Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 27.09.1997 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , шлюб було розірвано на підставі рішення Новоайдарського суду Луганської області від 08.02.2018 року. Від шлюбу мають двох дітей: неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , який у вересні 2019 року набув повноліття та на даний час є студентом Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, де проходить навчання на 1 курсі освітнього ступеня бакалавра факультету інженерії за денною формою навчання. З моменту розірвання шлюбу, діти постійно проживали разом з нею, за місцем її реєстрації та постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . З моменту вступу до вищого навчального закладу син мешкає в університетському гуртожитку у місті Сєвєродонецьк, за винятком вихідних днів, коли приїжджає до дому. На теперішній час вона за рахунок власних доходів утримує спільних дітей. У зв`язку з тим, що з відповідачем не досягли домовленості щодо способів виконання батьками обов`язку утримувати дітей, прийшли до висновку, що таке рішення повинно бути визначене у судовому порядку. У зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду та до набуття повноліття [PERSON] та закінчення навчання у вищому навчальному закладі [PERSON] , починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнав в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірваний на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 08.02.2018 року (а.с.11-12). Від шлюбу сторони мають дітей, а саме неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4) та повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно копії довідки від 03.09.2019 року № 568 виданої Східноукраїнським національним університетом імені Володимира Даля [PERSON] є здобувачем вищої освіти факультету інженерії, навчається на першому курсі освітнього ступеня бакалавр за денною формою навчання, напрям підготовки 141 «Електроенергетика» електротехніка та електромеханіка, зарахований 01.09.2019 наказом №331с від 01.08.2019, фінансування здійснюється за державним замовленням (а.с.13). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 22 червня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після чого подружжю присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с.10). Згідно копії довідки КП «Жилбудсервіс» про склад сім`ї від 23.09.2019 року № 2210 [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] та донькою [PERSON] (а.с.14). Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3). Відповідно до Протоколу№ 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства "кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов`язком як матері, так в рівній мірі і батька. Згідно з положеннями ст.183 СК України суд може визначити аліменти у частці від заробітку (доходу) матері, батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України), а також можливість надання утримання другим з батьків (ст.200 СК України). При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до приписів ст.199 СК України, якщо повнолітня дитина продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані її утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, а також сама дитина, яка продовжує навчання. Відповідно до приписів ст.200 СК України, визначення розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина визначається у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, СК України ні мінімального, ні максимального розміру аліментів на повнолітніх дочку (сина) не встановлює. Відповідно до ст. ст. 191, 201 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved