Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 10 січня 2017 року право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шевченка, б. 37, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку із тим, що право власності на вищезазначений спадковий житловий будинок не зареєстроване у встановленому законом порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо заочного розгляду справи. Згідно адресної довідки наданої відділом адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], б. 3. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались на 10.04.2018 року та 16.05.2018 року, не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджено відповідним поштовим повідомлення про отримання ним судової повістки, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва по право на спадщину за законом від 18.07.1996 року, виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1/2664, [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шевченка, б. 37. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 477138 від 11.01.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 10.01.2017 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шевченка, б. 37. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 2, 3 ст. 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до заповіту від 18.06.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1489, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом на день смерті вона матиме право, заповіла [PERSON], [INFO]. Згідно заповіту від 15.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 818, посвідченого приватними нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом на день смерті вона мати право, в тому числі належний їй житловий будинок з надвірними спорудами і присадибну земельну ділянку, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шевченка, 37, заповіла [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 26.01.2017 року позивач [PERSON] будучи спадкоємицею за заповітом у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] із завою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері [PERSON], померлої 10.01.2017 року, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 26.01.2017 року, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. 12.09.2017 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0645 га, розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Шевченко, 37, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5110600000:01:020:0007. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, а також те, що частину спадкового майна позивач [PERSON] вже оформила та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved