Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 06 вересня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі у них народилися донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини у сторін припинилися, через втрачене взаєморозуміння, у родині виникають постійно сварки, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, тому позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, та просить суд розірвати шлюб. В судове засідання сторони не з'явились, позивач звернулася до суду з заявою про слухання справи за її відсутності, на позові наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень щодо вимог позивача не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом,сторони зареєстрували шлюб 06 вересня 2008 року, про що Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис № 520 ( а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7 - копії свідоцтв про народження). Ухвалою суду від 23 червня 2017 року сторонам надавався строк для примирення до 02 жовтня 2017 року, однак за цей час сторонами буд-яких дій, направлених на примирення та збереження сім'ї, зроблено не було. Згідно п.10 роз'яснень ППВС України №11, від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 2 4 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч.3,4ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Таким чином, судом з'ясовані фактичні взаємини подружжя і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя та їх дітей. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач просила залишити шлюбне прізвище «[PERSON]», суд вважає за можливе залиши позивачу прізвище "[PERSON]". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved