Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів. Ухвалою Деснянського районного суду від 28.11.2019 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.06.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2016, визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] за місцем його проживання - [ADDRESS] , рішення пройшло всі судові інстанції та набрало законної сили. Відповідач не виконує рішення суду щодо місця проживання дітей, фактично переховує дітей та позбавляє позивача можливості виховання та спілкування з дітьми. Відповідач продовжує отримувати аліменти на утримання дітей і користується ними на власний розсуд, чим порушує права позивача. Позивач змушений звернутись за захистом своїх прав до суду. У зв`язку з викладеним позивач просить суду припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з часу звернення до суду. 21 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки [PERSON] , відповідно до якого зазначила, що заперечує проти позовних вимог та вважає їх необґрунтованими, оскільки Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22.08.2016 про зміну місця проживання дітей з батьком, не змінило міце проживання дітей та наразі діти проживають з відповідачем. У зв`зяку з викладеним просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 06 лютого 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача-адвоката Брагара Артема Андрійовича відповідно до якого зазначив, що Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2016 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його проживання - [ADDRESS] . Дане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року та постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 27 червня 2019 року. Відповідач добровільно не передає дітей до визначеного судом місця проживання разом з батьком. Також, Деснянським районним судом м. Києва розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської РДА про відібрання дітей. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги, оскільки визначене місце проживання дитини є визначальною ознакою для вимоги про сплату аліментів. Представник позивача - адвокат Григоренко С.А. в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 18.09.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивач, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача-адвокат Розметова Р.Н. в судовому засіданні 11.06.2020 заперечували проти позовних вимог, посилаючись на відзив та докази додані до нього. На інші судові засідання відповідач та представник не з`явились, повідомле належним чином, про що свідчить розписка про призначення судового засідання. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача та їїпредставника, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 20 листопада 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1208 та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 618. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2016 визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його проживання - [ADDRESS] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07.06.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Постановою Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного суду від 27 червня 2019 року Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 серпня 2016 року та Постанову Київського апеляційного суду від 10 січня 2019 року залишено без змін. Судом безспірно встановлено, що [PERSON] не виконує Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2016. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій. Посадових чи службових осіб та громадян в підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, згідно з якою якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини, не витрачає отримувані нею аліменти на дитину, або ж у випадку, коли дитина з певного часу перебуває на утриманні іншого з батьків, з якого вже стягуються аліменти. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Стягнення на даний час аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2016 визначено місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його проживання [PERSON] . Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи викладене, беручі до уваги, що Рішенням Деснянського районного суду міста Києва визначено місце проживання дітей з батьком, проте існує обов`язкове до виконання не скасоване рішення суду, яким із позивача на даний час стягуються аліменти на користь відповідача на утримання дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом припинення стягнення з позивача аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768,40грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved