Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання їхнього сина, мотивуючи тим, що вона з [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] та, наразі, виник спір між батьками про місце проживання їх сина, який з народження проживав разом з матір`ю. В середині вересня 2018 року позивач вмовила відповідача переїхати жити до неї в квартиру, з метою створення сім`ї та відповідно приймати участь у вихованні дитини, на що відповідач погодився не відразу. Під час сумісного проживання відповідач майже не цікавився дитиною, лише надавав кошти на купівлю товарів першої необхідності для дитини. Позивач неодноразово була свідком того, що відповідач має ігрову залежність, грає в он-лайн казино. Відповідач не цікавився дитиною, уникав розмов щодо подальшого спільного виховання сина. В січні 2019 року відповідач зібрав свої речі та покинув помешкання позивача, і близько 2-3 місяців не спілкувався з нею. Мати відповідача, [PERSON] зрідка допомагала позивачу матеріально. Позивачу стало відомо, що відповідач має борги та багато людей звинувачують його в шахрайських діях. Позивачу стало відомо, що відповідач взяв у борг кошти у її колишнього чоловіка, нібито, для відкриття бізнесу. Протягом 2019 року матеріальна допомога від відповідача для дитини була нерегулярною. На той момент особисті стосунки між позивачем та відповідачем повністю припинилися. В грудні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Позивач зазначає, що ніколи не перешкоджала відповідачу приймати участь у вихованні їхнього сина. Починаючи з 2020 року, відповідач почав спілкуватися з сином, брав його на вихідні дні в будинок своєї матері. 19.08.2020 року відповідач без попередження, взяв сина та повідомив, що не поверне його, поки спір не буде вирішений судом. Позивач зверталася до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину з метою зафіксувати подію, що відбулася, та з метою найти спільну мову і врегулювати конфлікт, щодо виховання дитини. Натомість, відповідач дав поліції пояснення, де звинуватив позивача в поганому вихованні й утриманні дитини, а також, що нібито дитина захворіла і в неї погані аналізи. На даний час дитина проживає з відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач на власний розсуд надає можливість побачитися з дитиною, але в його присутності. Відповідач не дозволяє забрати дитину та погрожує позбавити позивача батьківських прав. [PERSON] зазначає, що вона приймає активну участь у вихованні дитини, має стабільне матеріальне становище і матеріально утримує свого сина, має власне облаштоване житло, має спеціальну освіту, працює, має педагогічний стаж, не має шкідливих звичок. [PERSON] має велике бажання виховувати свого молодшого сина, спілкуватися з ним, віддаючи материнську любов і жодних обставин, які б давали підстави вважати, що її спілкування з малолітнім сином спричинить йому шкоду, не існує. З народження та, майже два роки позивач займалась вихованням сина [PERSON] самостійно, без допомоги батька, дитина звикла до щоденного піклування саме матері, а вчинки [PERSON] відносно сина [PERSON] порушують її права, як матері та суперечать інтересам дитини. Тому, [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] [INFO] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання їхньої дитини, обґрунтовані тим, що [INFO] у нього та [PERSON] народився син [PERSON] , в січні 2019 року сторони припинили спільне проживання через постійні подружні зради зі сторони [PERSON] та, не зважаючи на неможливість продовження спільного проживання, відповідач постійно спілкувався з дитиною, допомагав грошовими коштами, речами, проводив час з дитиною. 15.08.2020 року [PERSON] , бажаючи провести час без дітей і відпочити, привезла відповідачу сина [PERSON] на вихідні та виявилося, що син хворий, в нього були збільшені лімфатичні вузли. [PERSON] зателефонував [PERSON] , пропонував провести медичний огляд та зв`язатись з сімейним лікарем, на що [PERSON] грубо пояснила, що не має часу вирішувати це питання та припинила телефонну розмову. 17.08.2020 року [PERSON] звернувся з дитиною до педіатричного відділення, дитину було госпіталізовано. Після виписки дитина потребувала лікування вдома та медичного нагляду, але мати, відмовилась давати дитині ліки та заявила, що в неї не має часу займатися дитиною і вважає, що лікарі помиляються, бо [PERSON] не хворий. Тому дитина стала проживати разом з батьком, мати проти цього не заперечувала. [PERSON] жила своїм життям, не брала участь в утриманні дитини, не виявляла жодної цікавості щодо життя дитини. Лише через два тижні мати приїхала побачити дитину, останній час вона взагалі не відвідує сина, від знайомих стало відомо, що вона поїхала на відпочинок до ОАЕ. Позивач вважає, що у відповідача відсутнє бажання приймати участь у вихованні дитини та спілкуватися із сином. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, не забезпечує, необхідне харчування, медичний догляд, лікування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. [PERSON] вказує, що на даний час, його син проживає разом з ним, перебуває на повному матеріальному забезпеченні свого батька, який опікується життям та здоров`ям сина, дитині створено всі умови для комфортного проживання і розвитку, а тому, [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком за його місцем проживання за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] , судові витрати по справі. Процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою суду від 24.09.2020 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.10.2020р. (а.с.29). 02.12.2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов (а.с. 52-56). 03.12.2020 року відповідач подав суду зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання дитини ( а.с.81-86). В судовому засіданні, 04.12.2020 року представник 3-ї особи - Служби у справах дітей БМР, Онищенко Н.В., надала суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення даного судового спору, в подальшому подали заяву про розгляд даного спору без участі їхнього представника (а.с.104). Ухвалою суду від 04.12.2020 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом позовні вимоги [PERSON] , як зустрічні, до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей БМР, про визначення місця проживання малолітньої дитини та даний зустрічний позов було об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей БМР, про визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с.108-109). 23.12.2020 року представник позивача [PERSON] , адвокат Процвів Я.Я., подав клопотання про виклик свідків (а.с.112) та відзив на зустрічну повну заяву (а.с.115-118). 29.01.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 04.02.2021р. (136-141). Ухвалою суду від 29.01.2021 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] , адвоката Процвів Я.Я. про витребування доказів (а.с.142). 01.04.2021 року відповідач [PERSON] подав суду заяву про відвід судді (а.с.191-192). Ухвалою суду від 01.04.2021 року було визнано подану заяву про відвід судді необгрунтованою (а.с.196,197). Ухвалою судді Цукурова В.П. 05.04.2021 року у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Ярмоли О.Я. було відмовлено (а.с. 198). 07.04.2021 року представник відповідача [PERSON] , [PERSON] подала заяву про відвід судді. (а.с.205-208) та заяву про повторний виклик свідків (а.с.210, 211). Ухвалою суду [PERSON] від 07.04.2021 року було визнано подану заяву представника [PERSON] , адвоката Хатнюк О.О. про відвід судді Ярмолі О.Я. необгрунтованою та відмовлено в її задоволені. (а.с.212-213). В судовому засіданні позивач та представник позивача за первісним позовом, адвокат Процвів Я.Я., первісний позов підтримали, а зустрічний позов не визнали. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник, адвокат Хатнюк О.О., первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, згідно довіреності в справі, в судовому засіданні підтримала первісний позов. Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Фактичні обставини справи. Встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Встановлено, що дитина з серпня 2020 року і на час розгляду даної справи проживає разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] є матір`ю трьох дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] (а.с.8,9,10). Встановлено, що позивач [PERSON] працює на посаді соціального педагога в НВК «Міцва-613» та за місцем роботи характеризується позитивно (а.с.12). Встановлено, що [PERSON] має у власності трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Встановлено, що місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] зареєстроване з 02.10.2018 року за адресою : [ADDRESS] . Разом з дитиною зареєстроване місце проживання його матері [PERSON] і його брата [PERSON] (а.с.15). Встановлено, що [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджено характеристикою від 01.12.2020р. за підписом двох осіб, мешканців вулиці Радужна в м.Біла Церква (а.с.87). Встановлено, що [PERSON] звертався 08.09.2020р. до педіатричного відділення КНП «Дитяча клінічна лікарня №7 Печерського району м. Києва» з дитиною [PERSON] [INFO] (а.с.88). Встановлено, що [PERSON] не має у власності житла та його зареєстроване місце проживання, з 04.01.1997р. по 16.10.2001р., значилося по [ADDRESS] (а.с.91). Встановлено, що з 28.09.2020р. по 01.10.2020р. міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було складено Висновок оцінки потреб сім`ї [PERSON] та [PERSON] , яким підтверджено, що існує спір між батьком [PERSON] та матір`ю [PERSON] щодо визначення порядку участі матері у вихованні малолітнього сина. Станом на 28.09.2020р. [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] у приватному трьохповерховому будинку [ADDRESS] . Для дитини створені належні умови для її повноцінного розвитку і життєдіяльності. Хлопчик має придатне місце для сну та відпочинку, окрему кімнату, книги та іграшки - відповідно віку (а.с.93-97). Встановлено, що [PERSON] за договором на послуги усного перекладу від 07.09.2020р. періодично надає послуги ТОВ «Молочна компанія «Благодар». Наведене підтверджено Договором на послуги та показами директора даного товариства, допитаного судом як свідка, [PERSON] (а.с.98-100). ГУ ДПС у Київській області на виконання ухвали суду від 29.01.2021р. зазначила, що відповідно до даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Податковий блок» сплата податку з доходу фізичних осіб, єдиного соціального внеску та військового збору за період з 01.08.2020р. по січень 2021р. [PERSON] - відсутня (а.с.159). Згідно рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24.11.2020р. за № 714 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини», орган опіки та піклування вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.104). Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. В даному випадку, вік дитини (два з половиною роки) не дає можливості з`ясувати думку дитини щодо місця її проживання. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] суду показав, що перебував в шлюбі з позивачем [PERSON] та мають двох спільних синів [PERSON] і [PERSON] , які проживали постійно з [PERSON] . Свідок не мав і не має жодних зауважень до матері дітей щодо їх виховання, утримання, догляду. Свідок підтримує дружні відносини з [PERSON] , на вихідні дні приїздить до неї, знає про її стосунки з [PERSON] . Свідок повідомив, що [PERSON] неодноразово скаржився на [PERSON] , жалкував, що з нею зв`язався. [PERSON] позичив у [PERSON] кошти та не повернув. Свідок востаннє бачив малолітнього [PERSON] влітку 2020року, позивач повідомила, що [PERSON] забрав в неї дитину. Свідок [PERSON] , яка працювала нянею малолітнього [PERSON] з шестимісячного його віку, суду показала, що [PERSON] не знайомився з нянею, не цікавився дитиною. Позивач [PERSON] вихована, досвідчена, охайна, відповідальна мати. Між її трьома синами існує зв`язок. Позивач гарно виховує своїх дітей. Свідку відомо, що [PERSON] брав [PERSON] на вихідні дні. З березня 2020 року свідок не глядить [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка приходиться подругою [PERSON] суду показала, що [PERSON] дуже добре відносився до [PERSON] , у них були гарні відносини, а потім [PERSON] почав обманювати, часто позичав кошти у знайомих, брав кредити. Після народження [PERSON] , [PERSON] не брав участі у його вихованні. [PERSON] гарна мати для своїх дітей. Свідок разом з [PERSON] двічі їздила до будинку де мешкає [PERSON] на зустрічі з дитиною. [PERSON] перешкоджає [PERSON] спілкуватися і зустрічатися з сином. Свідок з [PERSON] на зачиненому подвір`ї погралися з [PERSON] і [PERSON] повідомив, що не віддасть дитину та мати не має прав на сина. Відповідач [PERSON] ображає [PERSON] в присутності дитини. Свідок [PERSON] , який близько 5 років перебуває в дружніх відносинах з [PERSON] суду показав, що [PERSON] дуже гарний та турботливий батько для свого сина [PERSON] . Після народження дитини, [PERSON] купував своєму сину найкращі речі, брав дитину на вихідні дні в своє помешкання. Свідок разом з [PERSON] та малолітнім [PERSON] їздили відпочивати на море, а коли повернулися, то [PERSON] була в нетверезому стані з іншим чоловіком, який погрожував [PERSON] . Лише наступного дня [PERSON] зміг повернути їй дитину. [PERSON] не перешкоджала [PERSON] бачитися з дитиною. Малолітній [PERSON] минулого року захворів і [PERSON] возив сина в Київ до лікарні. З кінця серпня 2020 року малолітній [PERSON] живе разом з батьком. Свідок був присутній коли в помешкання [PERSON] приїздила [PERSON] провідати сина. [PERSON] була байдужа до сина, не пригорнула його, постійно балакала по телефону. Свідок [PERSON] , яка на прохання [PERSON] доглядала за малолітнім [PERSON] , суду показала, що має педагогічну освіту, часто проводила час з дитиною, займалася його вихованням, проводила заняття по віку дитини, дотримувалася режиму дня. У [PERSON] часто буває алергія, та був випадок, що мати дала дитині шоколад, що спричинило загострення алергії. [PERSON] не піклувалася про здоров`я свого сина. Свідок за місцем проживання [PERSON] чотири місяці була нянею у [PERSON] і за цей період вона бачила [PERSON] . 4 -5 разів. [PERSON] провідувала свого сина, спілкувалася з ним близько години, не знала чим зайняти дитину, привозила сину іграшки, банани, сухофрукти, горіхи. Ніхто не чинив матері перешкод в спілкуванні з сином. Свідок [PERSON] , яка проживає по сусідству з [PERSON] суду показала, що [PERSON] і його мати дуже гарно опікуються малолітнім [PERSON] , купують йому найкращі речі, влаштували гарне свято на його день народження, а матері дитини не було на святі. [PERSON] турботливий батько, дуже любить свого сина, опікується ним. Лише один раз свідок зустрічала [PERSON] . Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] співпрацює з ТОВ «Молочна компанія «Благодар», надає допомогу по перекладу. [PERSON] дуже кохав [PERSON] , але з самого початку було видно, що то «сліпа» любов, без взаємності. Свідку відомо, що [PERSON] неодноразово передавав [PERSON] гроші, купував найкращі речі дитині. Свідок був присутнім коли [PERSON] після відпочинку на морі хотів повернути матері дитину, але вона не могла взяла сина. Всі вихідні дні дитина перебувала разом з батьком. В минулому році день народження для дитини організовував батько, а матері на святкуванні не було. [PERSON] дуже турботливий батько, любить свого сина, забезпечує всім необхідним. Свідку не відомі факти, що мати відмовлялася від дитини, ухиляється від виховання свого сина, чи не бажає зі своїм сином проживати. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, в першу чергу, суд керується інтересами малолітнього [PERSON] , а також, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, наявність житла, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Наявність матері та батька, спільне проживання з ними - найкраще середовище для розвитку дитини. Однак, в даній справі встановлено, що сторони не проживають разом, не спроможні домовитися між собою з приводу визначення місця проживання їх спільної дитини, існує спір. [PERSON] самостійно визначив місце проживання дитини з собою і своєю матір`ю. Встановлено, що саме [PERSON] проявляє дискримінацію щодо прав матері дитини, самочинно змінив місце проживання їхньої дитини, порушивши стабільність повсякденного життя малолітнього [PERSON] . Встановленим є те, що обоє батьків люблять свою дитину, не байдужі до його долі, опікуються життям та здоров`ям сина. Фактів жорстокого поводження з дитиною, чи створення небезпечних умов проживання не виявлено. Однак, батько дитини наділяє себе пріоритетним правом визначати місце та умови проживання дитини. [PERSON] одноособово визначає, що краще для дитини та не враховує думку й право матері дитини. При цьому, слід зазначити, що відсутні факти неправомірної загрозливої поведінки матері по відношенню до дитини. [PERSON] неодноразово в судовому засіданні звинувачував [PERSON] щодо неналежного виховання та байдужого ставлення матері до здоров`я дитини, що слугувало підставою для неповернення матері дитини. Суд відхиляє, як необґрунтовані обвинувачення [PERSON] в недбалості матері щодо дитини. Викладена [PERSON] в судовому засіданні ситуація і обґрунтування своїх дій вказують, на існування перешкод у матері дитини щодо вільного спілкування з дитиною, можливість матері безперешкодно і безумовно бачитися з сином, взяти дитину на певний період за місцем свого проживання, перешкоди в спілкуванні дитини з рідними братами. Отже, встановленим є те, що мати дитини позбавлена можливості забрати з будинку батька свою дитину та має обмежуватися побаченнями і періодичними зустрічами з сином. Крім того, судом встановлено, що батько дитини самочинно, визначивши місце проживання дитини, продовжує одноособово визначати місце й порядок відпочинку та лікування дитини. Встановлено, що [PERSON] неодноразово водив дитину на обстеження і лікування в медичні заклади, при цьому, не ставив до відома і не враховував думку матері дитини. Батько дитини не погоджує свої дії щодо лікування, виховання сина з матір`ю дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд врахував, що саме [PERSON] самочинно змінив постійне місце проживання дитини, цим самим порушив право матері щодо виховання дитини та право дитини. [PERSON] підтвердив, що до серпня 2020року дитина постійно проживала з матір`ю, була на грудному вигодовуванню? батько брав дитину безперешкодно. [PERSON] не довів, що в серпні 2020 року [PERSON] надала згоду на визначення постійного місця проживання дитини разом з батьком. Відсутні докази, що станом на серпень 2020року сторони обговорювали, чи в будь-який спосіб вирішували питання про зміну місця проживання їх сина. Відсутні докази, що матір самочинно змінювала місце проживання дитини, чинила перешкоди чи обмежувала батька, бабу, інших родичів у спілкування з малолітнім [PERSON] . Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, [PERSON] вчиняє протиправні дії по відношенню до матері свого сина, порушує її права, як матері, проявляє дискримінацію у відносинах, тим самим порушує рівність прав батьків щодо дитини. [PERSON] забезпечена житлом, працює і має дохід. Мати не втрачала контакт з сином. Мати хоче активно включитися в процес виховання свого сина, не чинить перешкод батькові та іншим родичам в спілкуванні з сином. В даному випадку, під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які були б підставою для розлучення дитини з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік [PERSON] , його фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю, а тому зустрічні позовні вимоги не підлягають до задоволення. Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дитини про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] , лише, в його інтересах. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved