Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточненим під час розгляду судом, до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В позовній заяві посилається на те, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12.07.2011 року було розірвано. За час подружнього життя у них народилось троє дітей: донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.10.2016 року стягнуто з [PERSON] аліменти в її користь на утримання неповнолітніх дітей: - доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п"ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 липня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття Вказує, що внаслідок зростання цін на продукти харчування, одяг та взуття, комунальні послуги вона не спроможна самостійно забезпечити належний рівень життя дітям. На даний час старша донька є студенткою вищого навчального закладу в м. Києві, в зв'язку з чим потребує коштів на проїзд до місця навчання, придбання навчального приладдя, підручників. Син теж пішов до школи та потребує значно більших витрат, ніж в 2016 році. Сума аліментів, яка стягується з відповідача є недостатньою і її не вистачає навіть на найнеобхідніше для щоденних потреб дітей. Просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 900 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття. Ухвалою судді від 27.12.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 01.02.2018 року. 05.02.2018 року закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15.02.2018 року. 15.02.2018 року розгляд справи було відкладено у зв'язку з неявкою відповідача на 02.03.2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю, просить суд розгляд справи проводити у її відсутність проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. В зв'язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з'явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12.07.2011 року було розірвано. Від шлюбу мають троє неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач по справі, що стверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей. Судом встановлено, що рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 03.10.2016 року стягнуто з [PERSON], в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 (п"ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 липня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Підставою звернення з позовом про зміну розміру аліментів став той факт, що аліменти у вищевказаному розмірі є недостатніми для належного утримання дітей. За змістом ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(ч. 2 ст. 182 СК України). При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму складає: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. При вирішенні справи суд враховує, що після ухвалення вищезгаданого рішення суду від 03.10.2016 року про стягнення аліментів з відповідача, відбулись зміни у житті позивачки, як одержувача аліментів та житті їх дітей на користь яких стягнуто аліменти. Так, з дня стягнення аліментів - 03.10.2016 року, пройшло майже 3 роки. За цей час діти підросли, на даний час старша донька є студенткою навчального закладу в м. Києві в зв'язку з чим потребує коштів на проїзд до місця навчання, придбання навчального приладдя, підручників, двоє менших дітей відвідують школу в зв'язку з чим закономірно, збільшилися витрати на їх утримання, (одяг, харчування - продуктовий кошик, кишенькові витрати, лікування, додаткові заняття), що законодавчо підтверджується прожитковим мінімумом для осіб вказаної категорії (дітей віком від 6 до 18 років), Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку дитини, збереження її здоров'я, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. При цьому, суд також виходить з того, що з моменту постановлення судом рішення про стягнення аліментів з відповідача розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років суттєво збільшився, і дохід отримуваний позивачем не дає їй змоги належним чином забезпечити утримання дітей. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку розмір стягуваних з відповідача аліментів не повинен бути нижчим, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а обов'язок батьків щодо утримання дітей є однаковим для обох, а тому вважає за можливе визначити такий у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. на кожну дитину щомісячно, таким чином задовольнивши позовні вимоги повністю. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Outcome: approved