Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позов мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить вантажний автомобіль марки КАМАЗ, державний номерний знак [NUMBER]. 16 червня 2014 року з його дозволу вказаним автомобілем керував водій [PERSON] Останній рухаючись між селами Головин та Садки Костопільського району, помітив в дзеркало заднього огляду легковий автомобіль марки «Nissan Prima Star», у зв'язку з чим відразу прийняв вправо і продовжував рух, однак коли автомобілі зрівнялися, то з салону легкового автомобіля висунувся [PERSON] і дерев'яною палкою розбив ліве дзеркало заднього огляду його автомобіля та без жодних пояснень продовжив рух. В зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 174 гривень, що складає вартість пошкодженого лівого дзеркала заднього огляду та 100 гривень у відшкодування витрат за надання правової допомоги та 243 гривні 60 копійок судового збору Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав заявлені позовні вимоги із підстав зазначених у позові, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що 16 червня 2014 року рухався по автодорозі між селами Головин та Садки Костопільського району де помітив автомобіль КАМАЗ, державний номерний знак [NUMBER], який рухався на його смузі руху, коли автомобілі зрівнялись він дійсно завдав удар бітою по даному автомобілю та розбив ліве дзеркало заднього огляду, вважає такі свої дії правомірними, адже водій автомобіля КАМАЗ порушував правила дорожнього руху та створив перешкоду для його руху. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачу на праві власності належить вантажний автомобіль марки «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER], яким з його дозволу вправі керувати водій [PERSON]. Судом встановлено, що 16 червня 2014 року приблизно о 7 годині на автодорозі між селами Голови та Садки Костопільського району під час руху [PERSON] дерев'яною палицею (бітою) розбив ліве дзеркало заднього огляду автомобіля марки «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] Даний факт сторонами не оспорювався. З висновку щодо розгляду повідомлення [PERSON] виданого Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області 16 червня 2014 року, вбачається, що під час перевірки повідомлення позивача стало відомо, що 16 червня 2014 року о 07 год. 00 хв. автомобіль останнього під керуванням [PERSON] рухався в напрямку м.Костопіль, [PERSON] повідомив, що під час руху між с. Головин та с. Садки Костопільського району, дуже погане дорожнє покриття, тому останній здійснив частковий виїзд на середину дороги з метою уникнення в'їзду коліс транспорту в дорожні ями. В цей час він помітив в дзеркало заднього огляду легковий автомобіль, після чого відразу прийняв в право і таким чином дав легковику проїхати. Зі слів [PERSON], коли автомобілі зрівнялися з салону визирнув [PERSON] та дерев'яною палицею (бітою) розбив дзеркало заднього огляду і без пояснень продовжив рух в напрямку м.Костопіль. 16 червня 2014 року в ВДАІ з обслуговування Костопільського району при УМВС України в Рівненській області надійшла заява від водія вищевказаного легкового автомобіля [PERSON], який просив вжити заходів до водія вантажного автомобіля, який 16.06.2014 року о 07 год. 00 хв. на автодорозі в с. Садки Костопільського району створив аварійну ситуацію. У зв'язку із встановленим, розгляд повідомлення [PERSON] припинили, а матеріали розгляду направили у переписку Костопільського РВ УМВС України. (а.с.3) Згідно рахунку № 737 виданого ПП «ТПК АРСЕН» 18 липня 2014 року вбачається, що за вартість дзеркала /449*215/ сферичного становить 174 грн. 00 коп. (а.с.4) Доводи відповідача стосовного того, що дії водія [PERSON], який керував автомобілем позивача 16 червня 2014 року порушуючи правила дорожнього руху та створив аварійну ситуацію призвели до розбиття ним дзеркала автомобіля, суд не приймає до уваги, оскільки вони ніякими доказами не підтверджені та не впливають на причинно-наслідковий зв'язок між його діями та завданою шкодою позивачу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 22 ЦК України особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Згідно частини другої цієї статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням речей. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, встановлені судом обставини в їх сукупності свідчать про те, що з вини відповідача [PERSON] позивачу [PERSON], в результаті пошкодження лівого дзеркала заднього огляду на автомобілі марки «КАМАЗ», державний номерний знак [NUMBER] 16 черня 2014 року заподіяна матеріальна шкода в розмірі 174 грн. 00 коп., яку слід у відповідності ст.ст.1166, 1192 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача. З довідки виданої адвокатом [PERSON] за № 87 від 23 липня 2014 року вбачається, що позивачем за оформлення позовної заяви адвокату сплачено 100 грн. (а.с.5). Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. В ч.2 ст.84 ЦПК України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах " розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З оглянутої судом квитанції № 100 виданої ТВБВ №10017/0106 філія - Рівненського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 24 липня 2014 року вбачається, що позивачем сплачено 243 грн. 60 коп. на оплату судового збору (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що позивачем доведено понесення ним витрат на оплату правової допомоги адвоката [PERSON] у розмірі 100 грн. та оплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що судові витрати на загальну суму 343 грн. 60 коп. понесені позивачем підлягають стягненню на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved