Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 17.11.2007 року по 01.12.2016 р. перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу ними було придбано за спільні кошти 10 вересня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу трикімнатну квартиру загальною площею 56,72 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], договір був оформлений на імя відповідачки. Після розірвання шлюбу він намагався вирішити в добровільному порядку питання поділу спільного майна, однак відповідачка ухиляється, тому з метою захисту своїх прав просить визнати спільною сумісною власністю квартиру [ADDRESS] та визнати за ним і відповідачкою право власності по ? частині квартири за кожним, стягнути понесені судові витрати. Ухвалою суду від 11.10.2017 року було витребувано від державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] копію посвідченого нею 10.09.2013 року договору купівлі-продажу трикімнатної квартири загальною площею 56,72 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м., яка розташована на 4 поверсі 5-поверхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрована у реєстрі за № 1274, копію заяви [PERSON] про надання згоди на придбання [PERSON] вищевказаної квартири, документу, що підтверджує державну реєстрацію права власності за відповідачем на вищевказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно після її придбання, копію технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; витребувати в комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації", засвідчену копію інвентарної справи, технічну документацію на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач та її представник позов визнали частково з підстав, що зазначені у запереченнях на позов, та не заперечували проти поділу майна з визнанням за відповідачем права власносні на 3/4 спірної квартири, залишивши у власності позивача 1/4 з огляду на внесок, зроблений ним на момент придбання квартири. Представник відповідача зауважив на тому, що більшу частину грошей на придбання квартири, були дані батьками відповідача. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (батько [PERSON]С.) пояснив, що спірна квартира була придбана за його кошти та кошти сватів. При цьому він дав 13000 доларів США, а свати - 4000 доларів США. Вказані гроші він отримав від продажу однокімнатної квартири. У подружжя [PERSON] своїх коштів на придбання квартири не було, їм в основному допомогали він з дружиною. Свідок [PERSON] (батько [PERSON]С.) суду пояснив, що квартира по вул.Соборності 103/56 була придбана спільно подружжям [PERSON] (сином та невісткою) за власні гроші. Так, при укладенні договору купівлі-продажу він особисто в район Автовокзалу, де знаходилась нотаріальна контора, привіз 40000 гривень (5000 доларів США на той момент) та передав сину в руки. Ці кошти були у нього на зберіганні. Бабуся сина йому заповіла квартиру, яку після смерті він продав та гроші зберігав до того моменту. Пояснив, що хоча заповіт і був на нього складений, однак воля бабусі була саме, щоб заповідати все онуку, який на момент складання заповіту був неповнолітнім. Тому після продажу спадкового майна, гроші залишились у розпорядженні сина. Зазначив, що про аморальну поведінку сина нічого не знає, син працював і працює на шахті, отримує нормальну заробітну плату та отримує її своєчасно. Антоніна на час придбання квартири була у декретній відпустці. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в 2013 році займався продажем батьківської квартири за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Соборності, 103/56. До нього приходили покупці, молода пара, яка після огляду квартири, сказала, що вони самостійно не приймають рішення щодо придбання квартири і їм необхідно порадитись з батьками. Через деякий час вони знову прийшли разом із батьком хлопця. Саме той літній чоловік разом із дівчиною (відповідачем) домовлялись по всім умовам щодо купівлі квартири. Вони просили почекати із продажем квартири, оскільки вони продавали іншу квартиру. Після того десь через місяць було підписано договір купівлі-продажу. За продаж квартири він отримав саме ту суму, яка зазначена в договорі. Вислухавши учасників справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом, сторони з 17 листопада 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 01 грудня 2016 року між ними розірвано (а.с. 9 копія рішення суду). Між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 56,72 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м. Договір посвідчено державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] 10 вересня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за №1274. Державна реєстрація права власності на підставі вказаного договору проведена 10 вересня 2013 року. Відповідно до заяви [PERSON], наданої 10.09.2013 р. до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, останній надає згоду на укладення його дружиною [PERSON] даного договору, підтверджує, що квартира, яка буде купуватись, буде їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю, як така, що набувалась у період перебування в зареєстрованому шлюбі. При цьому він заявляє, що такий правочин відповідає його інтересам (а.с. 61-64). Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута на час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний обєкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України). Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч.ч.1,2 ст.65 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. (ст.70 СК України). [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 17 листопада 2007 року до 13 грудня 2016 року. Квартиру №56 по вул.Соборності (Косіора) 103 в м. Кривий Ріг набуто за час шлюбу на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу на імя дружини [PERSON] за згоди чоловіка [PERSON] Таким чином, квартира, яка є нерухомим майном, у сенсі положень статті 60, частини 2 статті 65 СК України є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Взаємної згоди при реалізації права на поділ майна колишні дружина та чоловік не досягли, тому спір підлягає вирішенню судом за позовом одного з подружжя. Оскільки шлюбний контракт між [PERSON] та [PERSON] не укладено, доказів попередньої домовленості щодо визначення розміру часток майна дружини та чоловіка не надано, то слід виходити з принципу рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що презюмується частиною1 статті 70 СК України. [PERSON] визнає спільну сумісну власність на квартиру, однак вважає, що частка майна її як дружини має бути збільшена до 3/4 часток з посиланням на те, що більшу частину грошей за квартиру дали її батьки. Так, в ході допиту свідків та лише з їх показів було встановлено, що дійсна вартість спірної квартири становила 95750,00 гривень. Грошові кошти в сумі 40000,00 гривень (еквівалент 5000 доларів США) були дані [PERSON] його батьками, оскільки ці кошти були успадковані від померлої бабусі (згідно показів свідка [PERSON]Н.). Як пояснив свідок [PERSON], після продажу належної йому квартири, він дав доньці 13000 доларів США на придбання квартири по вул.Косіора. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 06.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] квартиру за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Димитрова, 98/30, за 57566,00 грн. (а.с.42) Відповідно до курсу НБУ станом на 06.09.2013 р. та на 10.09.2013 р. 1 долар США дорівнював 7,993 грн. Враховуючи дану інформацію, вартість придбаної 10.09.2013 р. спірної квартири в доларовому еквіваленті становила близько 11984 доларів США. Вартість проданої свідком [PERSON] квартири близько 7204,00 доларів США. При цьому свідок [PERSON] в своїх вільних поясненнях зазначив, що зі сторони [PERSON] були дані грошові кошти в розмірі 4000 доларів США. Таким чином, виходячи з показів того ж [PERSON], вартість квартири була 17000 доларів США, що не відповідає дійсності, оскільки допитаний в якості свідка продавець спірної квартири [PERSON] суду під присягою пояснив, що квартиру продав саме за 95750,00 гривень. Таким чином, суд вважає, що відповідач не довела, що саме ? вартості квартири було сплачено її батьками. Крім того, позивач в своїх письмових поясненнях по справі від 11.12.2017 зазначає про те, що він з 26.05.2003 року і по теперішній час працює на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та отримує стабільну заробітну плату, частину грошей із його заробітної плати вони, як подружжя, відкладали, плануючи придбання нерухомості. На підтвердження вказаного, надав до суду копії довідок про отриманий дохід на підприємстві за 2010-2016 роки. (а.с.69-70) Враховуючи викладене, підстав для застосування частини 3 статті 70 СК України та збільшення частки майна дружини суд не вбачає. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст.2 ЦПК України). Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються сторони, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, та оскільки іншої домовленості між сторонами щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірною квартирою не було, виходячи з принципу рівності часток квартира, частки позивача і відповідача в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] є рівними, а тому ідеальні частки становлять: 1/2 частки цієї квартири власність [PERSON], 1/2 частки - власність [PERSON] Згідно до ч.1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частинами 1,2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до звіту з оцінки квартири, вартість ? частки обєкту оцінки становить 189575,00 грн. (а.с. 12-26 звіт). При зверненні з позовом до суду позивач сплатив 1 відсоток ціни позову в сумі 1895,75 грн. (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved