Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 09 квітня 2018 року він позичив [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 (десять тисяч) Євро на строк до 06 червня 2018 року, що підтверджується борговою розпискою складеною в присутності свідка [PERSON] .. Своїх зобов`язань за борговою розпискою відповідач не виконав, на його прохання повернути борг добровільно не реагує, врегулювати спір в позасудовому порядку не бажає, у зв`язку з цим, він змушений звернутися до суду. Просить ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 10000 (десять тисяч) Євро що станом на на час подачі заяви до суду згідно курсу Націанального банку України становило 264100грн. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, просить ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача грошові кошти за борговою розпискою від 09.04.2018 року в розмірі 9118 (дев"ять тисяч сто вісімнадцять) євро, що станом на 02 лютого 2021року, згідно курсу Націанального банку України, становить 309100 (триста дев"ять тисяч сто) гривен, оскільки відповідач частково повернув борг, а саме, в розмірі 882євро. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Галько Р.В. на адресу суду скерував письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити без участі сторони позивача, уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. У відповідності до ч.1 ст.278 ЦПК України відповідач відзиву на позов не подавав. Відповідно до вимог ч.1 п.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Частиною ч.3 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір - це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов`язки. Свобода договору закріплена у ст.627 ЦК України та означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості. наданій сторонам, визначати умови такого договору. Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи №524/4946/16- у постанові від 08.07.2019 року.вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 08 квітня 2018 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено боргову розписку, засвідчену підписами позивача та відповідача і свідка [PERSON] , яка являється письмовим договором позики грошових коштів. Щодо недійсності підпису чи проведення експертного дослідження такого, клопотання відповідачем не заявлялося. Відповідно до договору позики за борговою розпискою від 09 квітня 2018 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] 10000 Євро, які зобов?язався повернути в строк до 06 червня 2018 року (а.с.6). 06.12.2019року позивач звернувся з листом-вимогою до відповідача про повернення грошових коштів за борговою розпискою від 09.04.2018року, однак така залишилася поза увагою. Як встановлено в судовому засіданні під час розгляду справи судом відповідач частково повернув борг позивачу, а саме, в розмірі 882євро. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов?язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Зважаючи на те, що відповідач врегулювати спір в добровільному порядку не бажає, у встановлений у борговій розписці строк грошові кошти не повернуті, слід прийти до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаться на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved