Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 серпня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши в обґрунтування своїх позовних вимог, що 26 серпня 1994 уклав з відповідачкою шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 338. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на спосіб подружнього життя та відносини у сім`ї, що перешкоджає нормальному продовженню шлюбу. З цього приводу у них з відповідачкою періодично виникають сварки. На цей час він остаточно вирішив розлучитися, припинив з відповідачкою шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться, спільний сімейний бюджет відсутній, вказані обставини унеможливлюють подальше збереження шлюбу. Вказане рішення з його сторони є виваженим, збереження шлюбу з відповідачкою протирічить його особистим інтересам. Неповнолітніх дітей від шлюбу вони не мають, але відповідачка відмовляється від розірвання шлюбу в порядку, передбаченому ст. 106 СК України, що змусило його звернутися з позовом до суду. Спір про розподіл спільного сумісного майна подружжя буде вирішуватись між ними у встановленому законом порядку. 14 серпня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 15 серпня 2019 року судом було направлено запит до Центру надання адміністративних послуг Покровської міської ради про реєстрацію місця проживання відповідачки. 30 серпня 2019 року судом була отримана відповідь про місце реєстрації відповідачки [PERSON] 02 вересня 2019 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено підготовче засідання на 12 червня 2019 року. У підготовчому засіданні відповідачка [PERSON] заявила про свою незгоду з позовними вимогами про розірвання шлюбу, відзив на позовну заяву не надала. Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві в їх обґрунтування, підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, в подальшому за неодноразове порушення порядку під час судового засідання після повторного попередження відповідачка [PERSON] була видалена із зали судових засідань. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26 серпня 1994 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 338 (а.с. 3). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя у подружжя не склалося через різні погляди на спосіб подружнього життя та відносини у сім`ї, що перешкоджає нормальному продовженню шлюбу. З цього приводу у позивача з відповідачкою періодично виникають сварки. На цей час позивач остаточно вирішив розлучитися, припинив з відповідачкою шлюбні стосунки, спільне господарство не ведеться, спільний сімейний бюджет відсутній, вказані обставини Сім`я розпалась остаточно, примирення між сторонами неможливо, подальше перебування у шлюбі призведе до порушення прав позивача та принципу добровільності шлюбу. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, cуд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Виходячи з аналізу змісту статті 111 СК України, суд дійшовши висновку про те, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Крім того, суд виходив з пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", яка визначає що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з тим, що позивач в позовній заяві зазначає про те, що він не бажає стягувати з відповідачки понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.(а.с. 1), то такі витрати не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved