Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого уповноваженого представника - адвоката Костенка О.М., звернувся до Згурівського районного суду Київської області з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В житловому будинку зареєстрований відповідач у справі [PERSON] . Відповідач ніколи в будинку не проживав, витрат з утримання будинку не несе, не сплачує комунальні платежі, особисті речі відповідача в будинку відсутні. Жодних перешкод щодо проживання відповідача в будинку позивач не чинить. Через реєстрацію відповідача в будинку, позивач позбавлений можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним йому житловим будинком. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком. Згідно ухвали суду від 26 серпня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. Відповідач [PERSON] до суду відзив у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України не подав, хоча судом йому було роз`яснено право на подачу відзиву в ухвалі про відкриття провадження. Згідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник Костенко О.М. не з"явились. Представник позивача направив до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов до суду не подав. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, не подав до суду відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилось. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , що встановлено з копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.6-9), копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.10), копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.11), копії договору купівлі-продажу частки житлового будинку (а.с.12-16), копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.17). В житловому будинку, крім позивача, зареєстрований - відповідач [PERSON] . З моменту реєстрації з 2011 року відповідач фактично в житловому будинку не проживав і не проживає (довідки виконкому Згурівської селищної ради - а.с.18,19, акт обстеження - а.с.20). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено. .Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції), якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд виходить з того, що в житловому будинку по [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачу [PERSON] , з 2011 року зареєстрований відповідач [PERSON] . З часу реєстрації відповідач ніколи не проживав і не проживає в житловому будинку. Відповідач не користується приміщенням житлового будинку майже десять років, без поважних причин в будинку не проживає, витрат з утримання будинку не несе, має інше постійне місця проживання. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування будинком, а також збереження за відповідачем права на користування житловим приміщенням понад встановлені строки. Реєстрація відповідача в житловому будинку порушує права позивача, як власника вказаного житлового будинку. Суд вважає за необхідне, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved