Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. У підтвердження своїх позовних посилається на те, що 29 січня 1998 року уклав шлюб з відповідачкою [PERSON], зареєстрований відділом РАГСу Дрогобицького міськвиконкому Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №29. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [INFO] року - [PERSON], та [INFO] року - [PERSON]. Вказує на те, що подружнє життя з відповідачкою не склалося. Протягом тривалого часу у них різні погляди на життя, на сімейні цінності, вони не можуть дійти згоди у веденні побуту. Постійно виникають між ними суперечки, які не призводять до вирішення спільних проблем. Така ситуація призвела до того, що формат їхніх стосунків не може називатися сім?єю, вони стали чужими людьми, яких поєднують лише діти. Зазначає, що стомився жити таким життям, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов про поділ майна подружжя, що є об?єктом спільної сумісної власності. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що під час шлюбу вони з чоловіком за договором купівлі-продажу придбали незавершений будівництвом житловий будинок, стан готовності якого складав 24%. На даний час даний будинок майже завершений, стан готовності якого складає 98,8%, вартість - 961202 грн. До даного будинку належить альтанка та огорожа. У будинок вони вселилися в 2009 році та проживають постійно в ньому, по даний час. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0600 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель. 27.09.2004 року на дану земельну ділянку видано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Крім того, за час спільного проживання нею та чоловіком придбано транспортний засіб, який зареєстрований за останнім, а саме, автомобіль [NUMBER]. Зазначає, що оскільки її чоловік звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та не має наміру відмовлятися від своїх позовних вимог, то вона змушена в судовому порядку ставити питання про поділ спільно набутого за час перебування у шлюбі майна. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав повністю та наполіг на розірванні шлюбу. При цьому зазначив, що сім?ї, як такої, вже не існує. Вони надалі проживають в одному будинку, однак, такий придбаний для їхніх спільних дітей. Доповнив, що вони з відповідачкою вже чотири роки не підтримують подружніх відносин. У нього втрачено почуття любові та поваги до дружини. Щодо задоволення зустрічного позову не заперечив. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнала та категорично заперечила щодо їх задоволення. Зазначила, що намагається зберегти сім?ю, насамперед задля дітей. Зустрічні позовні вимоги підтримала повністю, пославшись на підстави, викладені в зустрічній позовній заяві. Представник [PERSON] - [PERSON] підтримала думку своєї довірительки, вказала, що сторони проживають разом в одному будинку, ведуть спільне господарство та [PERSON] утримує сім?ю. Щодо спірного майна, то таке набуте під час шлюбу, а тому є об?єктом спільної сумісної власності сторін і підлягає розподілу. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сім'я «Буга» остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони не підтримують подружніх відносин протягом тривалого часу. Позивач за первісним позовом втратив до дружини почуття любові, а подальше збереження шлюбу суперечило б його інтересам. Судом вживалися заходи щодо примирення подружжя, однак, шестимісячний строк для такого не дав позитивного результату. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилається і які свідчать про те, що їх із відповідачкою подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим. Відтак, первісний позов про розірвання шлюбу є підставним та підлягає до задоволення. Разом з тим, з представлених суду доказів вбачається, що за час шлюбу сторонами придбано незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], готовністю 24%, що підтверджується договором купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 29.07.2003 року, серії [NUMBER], посвідчений державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контри Бекиш В.О., зареєстрований в реєстрі №2696. На даний час даний готовність будинку складає 98,8 %, що підтверджується довідкою КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» за №162 від 25.02.2015 року. Згідно технічного паспорта на зазначений будинок, загальна площа його складає 379,5 кв.м, житлова 84,9 кв.м, до будинку належить альтанка «Б» та огорожа. 27 вересня 2004 року на ім?я [PERSON] видано Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0600 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім того, судом встановлено та не оспорюється сторонами, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано автомобіль [NUMBER], який перебуває на обліку в Дрогобицькому ВРЕР ДАІ з червня 2014 року. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 60 СК України презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об?єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов?язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки тощо. Даючи оцінку зібраним доказам, суд приходить до переконання, що зустрічний позов також підлягає до задоволення із запропонованим позивачем за зустрічним позовом поділом майна, що не буде суперечити закону та інтересам відповідача. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Обов?язок доказування відповідно зі ст.10 ЦПК України покладений на сторони у справі, а суд тільки сприяє всебічному та повному з?ясуванню обставин справи шляхом роз?яснення прав та обов?язків, та сприяє в їхньому здійсненні. Крім того, згідно зі статтею 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Разом з тим, у відповідності до ст.ст.88, 154 ЦПК України, суд вирішує питання по розподіл судових витрат між сторонами та питання про скасування заходів забезпечення позову.

Outcome: approved