Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем, [PERSON] проживали однією сім`єю з 2014 по 2016 роки. Від спільного проживання вони мають сина: [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач. Після 2016 року вона припинила спільно проживати з відповідачем. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 195/1224/18 року від 30.08.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина. Позивач зазначає, що їхній неповнолітній син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, коли хворіє вимагає додаткових витрат на лікування, розвиток, проте всі додаткові витрати пов`язані з утриманням дитини вона несе одна. Позивач також зазначає, що відповідач повністю самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням сина, аліменти на утримання не сплачує хоча рішенням суду його зобов`язано сплачувати аліменти, а також ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і не надає по цей час, навіть не цікавився його життям, не відвідував і не відвідує вдома, в шкільному закладі у Томаківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримував від батька жодного подарунку на день народження. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, при цьому надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просить вирішити питання на розсуд суду. За таких обставин, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши надані докази в їх сукупності, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі проживали однією сім`єю з 2014 по 2016 роки. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач у справі [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Томаківського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, зроблений відповідний запис за № 66 у його свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Після 2016 року позивач припинила спільно проживати з відповідачем. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області по справі № 195/1224/18 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина, про що видано судовий наказ від 30.08.2018 (а.с.8). Син зареєстрований та проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому будинку осіб наданою Виконавчим комітетом Томаківської селищної ради за вих. 5311 від 12.10.2021 року (а.с.9). Як зазначає позивач, син знаходиться на її утриманні, коли хворіє вимагає додаткових витрат на лікування, розвиток, проте всі додаткові витрати пов`язані з утриманням дитини вона несе одна. Відповідач повністю самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та утриманням сина, аліменти на утримання не сплачує хоча рішенням суду його зобов`язано сплачувати аліменти, що підтверджується наданим Томаківським ВДВС у Нікопольському районі Дніпропетровської області розрахунком № 10921 заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.10.2021 року ВП № 64803329, яка складає 17083,81 грн. (а.с.10). Відповідач ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання сина не надавав і не надає по цей час, навіть не цікавився його життям, не відвідував і не відвідує вдома, в шкільному закладі у Томаківської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». При цьому позивач приділяє належну увагу вихованню та розвитку дитини, сама займається вихованням дитини, піклується про її здоров`я, надає матеріальну допомогу. Зазначені обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи документами: характеристикою на [PERSON] , [INFO] наданою Томаківською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 (а.с.11), актом обстеження житлово-побутових умов від 07.10.2021 року складеного службою у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.12). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з боку відповідача відносно позивача та сина мали місце насильницькі дії, за що він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, що підтверджується наданою інформацією ВП № 3 Нікопольського РУ ГУНП в Дніпропетровській області від 04.10.2021 року (а.с.13). Разом з цим, третьою особою подано до суду копію рішення "Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] " № 228 від 24.11.2021 та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Томаківської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 26, 27-29). Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 Сімейного кодексу України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вказаної статті Сімейного кодексу України позивач і звернулася до суду з даним позовом. Підставою позбавлення батьківських прав, як зазначає позивач є те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню їх дітей. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки, де б вони не перебували, зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Все вищезазначене, та як зазначає позивач, свідчить про те, що батько [PERSON] дійсно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Враховуючи вищевказане, суд з`ясував, що відповідач ніяких дій, щодо утримання та виховання своєї дитини не проводить, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, яка перебуває на утриманні позивача, що підтверджується вищевказаними документами. Таким чином, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, викладені обставини дають суду підставу задовольнити позов щодо позбавлення відповідача батьківських прав. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Згідно ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. А тому, враховуючи, що аліменти на утримання дитини уже стягуються з відповідача на користь позивача на підставі вищевказаного судового наказу, тому суд вказане питання не вирішує. У відповідності до ч. 5 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved