Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна Ірина Олександрівна, про визнання права власності на частки земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його матері, [PERSON], на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0404 га, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих на території Новокодацького району [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2009 року. Право власності [PERSON] за життя на належну їй частину вказаної земельної ділянки у встановленому законом порядку не зареєструвала. Інша 1/2 частина зазначеної земельної ділянки належить позивачу, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.04.2009 року Позивач також вказує, що його матері, [PERSON], на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0407 га, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території Новокодацького району [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори Гуніним О.В. Право власності [PERSON] за своє життя на належну їй частину вказаної земельної ділянки у встановленому законом порядку також не зареєструвала. Інша 1/2 частина зазначеної земельної ділянки позивач зазначає, що належить йому, [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори Гуніним О.В. Також, позивач зазначає, що [PERSON] померла і залишила заповіт на ім'я позивача. 18.11.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Однак постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. від 23.04.2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що за життя спадкодавцем [PERSON] не було зареєстровано право власності на частину нерухомого майна у вигляді вказаних земельних ділянок. У зв'язку із чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0404 га, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території Новокодацького району [ADDRESS], і на 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0407 га, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території Новокодацького району [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері, [PERSON], померлої [INFO]. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві. В судове засідання, після оголошення перерви, позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити (а.с.101). Представник відповідача у судовому засіданні просив винести рішення відповідно до чинного законодавства. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві. В судове засідання, після оголошення перерви, третя особа [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити (а.с.103). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору -Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Гуніна Ірина Олександрівна, у судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, та винести рішення відповідно до чинного законодавства (а.с.96). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 06.09.2018 року заяву позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення доказів було задоволено. Витребувано у Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніної Ірини Олександрівни ([ADDRESS]) спадкову справу, що була заведена після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка розміром 0, 0404 га, що знаходиться в [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] код [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровською міською ради народних депутатів 29.09.1998 року № 1930, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 020150 (а.с.35) . Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка розміром 0, 0407 га, що знаходиться в [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] код [NUMBER], виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровською міською ради народних депутатів 16.07.1998 року № 1362, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 013896 (а.с.34). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки розміром 0, 0407 га, що знаходиться в [ADDRESS], для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд після смерті своєї сестри [PERSON], яка померла [INFO]. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO]. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла дружина померлого - [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, та його син, позивач по справі. Такі особи 02.04.2009 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із 1/2 частки земельної ділянки розміром 0, 0407 га та із 1/2 частки земельної ділянки розміром 0, 0404 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], для кожного із спадкоємців (а.с.15-18). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON]померла [INFO] (а.с. 25). Позивач прийняв спадщину у вигляді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], фактично так, як на день її смерті проживав і був зареєстрований разом зі спадкодавцем (а.с.19). Із матеріалів справи вбачається, що 18.11.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. від 23.04.2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що за життя спадкодавцем [PERSON] не було зареєстровано право власності на частину нерухомого майна, що входить до складу спадкового майна, а саме: на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0404 га, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території Новокодацького району [ADDRESS], і 1/2 частина земельної ділянки площею 0,0407 га, наданої для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території Новокодацького району [ADDRESS] (а.с. 36). V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008р., № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством; за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають; у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначалось вище, позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO]. Судом також встановлено, що після смерті такого спадкодавця була заведена відповідна спадкова справа, однак вказаною постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніною І.О. від 23.04.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відтак суд доходить висновку про відсутність у позивача можливості одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину внаслідок чого її цивільне право підлягає захисту в судовому порядку. За змістом ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. За змістом даної статті, до складу спадкової маси входить сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. За загальним правилом у спадщину переходять усі цивільні права та обов'язки спадкодавця. Отже, з наведеної норми матеріального закону вбачається, що спадковим може бути тільки майно, яке перебувало у власності спадкодавця. З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що право власності спадкодавця на нерухоме майно є саме тим правом, яке переходить спадкоємцеві в разі відкриття спадщини, однак до спадкоємця може перейти право тільки на те майно, яке належало спадкодавцеві на підставі діючого законодавства. Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відсутність державної реєстрації права на майно, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину, не може позбавляти спадкоємця права на таку спадщину. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи із змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин несправедливість процедури щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не може обмежувати права власника. Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З урахуванням викладених обставин та вказаних вимог законодавства, суд доходить висновку, що оскільки право власності на зазначене вище нерухоме майно виникло у спадкодавця, на підставі та в порядку матеріального закону, який був чинний на час набуття такого права, то таке майно входить до спадкової маси, що утворилась після смерті такого власника. Таким чином, оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач, є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], речове право у спадкодавця на вказане нерухоме майно набуто згідно з діючими нормативно-правовими актами на час набуття такого права, у складі такого майна відсутнє самочинне будівництво, і отримати в позасудовому порядку право власності на таке спадкове майно позивач не має можливості, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 644 (одна тисяча шістсот сорок чотири) грн. 01 грн. (825 грн. 05 коп. +818 грн. 96 коп.) На підставі викладеного та

Outcome: approved