Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд, посвідчений Харківською товарною біржою договір купівлі-продажу нерухомості №Н5-227 від 17.09.1997 року - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого в цілому за [PERSON] , [INFO] у Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації 17.09.1997 за №123 визнати дійсним. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] [INFO] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості №Н5-227, посвідченого Харківською товарною біржою 17.09.1997 року та зареєстрованого Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 17.09.1997 за №123. 17.07.1997 року між його батьком [PERSON] та відповідачем [PERSON] , яка мешкала на той час за адресою: [ADDRESS] , був укладений договір купівлі-продажу на Харківській товарній біржі, №Н5-227, за яким його батько купив, а відповідач [PERSON] продала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . За домовленістю сторін житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами був проданий за 5381 грн. Гроші в сумі 5381 грн. були отримані відповідачем [PERSON] від [PERSON] до посвідчення угоди. Правочин обома сторонами повністю виконаний: продавцем були звільненні всі приміщення, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляв. Його батько [PERSON] використовував даний будинок протягом 22 років для постійного проживання, був зареєстрований та постійно мешкав за вказаною адресою, регулярно сплачував комунальні платежі та утримував житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в належному санітарно-технічному стані. 21.02.2020року він звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ярмак О.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, на підставі чого було заведено спадкову справу №1/2020, зареєстровану в Спадковому реєстрі за №65559294 від 21.02.2020року. 08.07.2020року ним було отримано відмову приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ярмак О.О. у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомості №Н5-227, не відповідає вимогам ст. 277 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку. На час укладення договору на товарній біржі під час придбання житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адерсою: [ADDRESS] , сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст.47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Ухвалою судді від 27.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою судді від 26.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] , подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Третя особа Харківська товарна біржа у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановлений законом порядок. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.09.1997 року між [PERSON] та [PERSON] на Харківській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу нерухомості №Н5-227, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований на Харківській товарній біржі, а також право власності [PERSON] на будинок зареєстровано у Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації за №123. Згідно копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження , позивач [PERSON] народився [INFO] , його батьками є (мовою оригіналу): батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ярмак О.О. від 08.08.2020року, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] , оскільки договір купівлі-продажу нерухомості Н5-227, посвідчений Харківською товарною біржою 17.09.1997 та зареєстрований Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 17.09.1997 за №123, не відповідає вимогам ст.227 ЦК України (1963року) щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди за усіма істотними умовами договору, продаж будинку вчинено за 5381 грн, які продавець отримала до підписання договору, відбулася передача майна і [PERSON] фактично вступив у володіння придбаним будинком з надвірними будівлями. Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] був укладений 17.09.1997 року, тому на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР (1963 року). Згідно зі статтею 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (стаття 128 ЦК України (у редакції 1963 року). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК України (у редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частина 2 статті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до частини другої статті 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Крім того, за змістом статей 128, 153 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на вересень 1997 року не суперечила чинному законодавству. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна Н5-227 від 17.09.1997 року, оформленого в Харківській товарній біржі дійсним. Крім того, суд зазначає, що позивач визначився з позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу дійсним, оскільки відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, яка входить до спадкової маси після смерті його батька, є єдиною перешкодою для нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно за рішенням суду можливо у виключних випадках, зокрема у разі відсутності у нотаріуса можливості видати свідоцтво про право на спадщину взагалі. В інших випадках, рішення суду за наявності відповідних підстав та доведеністю заяви (вимог) має усувати для належного і добросовісного спадкоємця перешкоди в отриманні у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене, оцінивши всі зібрані у справі докази, встановивши характер правовідносин, суд дійшов до висновку про задоволення позову. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved