Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її співмешканця, [PERSON], який помер [INFO] року у с.Андріївка Волноваського району Донецької області, та встановлення факту проживання однією сім'єю. У позові зазначає, що відповідно лікарського свідоцтва про смерть №27 від 01.06.2018 року, виданого КУ «Лікарською амбулаторією №10 смт. Оленівка ЦПМСП №9 м. Донецьк МЗ ДНР, зазначено що [INFO] року у с.Андріївка Волноваського району помер [PERSON], причина смерті: Центральний рак головних бронхів лівої легені. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки смерть відбулась на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідне для реєстрації смерті [PERSON], на території України та отримання свідоцтва про смерть. Також заявник зазначає, що після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно - недоотримана пенсія. Заявник вважає себе спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], оскільки протягом 5 років вона мешкала з ним однією сім'єю, мали взаємні права та обов'язки, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Інших спадкоємців [PERSON] не має. Після встановлення юридичного факту постійного проживання однією родиною заявник має намір оформити спадкові права нотаріально. В зв'язку з викладеним, просить суд встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] понад п'ять років до смерті спадкодавця. Заявник у судовому засіданні підтримала викладені у позові обставини та наполягала на задоволені її вимог. Представник заінтересованої особи - Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану надав до суду заяву про розгляд заяви без участі їх представника. Проти встановлення факту смерті [PERSON], який помер [INFO] у с. Андріївка Донецької області не заперечують. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 27 від 01.06.2018 року [PERSON], помер [INFO] року у с. Андріївка Волноваського району Донецької області, причина смерті: Центральний рак головних бронхів лівої легені. Згідно Свідоцтва про [NUMBER], виданого Ленінським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР, [PERSON], помер [INFO] у с.Андріївка Волноваського району Донецької області. Факт спільного проживання понад п'ять років підтверджується довідкою Андріївської селищної ради з місця реєстрації, в якій зазначено, що на день смерті [PERSON], [INFO].н., який помер [INFO]. був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON], [INFO].н. (зареєстрована з 26.01.2006р. по теперішній час.) Згідно паспорту, [PERSON], який помер [INFO] у с. Андріївка Донецької області, уродженець с.Любівка, Волноваського району, Донецької області є громадянином України, зареєстрований з 07.07.2009 року за адресою: [ADDRESS] Згідно паспорту, [PERSON], [INFO].н., уродженка с.Сабунди Кургальджинського району Цілиноградської області є громадянкою України, зареєстрована з 26.01.2006 року за адресою: [ADDRESS] З пояснень свідка [PERSON], [INFO].н., яка проживає [ADDRESS], вибачається, що з 2003 року [PERSON] проживала та вела спільне господарство разом з [PERSON]. З пояснень свідка [PERSON], [INFO].н., яка проживає [INFO], вибачається, що з [PERSON] та [PERSON] вона знайома особисто, часто була у них в гостях у домі, підтримувала з ними дружні стосунки. У своїх поясненнях підтвердила, що [PERSON] проживала та вела спільне господарство разом з [PERSON] з 2003 року. Волноваським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області 21.08.2018 року прийнято рішення про відмову у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO] у с.Андріївка Волноваського району Донецької області.. Отже, заявником надано копія лікарського свідоцтва про смерть, видане органом, що підпорядкований окупаційній владі, на яку відповідно до норм і принципів міжнародного права, покладено відповідальність порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст.5 ч.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зав'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою або на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. За змістом ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно п.21 пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриттю спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент, відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved