Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними і розходження поглядів на сімейні відносини. Фактично шлюбні відносини припинені з 2013 року, вони перестали вести спільне господарство. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Проти примирення заперечує. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам дитини. Спільна донька за домовленістю проживатиме з відповідачем. Позивач в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, щодо надання строку на примирення заперечує. Відповідач в судове засідання не з»явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 1 листопада 2001 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис за №1470 від 01.11.2001 року. В шлюбі у сторін народилася дочка - [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 25 лютого 2002 року, актовий запис №25). Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, з 2013 року не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство. За нормами ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З роз'яснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 1 листопада 2001 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис за №1470 від 1 листопада 2001 року. В силу вимог статті 88 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 551.20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved