Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , право користування жилим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом голови адміністрації Дніпровського району міської ради від 14.06.2019 року № 52 «ОД» «про зміну договорів найму жилих приміщень» її мати, [PERSON] визнано наймачем жилого приміщення за раніше укладеним договором найму житла, а саме: квартирою [ADDRESS] . Попереднім квартиронаймачем була її рідна бабуся, [PERSON] . Квартира є не приватизованою, перебуває у комунальній власності. З моменту її народження, вона постійно проживала та була зареєстрованою у спірній квартирі. Разом з нею у квартирі проживали її батьки: мати - [PERSON] , її батько, [PERSON] та бабуся, [PERSON] . [INFO] народилася донька, [PERSON] . Вона є інвалідом III групи. [INFO] її бабуся, [PERSON] померла. [INFO] помер її батько, [PERSON] . Після смерті батька вона продовжила постійно проживати разом з мамою та вела з нею спільно господарство. В спірній квартирі завжди залишалися її особисті речі. На теперішній час квартира є місцем їхнього з донькой фактичного постійного проживання. Її мати, [PERSON] збиралася зареєструвати їх з донькою, але не встигла, [INFO] у віці 54 років померла. Під час проживання в квартирі разом з квартиронаймачем вона самостійно несла витрати по утриманню квартири, саме вона зі свого рахунку щомісячно перераховувала кошти на оплату комунальних послуг, а тому відсутня заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги. Зараз вона позбавлена можливості оформити право користування на займане нею житло, оскільки не зареєстрована у ньому, а у відповідних органів відсутні правові підстави провести реєстрацію її місця проживання, саме тому вище викладені обставини стали підставою для її звернення до суду з цим позовом. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 травня 2021 року матеріали позовної заяви [PERSON] були направлені за підсудністю до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області. (а.с.47) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року цивільну справу було прийтяно до провадження, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 07 жовтня 2021 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, письмово просили суд провести розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представник Кам`янської\~міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Начальник служби у справах дітей міської ради Пелипас Г. в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради з урахуванням найкращих інтересів дитини. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наказом голови адміністрації Дніпровського району міської ради від 14.06.2019 року № 52 «ОД» «про зміну договорів найму жилих приміщень» [PERSON] визнано наймачем жилого приміщення за раніше укладеним договором найму житла, а саме: квартирою [ADDRESS] .(а.с.20) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . (а.с.17) [PERSON] 14 лютого 2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на " [PERSON] ".(а.с.18) Від шлюбу [PERSON] має малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження.(а.с.19) Відповідно до копії свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON] . (а.с.14) Відповідно до копії свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON] .(а.с.15) Відповідно до свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON] .(а.с.16) Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї №1/13487 від 20.06.2020 року [PERSON] є квартиронаймачем та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .(а.с.22) Згідно акту про проживання №161 від 14.05.2021 року [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає фактично, без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2020 року по теперішній час, про що підтверджують сусіди.(а.с.24) [PERSON] під час проживання разом з квартиронаймачем в квартирі [ADDRESS] , самостійно несла витрати по утриманню квартири, саме вона зі свого рахунку щомісячно перераховувала кошти на оплату комунальних послуг, що підтверджується вкитанціями та виписками з банку.(а.с.26-45) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 №6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Згідно зі ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Судом встановлено, що після смерті наймача, позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, сплачує вартість наданих комунальних послуг. Іншого житла позивач не має. Окрім вище зазначеного, суд звертає увагу, що згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та представника відповідача, допитавши свідків, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю. Враховуючи відсутність висловленого позивачем бажання стягнути з відповідача судовий збір у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить його на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved