Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21.03.2011 між банком та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н. 17.09.2013 відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold», відповідно до тарифів якої відповідачу було надано кредит у розмірі 15000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов кредитного договору відповідач зобов'язалась сплачувати банку заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, по перевищенню кредитного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідач порушила умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 25\~774,38 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує, просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 09.12.2015 позов визначала частково. Суду пояснила, що згодна повернути банку тіло кредиту в розмірі 13000,00 грн., однак на сплату відсотків та інших коштів не згодна оскільки банк сам змінив їй розмір відсоткової ставки по кредиту. Кошти по кредиту вона платила так наскільки мала можливість, оскільки в неї є неповнолітня дитина, вона втратила роботу, її чоловіка забрали в АТО, а потім ще й засудили. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні 01.03.2016 позовні вимоги визнала частково, а саме щодо стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 12920,51 грн., половини розміру нарахованого боргу по відсотках за користування кредитом в розмірі 5100,42 грн. та половини розміру нарахованих пені та штрафів в загальній сумі 1151,77 грн. Заслухавши пояснення відповідача її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626\~ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. 21.03.2011 [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» та отримала кредитну картку "Універсальна", яка мала номер № 4149437705083697. Тобто, між кредитором та боржником укладено договір про надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша .фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1056-1 ЦК України відсоткова ставка може бути фіксованою або змінною. ~;іп процентної ставки визначається кредитним договором. В подальшому 17.09.2013 відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold», відповідно до тарифів якої відповідачу було збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відсоткова ставка по договору була підвищена лише 01.09.2014 до 32.40% річних (а.с.6-32, 65-77). За загальним правилом, встановленим ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічне правило закріплене в ч.3\~ст. 10 ЦПК України\~та забезпечує дію принципу змагальності в цивільному судочинстві. Щодо правомірності перевипуску карти позивач посилається на те, що оскільки Клієнт був раніше ідентифікований, паспортні дані, ІПН, контактний телефон не змінилися в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не було необхідності, що не суперечить чинному законодавству України. Згідно Постанови НБУ від 17.12.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2. Ідентифікація клієнта не є обов'язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Активація картки здійснюється тільки за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації, а відповідно карта не може бути активована без згоди/відома Клієнта. Згідно Постанови НБУ від 19.05.2005 «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням»код авторизації - це код, який формується і надається емітентом або юридичною особою, яка діє за його дорученням, - членом або учасником платіжної системи за результатами позитивної авторизації, що в свою чергу забезпечує гарантію видачі платіжної картки належному клієнту, запобігання шахрайських операцій з картами. Згідно Постанови НБУ від 19.05.2005 «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням» п.3.15 держатель платіжної картки зобов'язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дозволяє користуватися нею (у тому числі ПІН), контролювати рух коштів по своєму картковому рахунку і повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» п. 14.15. встановлено, що користувач зобов'язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов'язаний зберігати цю інформацію. Обов'язок банку по повідомленню про вчинені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: - у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем (в нашому випадку інформування здійснювалося по номеру контактного телефону, який Відповідачем зазначено у заяві). Так само п. 14.16. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з дня повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій з електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Подальше користування карткою, періодичні погашення заборгованості в тому числі після останнього перевипуску картки підтверджує, що Відповідач знав про наявність заборгованості, що утворилася і усвідомлював характер і наслідки невиконання договірних зобов'язань. З приводу розміру відсоткової ставки позивач зазначив, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та Відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами. Також те, що в розрахунку заборгованості міститься посилання на те, що 01.04.2015 відсоткова ставка була встановлена у розмірі 42.00%, але враховуючи те, що відповідач здійснювала останні трати по картці до 01.04.2015, заборгованість по кредиту рахується по відсотковій ставці, яка була на момент останньої трати, тобто 32.40 %. Згідно розяснень п.28 Постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зокрема, при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. Так, суд встановив, що згідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг до яких приєдналась відповідач при підписанні анкети заявки на отримання кредитних коштів передбачена можливість односторонньої зміни [PERSON] та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись [PERSON] за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання такої виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг до обов'язків клієнта віднесено також, у разі незгоди зі змінами Правил та/або [PERSON], надати [PERSON] письмову заяву про розірвання цього Договору і погасити заборгованість, що виникла перед [PERSON], у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення Карток, виданих Власнику і його Довіреним особам. Позивач зазначив, що заяв про дострокове розірвання договору відповідач не подавала, що свідчить про згоду останньої зі змінами [PERSON], більше того Відповідач, активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснював погашення заборгованості, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору. Відповідач та її представник в ході розгляду справи такі факти не заперечували. Згідно ч. 1ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розрахунку суми боргу та письмових пояснень представника позивача, заборгованість позичальника по кредитному договору, станом на 31.07.2015, становить 25 774,38 грн., а саме: 13\~270,00 грн. - заборгованість за кредитом; 10\~200,84 грн. - заборгованість по відсотками і при обрахуванні такої суми максимальна ставка становить32,40 %; 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1203,54 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.4-5). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи викладене суд встановив, що відповідач [PERSON] на підставі кредитного договору від 21.03.2011 і в подальшому отримавши нову кредитну картку 17.09.2013 отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а з 01.09.2014 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40 %, але взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та процентів не виконала в повному обсязі, оскільки здійснивши останні трати по картці 01.04.2015 суму кредиту та належні платежі по договору не сплатила, чим істотно порушила умови укладеного договору. Така правова позиція Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначена в ряді судових рішень, зокрема, ухвалах від 29.10.2014 №6-29857св14, від 02.12.2015 №6-24609ск15. При вирішенні справи суд вважає позицію представника відповідача щодо необхідності стягнення з відповідача лише тіла кредиту, половини заборгованості за нарахованими відсотками, в звязку із збільшенням відсоткової ставки по кредиту та стягнення половини нарахованої пені та штрафів необґрунтованою, в тому числі і правовими підставами. Так, правило ч.3 ст.552 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Разом з тим, розмір нарахованої неустойки не те, що значно не перевищує розмір основного зобовязання, а він є значно меншим. Також враховуючи вказані вище висновки суду відсутня правова підстава і для стягнення з відповідача половини розміру нарахованих відсотків. Крім того, представник відповідача не зазначила з яких розрахунків чи із застосуванням якої відсоткової ставки слід виходити для обрахування саме такої суми відсотків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved