Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з зазначеним\~позовомта просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідачів [PERSON]\~та [PERSON]такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням, а саме будинком, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Шепетівська, буд.70, оскільки відповідачі не мешкають за вказаною адресою вже понад один рік, особистих їх речей в будинку не має, за комунальні послуги не сплачують, проживають фактично з 2013 року в Канаді. Ухвалою суду від 06 серпня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони та третя особа не зявилися. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в заяві, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ч. 7 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву не подали. Від третьої особи Виконкому Довгинцівської районної у місті ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, заперечень проти вимог не має, при винесенні рішення виконком покладається на розсуд суду. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 вересня 1987 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 серпня 2017 року є власником будинку №70 по вулиці Шепетівська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 8-9,10,11,12 - копії договору, свідоцтва,витягів). У вказаному будинку згідно довідки про склад сім'ї № 679 від 01.07.2018 р., виданої головою квартального (вуличного) комітету № 18 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13), які, за даними акту про фактичне не проживання від 13 липня 2018 р., складеного мешканцями будинків № 72, 68 та 65 по вул. Шепетівській в м. Кривому Розі та посвідченого головою квартального (вуличного) комітету № 18, з 2013 року не проживають в [INFO] (а.с.14). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідачі є сином та невісткою позивача, тобто членами сім'ї власника житла. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в матеріалах справи міститься копія перекладу декларації-помешкання у Канаді та копії підтверджуючих документів фактичного проживання відповідачів у Канаді (а.с. 15-20). Тому враховуючи те, що відповідачі, як члени сім'ї власника житла, не проживають у спірному житловому помешканні без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з 2013 року згідно даних акту, суд вважає можливим визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved