Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Короткий зміст\~позову. Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач в позовній заяві посилається на те, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] ., що підтверджується договором дарування від 17 серпня 2007 року, який був посвідчений Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою. Право власності позивача на житловий будинок підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №15631628 від 17.08.2007 року. Вказує, що у даній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який починаючи з 2018 року у вказаній квартирі не проживає. Зазначає, що факт не проживання відповідача по вказаній адресі підтверджується актом не проживання особи за місцем її реєстрації, посвідченим головою правління ЖБК-51 від 7 жовтня 2021 року, а реєстрація відповідача в квартирі, чинить перешкоду у її користуванні, що порушує її права. Вважає що відповідач [PERSON] втратив право на користування житловим приміщенням, та просить суд, визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.19 ч.4 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Рух справи\~та позиція\~сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2021 року відкрито провадження у наведеній вище справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 вересня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Постановлено витребувати з Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію про те, чи перетинав громадянин [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ), державний кордон України у період з 01.01.2018 p. до 27.07.2021 p. Якщо в означений період часу він не перетинав кордон, то інформацію про те, коли в останнє громадянин [PERSON] виїжджав з України. Позивач [PERSON] \~в судове засідання не з`явилася, представниклм позивача адвокатом Никифорак В.М. скеровано, до початку розгляду справи по суті, письмову заяву з проханням розглядати справу у його та позивача відсутність. Позовні вимоги підтримано в повному обсязі, з підстав викладених в позові. Просить позов задовольнити та в наданій заяві позивач не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином про поважність причин неявки суд не повідомив. Згідно\~ст.\~223 ч.3\~п.1\~ЦПК України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання,суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей\~15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована\~Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції"\~і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, враховуючи, що відповідач не подав відзиву на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне. Досліджені судом докази та застосовані норми права. Судом належними доказами по справі встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 17 серпня 2007 року, який був посвідчений Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою, на праві приватної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] . (а.с. 10). Право власності також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №15631628 від 17.08.2007 року. (а.с. 12). В житловій квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , що підтверджується довідкою № 40 від 10.08. 2021 року (а.с. 37 40) Відповідно до акту ЖБК -51 від 07.10.2021 року у житловій квартирі за адресою [ADDRESS] , відповідач [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] фактично не проживає, даний факт підтверджений сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; підпис останніх засвідчено головою ЖБК 51 [PERSON] (а.с. 49). Відповідно до ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до\~ст. 319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». За нормами ч.1\~ст. 369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст.\~77, 78, 79, 80 ЦПК України. Статтею 405 ЦК України\~визначено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до\~ст. 156 ЖК України\~члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2\~ст. 64 ЖК України\~до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 163 ЖК України\~визначено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою\~статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Відповідно до ст.\~150\~ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження. Пунктом 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя»\~(зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що\~ст. 33 Конституції\~гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України , свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому». Відповідно до ст.ст.386,391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016 р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Враховуючи викладене, заявлений позивачем позов є належним способом захисту порушеного права позивача, таким чином слід усунути перешкоди позивачу в користуванні її власністю та визнати [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме\~квартирою за адресою [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved