Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Дубровицького району Рівненської області та просить визнати за ним право власності на одноповерховий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Золоте, вул. Л. Українки, 49, Дубровицького району Рівненської області, згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, як за спадкоємцем за законом після смерті батька - [PERSON], який помер 16 квітня 2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема на житловий будинок №49 по вул. Л. Українки в с. Золоте, Дубровицького району Рівненської області. У зв'язку з відкриттям спадщини він, як спадкоємець за законом, звернувся до Дубровицької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відкрив спадкому справу, але відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, якими підтверджується належність будинку на праві власності спадкодавцеві, підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину немає, у зв'язку з чим, він був змушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, у відповідності до вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у відповідності до вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, заперечень проти позову не має. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, які не з'явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що в оформленні права власності на спадковий будинок державним нотаріусом Дубровицької державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено через відсутність документа, що посвідчує право власності. Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.2) [PERSON] помер 16 квітня 2004 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №12. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до складу якої у відповідності до ст.1218 ЦК України входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю. Судом встановлено, що за життя [PERSON] фактично належав житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Л. Українки, 49 в с. Золоте, Дубровицького району, що підтверджується випискою з погосподарської книги №500 від 22 квітня 2015 року, виданою [PERSON] сільською радою Дубровицького району Рівненської області (а.с.8). Згідно п.1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах від 11.05.2005 року за №487\\10767, здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і\\або земельної ділянки. Однак, процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 22.06.2011 року №703. Постановою Кабінету Міністрів від 05.08.1992 року №449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Держбудом. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. У відповідності до ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок збудований в 1964 році, і цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. У зв'язку з викладеним, [PERSON] набув право власності на житловий будинок №49 по вул.Л. Українки в с. Золоте, Дубровицького району Рівненської області, хоча і не здійснив його державної реєстрації. В даний час реєстрація права власності на житловий будинок за [PERSON] є неможливою, оскільки його цивільна правоздатність та право власності на майно припинились з часу смерті особи, як це передбачено ст.ст. 25, 346 ЦК України. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою. За таких підстав, суд переконується в тому, що [PERSON], згідно норм спадкового права, став власником спадкового майна померлого і набув права власності на нього.

Outcome: approved