Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Звертаючись до суду, позивачі в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що в 1958 році їх бабусі [PERSON] та [PERSON] побудували житловий будинок № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області. У вказаному домоволодінні вони мешкали разом (тому що не мали власних родин та дітей) до їхньої смерті. Їхня спорідненість з бабусями підтверджується наступним: [PERSON] народилась 14 листопада 1907 року в с. Камянське (нині м. Дніпродзержинськ) та згідно метричної книги її батьками значаться [PERSON] та його дружина [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], вона народилась 15.01.1914 року в с. Тритузне Дніпродзержинського району Дніпропетровської області та її батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 05 травня 1977 року. У [PERSON] 16 липня 1947 року народилась донька їхня мати [PERSON] (у шлюбі - [PERSON]) [PERSON]. 06 квітня 1968 року вона одружилась з їхнім батьком і взяла прізвище «Мерзленко», а померла 12 грудня 2009 року. У батьків народилися діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У них ще був брат дідусь позивачів по матері [PERSON], який народився 06.02.1910 року в м.Дніпродзержинську, і його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. У [PERSON]К 16 липня 1947 року народилась донька мати позивачів [PERSON] (у шлюбі [PERSON]) [PERSON]. 06 квітня 1968 року вона вийшла заміж та їй було привласнено прізвище чоловіка «Мерзленко». Так, в 1968 році їхні батьки одружились, а в 1969 році у звязку з тим, що їм не було де мешкати, вони оселились поряд з батьком в будинку №1 по вул.Лінійній, де мешкали їхні бабусі Мотрена та Ганна. Згодом в цьому ж будинку народились всі їхні діти і вони мешкали однією родиною. У звязку з тим, що в їхній родині було багато дітей, грошей їм не вистачало і бабусі допомагали їхній родині, потім мати почала хворіти і стала потребувати допомоги та утримання. Їхні бабусі з 1977 року фактично утримували їхню матір. [PERSON] померла 13 січня 1987 року, а через 6 років - 09 липня 1993 року померла [PERSON]. Після їх смерті позивачі зі своїми батьками продовжували мешкати там, а тому відповідно до ст.549 ЦК УРСР їхня матір фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], а потім [PERSON] Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] та [PERSON] не було, а тому спадщину прийняла тільки їх мати, мешкаючи разом з померлими на день їх смерті, прийнявши предмети домашнього вжитку та прийнявши тягар утримання домоволодіння, саме тоді, коли інші спадкоємці цієї спадщини не прийняли. За життя [PERSON] не мала змоги оформити свої спадкові права, у звязку з тим, що не існувало законодавчо встановленої процедури щодо узаконення самовільно побудованих будівель. Така позиція підтверджується положеннями п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р., яка була виключена з цієї постанови тільки в 1998 році - вже після смерті бабусь. Крім того, Цивільним кодексом УРСР не передбачалось визнання спадщини відумерлою. Їхня мати - [PERSON] померла 12 грудня 2009 року. Після її смерті вони прийняли спадщину ([PERSON] 3/4 частини, а [PERSON] 1/4 частини), отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину. В такому співвідношенні вони просять і зараз визнати за ними право власності на зазначене домоволодіння. Відповідачі від своїх спадкових прав відмовились на користь позивачки [PERSON], про що ними були написані відповідні заяви в нотаріальній конторі. Згідно листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 60 від 29.01.2016 р. відсутні дані про реєстрацію права власності на житловий будинок № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську, а згідно листа № 320 від 14.04.2016 р. житловий будинок № 1 по вулиці Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області не відноситься до категорії самочинного будівництва, у звязку з чим, вони позбавлені можливості оформити та зареєструвати свої спадкові права інакше, ніж у судовому порядку. Згідно технічного паспорту від 15.04.2016 р. домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинску Дніпропетровської області складається з: житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ.а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житлова площа 13,0 кв.м, № 1 - водопровід. На підставі зазначеного позивачі просили встановити факт прийняття спадщини, яка складається з домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, [PERSON] після смерті [PERSON], померлої 13.01.1987 року та [PERSON], померлої 09.07.1993 року; визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ. а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, № 1 - водопровід, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 12.12.2009р.; визнати за [PERSON], право власності на 1/4 частину домоволодіння №1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ.а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, № 1 - водопровід, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 12.12.2009 р. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без участі її довірителя [PERSON], позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані визнала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані визнав у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, просив справу розглядати з їх відсутністю. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає родину [PERSON] та [PERSON] давно, її батьки та батьки сторін по справі товаришували, вони їздили у гості до родини [PERSON] та [PERSON] по вул. Лінійній №1 у м. Дніпродзержинську. Їй відомо, що позивачі проживають у даному будинку давно. Батьки позивачів [PERSON] та [PERSON] ховали [PERSON] та [PERSON] оскільки проживали з ними до самої їхньої смерті. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживала по сусідству з родиною [PERSON] та [PERSON]. В будинку № 1 по вул. Лінійній у м. Дніпродзержинську [PERSON] та [PERSON] проживали приблизно з 1969 року. Після її народження 1958 року, вона проживала за адресою: [INFO], її двір прямо виходив у двір № 1 по вул. Лінійній у м. Дніпродзержинську. [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку разом зі своїми дітьми та бабусями [PERSON] та [PERSON], до смерті бабусь, ховали бабусь також [PERSON] та [PERSON] Зараз будинком опікуються позивачі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених вимог. Кожна особа, що бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 31 ЦПК України відповідач вправі визнати позов протягом усього часу розгляду справи. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому приймає до уваги такі обставини. Судом встановлено, що спадковим майном є домоволодіння № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ. а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, № 1 водопровід. Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду (ар.с.21-23) житловий будинок № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську був збудований у 1958 році. У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Власниками домоволодіння № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську згідно копії висновку про реєстрацію домоволодіння № 15 від 28 грудня 1949 року (ар.с.28), та копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду (ар.с.21-23) є [PERSON] та [PERSON], які успадкували даний будинок після смерті 1933 року їх матері [PERSON]. Факт проживання [PERSON] та [PERSON] в домоволодінні № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області підтверджується копією домової книги для прописки громадян (ар.с.25-27). За життя [PERSON] та [PERSON] не мали змоги оформити свої права, у звязку з тим, що не існувало законодавчо встановленої процедури щодо узаконення самовільно побудованих будівель. Така позиція підтверджується положеннями п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок", яка була виключена з цієї постанови тільки в 1998 році - вже після смерті [PERSON] та [PERSON] Крім того, Цивільним кодексом УРСР не передбачалось визнання спадщини відумерлою. Згідно листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 60 від 29.01.2016 р. відсутні дані про реєстрацію права власності на житловий будинок № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську (ар.с15), а згідно листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 320 від 14.04.2016 р. (ар.с.16) житловий будинок № 1 по вулиці Лінійній в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області відповідно до п.3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001р.№127 та зареєстрованої в Мінюсті України 10.07.2001р. за №582/5773 не відноситься до категорії самочинного будівництва, так як збудований до 05.08.1992року, у звязку з чим, через давність побудови та наявні документальні суперечки, позивачі позбавлені можливості оформити та зареєструвати свої спадкові права інакше, ніж у судовому порядку. Спорідненість позивачів з бабусями [PERSON] та [PERSON] підтверджується наступним: згідно копії посвідки про народження А №2541419 (ар.с.96) та архівної довідки № С-12-2016 від 08.02.2016 року, виданої державним архівом Дніпропетровської області (ар.с.4) [PERSON] народилась 14 листопада 1907 року в с. Камянське (нині м. Дніпродзержинськ) її батьками значаться [PERSON] та його дружина [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], вона народилась 15.01.1914 року в с. Тритузне Дніпродзержинського району Дніпропетровської області та її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (ар.с.5). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], він народився 06.02.1910 року в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області та його батьками значаться [PERSON] та [PERSON] (ар.с.8). У [PERSON], 16 липня 1947 року народилась донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] де в графі батько зазначений [PERSON], а в графі мати [PERSON] (ар.с.10). 06.04.1968 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище «Петрушенко» на «Мерзленко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження, зареєстрованого Дніпродзержинським міським РАЦС за актовим записом № 319 від 06.04.1968 року (ар.с.11). У шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилися діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с.14) де в графі батько записаний [PERSON], а в графі мати записана [PERSON]; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с. 94), де в графі батько записаний [PERSON], а в графі мати записана [PERSON]; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с.95) де в графі батько записаний [PERSON], а в графі мати записана [PERSON]; [PERSON], [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження (ар.с.93) де в графі батько записаний [PERSON], а в графі мати записана [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 13 січня 1987 року (ар.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 09 липня 1993 року (ар.с.6). 05 травня 1977 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (ар.с.9). Він відповідно до ст.530 ЦК УРСР, 1963 року був би спадкоємцем другої черги відносно [PERSON] Мотрени та Ганни. Спадкоємців першої черги у [PERSON] Мотрени та Ганни не було, а тому якби [PERSON] був би живий, він би прийняв спадщину, як їх брат - спадкоємець другої черги. За правом представлення частку свого батька (якби він був би живий, то прийняв би її самостійно), прийняла у спадок мати позивачів. Відповідно до акту фактичного проживання № 271/21 від 12.09.2016 року виданого головою квартального комітету № 21 м.Дніпродзержинська [PERSON] та засвідченого сусідами [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживали за адресою [INFO] з 06.06.1969 по 12.09.2009 року без реєстрації (ар.с.101). Після смерті бабусь [PERSON] та [PERSON] мати позивачів [PERSON], так як проживала у будинку, безпосередньо вступила в управління та володіння ним, таким чином фактично прийняла спадщину. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини. Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 5 Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Враховуючи, що [PERSON] померла 13 січня 1987 року, а [PERSON] померла 09 липня 1993 року відповідно, до даних правовідносин треба застосовувати ЦК УРСР (редакції 1963 року) Згідно вимог ст. 524 ЦК УРСР(редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено показаннями свідків у судовому засіданні, [PERSON] мешкала за адресою: буд. № 1 по вул. Лінійній в м. Дніпродзержинську з 06.06.1969 по 12.09.2009 року. Після смерті [PERSON] та [PERSON] мати позивачів [PERSON] фактично прийняла спадщину в порядку передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, продовжувала мешкати в зазначеному домоволодінні, проте свої права на нього не оформила. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). Відповідно до ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. \~Відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК України, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. \~Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи встановлені вище обставини та вимоги закону, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що позовна заява в частині встановлення факту прийняття спадщини є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Окрім цього в судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 12 грудня 2009 року (ар.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 31 грудня 2012 року (ар.с.12). Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до матеріалів спадкової справи №87/2010 заведеної в Другій Дніпродзержинській державній нотаріальній конторі спадкодавця [PERSON], померлої 12 грудня 2009, з заявою про прийняття спадщини ніхто окрім позивачів [PERSON] та [PERSON] не звертався, свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] видане [PERSON] 3/4 частини, та [PERSON] 1/4частини. Відповідачі від своїх спадкових прав відмовились на користь позивачки [PERSON], про що ними були написані відповідні заяви в нотаріальній конторі (ар.с.52-70). Українська правова система визначає спадкування як універсальне правонаступництво. Тобто, спадщину можна або прийняти повністю, або відмовитися від неї взагалі. Не допускається прийняття або відмова від спадщини з умовою чи з застереженням. Прийняти або не прийняти спадщину це право, а не обовязок спадкоємця. Таким чином позивачі [PERSON] та [PERSON] прийнявши спадщину після смерті своєї матері [PERSON] на квартиру, прийняли спадщину і на все інше майно покійної матері. Згідно технічного паспорту від 15.04.2016 р. домоволодіння №1 1 по вул.Лінійній в м.Дніпродзержинску Дніпропетровської області складається з: житлового будинку літ.А-1 та тамбуру літ.а-1, в якому 1-1 кімната, площею 13,0 кв.м, І - коридор, площею 4,7 кв.м, загальною площею 17,7 кв.м, житловою площею 13,0 кв.м, № 1 - водопровід (ар.с.18-20). В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Заперечень проти позову відповідачами не надано, тому доводи позивачів нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved