Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачки Шахтемир [PERSON] , діючої в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Мирноградської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~В обґрунтування вимог вказала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона є власником жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому значаться зареєстрованими її невістка [PERSON] , [INFO] , та онук [PERSON] , [INFO] , які з 2017 року в будинку не проживають, так як виїхали за межі України. Вказуючи на те, що не проживання відповідачки з дитиною у спірному будинку не пов`язано з поважними причинами та що їх реєстрація в будинку створює їй перешкоди у повноцінному розпорядженні майном і позбавляє її можливості оформити субсидію, позивачка просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у жилому будинку [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і, обгрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві доводами, просила суд позов задовольнити. Відповідачка, судовий виклик якої здійснювався у відповідності до вимог процесуального закону, до судового засідання двічі не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзивна позов не надала, що дає суду підстави для розгляду справи у заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Служби у справах дітей проти задоволення позову не заперечував, вказував на те, що питання визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] було предметом розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка на підставі отриманих відомостей про проживання дитини разом з матір`ю в Російській Федерації дійшла висновку про те, що визнання дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням, не буде порушувати права та інтереси дитини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 26.10.1998 року державним нотаріусом Димитрівської державної нотаріальної контори, належить будинок [ADDRESS] (Димитров [ADDRESS] області (арк.спр.5,6). Згідно довідки з місця проживання та складу сім`ї, в зазначеному будинку зареєстровані позивач [PERSON] , її донька [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . Невістка з онуком, згідно акту координаційного комітету органів самоорганізації населення м.Мирноград від 05.02.2019 року, складеного за участю мешканців вулиці Яснополянська, у цьому будинку не проживають з 2017 року (арк.спр.7,8). Факт не проживання відповідачки з дитиною у будинку в достатній мірі підтверджений в судовому засіданні і показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які суду пояснили, що у будинку за адресою: [ADDRESS] позивачка проживає сама. Син її помер, а відповідачка разом з дитиною живуть в Росії і до позивачки не приїжджають. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу \~до Конвенції про захист прав \~людини і \~основоположних свобод, право приватної власності є непорушним. Це означає, що особа згідно з вимогами ст..ст.316,317,319 Цивільного Кодексу має право на безперешкодне володіння, користування і розпорядження \~належним їй майном, в тому числі на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~\~Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 Цивільного Кодексу та ст.150 Житлового Кодексу України. \~ \~ \~\~\~Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, \~хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм будинком. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності в житлі без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Досліджені судом докази свідчать, що з 2017 року спірний будинок за своїм цільовим призначенням відповідачкою та її неповнолітньою дитиною не використовується. Відсутність відповідачів за місцем реєстрації складає біля двох років і носить безперервний характер. Поважних причин, за яких би відповідачка з дитиною залишила будинок, чи домовленостей між нею та позивачкою, як власником житла, щодо порядку його використання судом не встановлено. Таким чином, вимоги позивачки щодо визнання відповідачки втратившою право користування житлом на підставі п.2 ст.405 Цивільного Кодексу України є обгрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, згідно частини другої цієї статті, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право користування житловим приміщенням дитини є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користуванням житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми. \~ \~ \~ \~Оскільки судом встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю і її право користування житловим приміщенням є похідним від права користування жилим приміщенням батьків, вона також підлягає визнанню такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням.

Outcome: approved