Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що на підставі договору дарування від 12 січня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-250 їй належало 2/3 будинку по [ADDRESS] . 11 серпня 1994 року вона подарувала 1/3 частину вказаного будинку [PERSON] , що підтверджується договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за № 1-2472. Відповідно до договору про порядок користування житловим будинком від 12 серпня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3006, вона та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановили порядок користування цим житловим будинком, після укладення якого 19 серпня 1997 року їй було видано реєстраційне посвідчення. Тобто, на даний час вона є власником 1/3 частини будинку по [ADDRESS] . Кожен із співвласників будинку має свій технічний паспорт на житловий будинок та свою будинкову книгу. 02 серпня 2007 року вона, як власник житлового будинку, зареєструвала на своїй частині будинку свою племінницю - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записом в будинковій книзі. Фактично вона жодного дня не проживала у зазначеному будинку і на даний час вона постійно проживає по [ADDRESS] . На неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідач не реагує, а подальша її реєстрація призводить до збільшення щомісячних внесків по комунальних платежах, які розраховуються в залежності від кількості осіб, зареєстрованих в будинку, а також позбавляє можливості оформити субсидію для зменшення комунальних витрат, тому з даним позовом позивач звернулася до суду. Ухвалою судді від 08.09.2020 було відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України з викликом сторін. Про день та час розгляду справи сторони неодноразово повідомлялися належним чином, в тому числі письмовими повідомленнями та розміщенням оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явилася, станом на 03.11.2020 відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати за її відсутності. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні із досліджених доказів встановлено, що на підставі договору дарування від 12 січня 1989 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-250 позивачу [PERSON] належало 2/3 будинку по [ADDRESS] . 11 серпня 1994 року вона подарувала 1/3 частину вказаного будинку [PERSON] , що підтверджується договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за № 1-2472. Відповідно до договору про порядок користування житловим будинком від 12 серпня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3006, позивач та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] встановили порядок користування цим житловим будинком, після укладення якого 19 серпня 1997 року позивачу було видано реєстраційне посвідчення. На день звернення з даним позовом до суду позивач [PERSON] є власником 1/3 частини будинку по [ADDRESS] і вона має свій технічний паспорт на відповідну частку цього житлового будинку та свою будинкову книгу. 02 серпня 2007 року позивач, як власник певної частини житлового будинку, зареєструвала на своїй частині будинку свою племінницю - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним записом в будинковій книзі. Проте, фактично вона жодного дня не проживала у зазначеному будинку і на даний час вона постійно проживає по [ADDRESS] . У вказаній частині будинку позивач проживає сама, що підтверджується Довідкою № 37 від 11.06.2020, виданою головою квартального комітету виконавчого комітету Уманської міської ради. Факт не проживання відповідача [PERSON] у частині житлового будинку по [ADDRESS] також підтверджується письмовими поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідач не реагує, а подальша її реєстрація призводить до збільшення щомісячних внесків по комунальних платежах, які розраховуються в залежності від кількості осіб, зареєстрованих в будинку, а також позбавляє можливості оформити субсидію для зменшення комунальних витрат позивача. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Основні підстави втрати права користування жилим приміщенням зазначені у ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України - у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Стосовно вищезазначеної статті надав роз`яснення Верховний Суд України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". В п. 11 зазначено наступне: відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надала суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст. 77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача грунтуються на нормах закону і повинні бути задоволені.

Outcome: approved