Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся у суд з позовом до відповідачів, [PERSON], ОСББ «П'ятихатки-2», 3-я особа Головне управління юстиції у Харківській області про визнання права власності на ? частини квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті своєї матері - [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що спірна квартира належала на підставі ст. 15 ЗУ «Про власність» та ст. 22 КпШС її батьку - [PERSON], та її матері - [PERSON] Батько помер [INFO], після його смерті за рішенням суду було визнано право власності на спірну квартири , в порядку спадкування за нею та її матір'ю по ? частині. [INFO] померла її матір, після її смерті відкрилась спадщина на ? спірної квартири, вона, як спадкоємиць першої черги прийняла спадщину, однак враховуючи відсутність держаної реєстрації на квартиру, вона не може оформити право власності на спадкове майно. Відповідач - [PERSON], у поданій заяві позовні вимоги визнала. Відповідач - ОСББ «П'ятихатки-2» та 3-я особа - Головне управління юстиції у Харківській області - у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином Суд дослідивши матеріали справи , вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Матеріали справи свідчать, що [INFO] померла [PERSON], [INFO], яка є матір'ю позивача та відповідача - 1 Після її смерті відкрилася спадщина. Заповіту [PERSON] не залишила, що підтверджується відповіддю наданою Восьмою Харківською Державною нотаріальною конторою. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її доньки - [PERSON] та [PERSON] Положеннями частини 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємцям надано право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На час відкриття спадщини позивачка проживала спільно зі спадкодавицею, тобто у відповідностя до ч. З ст. 1268 ЦК України, я є такою, що прийняла спадщину. 12 грудня 2012 року позивачка звернулась до Восьмої харківською державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу №53909826 . За приписами ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. На підставі ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України 12 грудня 2012 року до Восьмої харківської державної нотаріальної контори [PERSON] було подано заяву про відмову від прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Таким чином, враховуючи відмову від прийняття спадщини іншої спадкоємиці [PERSON], єдиною спадкоємицею після її смерті є позивачка. 13 вересня 2013 року державним нотаріусом Восьмої харківської державної нотаріальної контори Денисюк Тетяною Станіславівною було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмову у видачі на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/4 частки у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] після [PERSON], яка померла [INFO], оскільки відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1202855 від 07.08.2013 р. право власності спадкодавці на квартиру не зареєстровано, у зв'язку із чим не можливо у нотаріальному порядку встановити факт належності вищевказаного спадкового майна [PERSON]. Згідно розяснень, які містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від ЗО травня 2008 року № 7) - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Однак, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Матеріали справи свідчать, що у 1992 році батько позивачки - [PERSON], отримав право на вселення зі своєю родиною в жиле приміщення, а саме трикімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS], що підтверджується ордером на житлове приміщення від 07.12.1992 року № 6659 серії С [PERSON] був членом ЖБК «П'ятихатки-2» (правонаступником якого є - ОСББ "П'ятихатки-2") та здійснив у 1992р. усі пайові внески за квартиру [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (чинного на момент набуття [PERSON] права власності на квартиру) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. На час виплати пайових внесків [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06 вересня 1974 року . В силу ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб і сім'ю та ст. 16 Закону України «Про власність» (чинних у 1992 році) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, оскільки пай за кооперативну квартиру виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON], помер, після його смерті відкрилась спадщина на ? частину спірної квартири. Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 26 квітня 1999 року у справі № 2-2238/3 було визнано за [PERSON] (на той час - [PERSON]), та [PERSON], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] за кожною по 1/4 частині квартири [ADDRESS] же судовим рішенням було встановлено факт належності [PERSON] на праві власності спірної квартири та її включення до складу спадщини. Рішення набуло законної сили. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи, що Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 26 квітня 1999 року у справі № 2-2238/3, яке набуло законної сили, визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після її померлого чоловіка - [PERSON], цей факт є преюдиційним, а тому не потребує доказування. Враховуючи викладене, у 1999 році [PERSON] стала власницею 3/4 квартири [ADDRESS], у зв'язку із набуттям права власності на 1/2 її частину під час перебування у зареєстрованому шлюбі, і на 1/4 її частину - шляхом прийняття спадщини свого чоловіка, після його смерті. Однак, [PERSON] держану реєстрацію набутої частини нерухомого майна здійснено не було . Відповідно до абз. З ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно раніше діючого Закону України «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Крім того, державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом вказаних нормативних актів до 2004 року виникнення права власності на житлові об'єкти нерухомості не залежало від державної реєстрації цього права. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на такі об'єкти нерухомості. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За приписами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222 ЦК України). Частинами 2, 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, у зв'язку із відсутністю заповіту померлої [PERSON], її дочка - позивач, є спадкоємцем першої черги за законом, інший спадкоємець першої черги - відмовилася від прийняття спадщини. Положеннями частини 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємцям надано право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. З, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На момент відкриття спадщини позивачка проживала із своєю матір'ю. В силу положень ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як встановлено судом, на момент відкриття спадщини [PERSON] належало право власності на 3/4 квартири [ADDRESS], позивачка прийняла спадщину, тому є власником вказаної частини квартири. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved