Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину щомісячно, а разом 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача на обох дітей щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову, а саме з 19.11.2020 року та до досягнення кожною дитиною повноліття, з індексацією розміру аліментів відповідно до закону. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 08 листопада 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області, про що складено актовий запис за №99. Від даного шлюбу у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося, що призвело до фактичного розпаду їхньої сім`ї. Фактично вона разом з дітьми проживає окремо від відповідача. Він не турбується про їхніх дітей і про неї, матеріально не підтримує. Вона змушена самостійно забезпечувати дітей усім необхідним, однак її заробітку недостатньо для матеріального забезпечення дітей. Відповідач є цілком працездатним, забезпечений житлом, працевлаштований, має офіційне джерело доходів і достатньо великий для даного регіону рівень доходів. Він не має іншої сім`ї, іншими грошовими зобов`язаннями не обтяжений, своїми грошовими коштами він розпоряджається самостійно та виключно у власних інтересах. Розмір аліментів, які вона просить стягнути з відповідача на утримання їхніх дітей, є для нього цілком реальним, не погіршить його матеріальне становище, а навпаки, змусить турбуватися про їхніх дітей. Відповідач скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву та просив задоволити позов частково, стягнувши з нього на користь позивача на утримання їхніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частину всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття. В обґрунтування зазначив, що факти, які викладені у позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому, у разі повного задоволення позову, виходить, що з нього буде стягнуто половину всіх видів його заробітку, але цей розмір аліментів є завеликим і сплачувати його в повному розмірі він не має можливості. При визначені розміру аліментів на дітей, суд має врахувати його матеріальний стан, який істотно погіршився. Від сплати аліментів на дітей він не відмовляється, однак розмір розмір аліментів, який визначений позивачем, є для нього завеликим. До початку розгляду справи від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив задоволити позов частково з підстав, викладених у відзиві на позов. Вислухавши відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08 листопада 2006 року. Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №99. Дана обставина стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 листопада 2006 року (а.с.5). Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] вбачається, що батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є відповідач - [PERSON] (а.с.6, 8). З акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.11.2020 року 9а.с.11) вбачається, що комісією, в ході опитування [PERSON] та її рідних, встановлено, що [PERSON] проживає окремо від своєї дружини та їхніх дітей, шлюбних відносин не підтримують, їхня сім`я фактично розпалася. [PERSON] не допомагає матеріально [PERSON] , не бере участі в матеріальному утриманні дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . діти перебувають на утриманні їхньої матері [PERSON] . Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначено загальний обов`язком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому слід зазначити, що ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, з аналізу вказаної норми закону вбачається, що конкретна частка заробітку (доходу) матері, батька (платника аліментів), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у кожному конкретному випадку визначається лише судом. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже суд, вирішуючи питання щодо конкретної частки заробітку відповідача, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, враховує те, що позивачем не надано достатньо доказів, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти саме у тому розмірі, який зазначає позивач. При цьому, слід врахувати те, що на сьогодні нормами СК України не передбачено конкретних часток заробітку відповідача, які мають стягуватися як аліменти залежно від кількості дітей саме при розгляді справ у порядку позовного провадження. Відтак, виходячи із приписів ч. 9 ст. 10 ЦПК України щодо застосування судом закону за аналогією, вимоги до стягнення аліментів у частці від заробітку платника аліментів слід визначати з урахуванням вимог, які містяться у ч. 5 ст. 183 СК України. Так, ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається лише судом (ч. 1 ст. 183 СК України), при цьому, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 183 СК України, а також беручи до уваги, що обов`язок по утриманню дітей покладається на обох батьків та зважаючи на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити частково та

Outcome: approved