Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, де просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], посилаючись на те, що подружне життя не склалося. Шлюбні стосунки між подружжям повністю втратили почуття любові та поваги. В даний час сім"я розпалась остаточно, спільних інтересів не мають. В судове засідання позивачка не з"явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, та підтримання позову в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, заперечення на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. [PERSON] скористалась даним правом та звернулась до суду з таким позовом. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.07.2012 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1433 від 20 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с 6). Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статті 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved