L20 від 25 листопада 2015 року, підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень (а.с.11-13). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Згідно правової позиції у справі №6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, встановлено, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно п.31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Згідно п.27 вказаної Постанови, положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Пеня у даному зобов'язанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму збитків, що є порушенням принципу добросовісності та необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Згідно правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 03 вересня 2014 року №6-100цс14, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Ч.3 ст.\~551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.\~551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків Виходячи із вищевикладеного, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності до вимоги по стягненню пені, суд вважає, що вимога про стягнення із відповідача в користь позивача заборгованості по пені підлягає частковому задоволенню в межах строку позовної давності в розмірі 5427 /пять тисяч чотириста двадцять сім/ доларів США 72 центи. [PERSON] заборгованість по кредитному договору №11/07/48МК01 від 15 листопада 2007 року в добровільному порядку не погашає, заборгованість в сумі 38039 /тридцять вісім тисяч тридцять дев'ять/ доларів США 17 центів, що складається з: 29238 /двадцять дев'ять тисяч двісті тридцять вісім/ доларів США 54 центи заборгованості по процентам за користування кредитом, 5427 /пять тисяч чотириста двадцять сім/ доларів США 72 центи пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 10 /десять/ доларів США 49 центів штрафу (фіксована частина), 3362 /три тисячі триста шістдесят два/ долари США 42 центи штрафу (процентна складова), що за курсом один долар США 26\~грн. 81\~коп. відповідно службового розпорядження НБУ від 16 лютого 2016 року складає 1\~019\~830 /один мільйон девятнадцять тисяч вісімсот тридцять/\~грн.\~15\~коп. підлягає стягненню в примусовому порядку. П.14 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті 25246 /двадцять пять тисяч двісті сорок шість/\~грн. 61 коп. судового збору та 200 /двісті/\~грн. витрат, повязаних з розглядом справи, з публікацією оголошення про виклик відповідача в газеті «Свобода» №11 від 10 лютого 2016 року.

Outcome: approved