Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

ПК "Послуга" звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з вивезення побутових відходів у розмірі 531,65 грн. станом на 25.08.2015. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно особового рахунку №9204 відповідач є споживачем послуг КП «Послуга» в житловому приміщенні за адресою: м.Прилуки, вул.Незалежності, 50, проте за період з 01.01.2012 по серпень 2015 року не в повному обсязі проводить оплату за надані житлово-комунальні послуги. 31 жовтня 2015 року було видано судовий наказ про стягнення боргу з [PERSON], який ухвалою суду від 19 листопада 2014 року було скасовано за заявою відповідача. Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги, посилаючиь на обставини, викладені у позові. Представник відповідача у суді позовні вимоги не визнав з тих мотивів, що через невиконання КП «Послуга» взятих не себе зобов?язань, позивач звернувся до них про розірвання відповідного договору та з 2012 року послугами не користується, тому і не проводить оплату за це. Договір про надання послуг є недійсним, оскільки не був пролонгований та і взагалі пройшли строки давності звернення до суду, що є підставою для відмови у позові. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що згідно договору від 01 січня 2012 року за № 9204 [PERSON] є споживачем послуг по вивозу побутових відходів за адресою: м.Прилуки, вул.Незалежності, 50 (а.с. 7). 19 листопада 2014 року було скасовано судовий наказ за №2-н/742/436/14 про стягнення із [PERSON] на користь КП «Послуга» заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 363,20 грн. та 121, 80 грн. судового збору. Статтею 162 Житлового Кодексу України визначено, що наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за надані послуги. Ідентичний обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги міститься і в Законі України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема п.5 ч.3 ст.20 вказаного закону зобовязує споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.15 Закону України «Про відходи», громадяни України зобовязані вносити в установленому порядку плату за користування послугами підприємств, установ та організацій, що займаються збиранням, зберіганням, перевезенням, знешкодженням, видаленням і захороненням відходів. \~\~\~\~\~\~\~\~ Також пунктом 13 Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 № 1070 (із послідуючими змінами та доповненнями) визначено, що плата за надані послуги нараховується щомісяця відповідно до умов договору і тарифів, що формуються відповідно до Постанови КМУ від 26.07.2006 № 1010 (із змінами згідно з постановою КМУ № 692 від 08.07.2009), та затверджуються органом місцевого самоврядування. \~\~\~\~\~\~\~\~ Строки розрахунків встановлені відповідно до п.10 Договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, де вказано, що термін оплати послуг до 10-го числа наступного місяця (а.с. 7).\~\~\~\~\~ Із наданих позивачем розрахунків встановлено, що оплату за вказаний вид послуг позивач почав нараховувати відповідачу, як споживачу, що проживає за адресою: [INFO]\~\~з січня 2012 року. Проте, відповідач не проводив оплату в повному обсязі, у зв?язку з чим, станом на 25.08.2015 заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 531,65 грн. (а.с. 5, 32-33). Той факт, що працівниками КП «Послуга» у встановленому законом порядку, згідно із затвердженим графіком надаються послуги для населення м.Прилуки, в тому числі й відповідача у даній справі, з вивезення ТПВ, підтверджується наданою стороною позивача довідкою (а.с.15) та не заперечується представником відповідача. Заперечення представника відповідача про те, що [PERSON] не споживає послуг наданих позивачем, оскільки всі відходи він самостійно вивозить на звалище є безпідставними, оскільки стороною відповідача на підтвердження цього не надано жодного доказу. Надані представником талони на приймання відходів на міське звалище на загальну суму 80,91 грн. враховані позивачем у розрахунку заборгованості (а.с. 34-35). Доводи представника відповідача про недійсність договору між сторонами про надання послуг з вивезення побутових відходів від 01 січня 2012 року № 9204 у зв?язку з тим, що такий не було пролонговано, не заслуговують на увагу, оскільки договір не було розірвано та з цього приводу відсутнє відповідне судове рішення. Вирішуючи питання про існування між сторонами взаємних зобов?язань навіть при відсутності між сторонами письмового договору суд зважує на те, що відповідно до\~ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, ст.ст.\~19,\~20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачають обовязок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Таким чином, відсутність між сторонами договору про надання вказаного виду послуг не звільняє відповідача від обовязку оплатити надані йому послуги, оскільки такий обовязок у нього виникає в силу закону. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі проаналізованих вище норм матеріального закону, суд дійшов висновку про те, що між сторонами фактично існують договірні відносини в силу закону та в силу договору, який було укладено між сторонами, та який при відмові однією із сторін від виконання визначених у ньому умов не був розірваний в судовому порядку. Та позивач, як виконавець послуг, забезпечив надання відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів, провівши нарахування за надані послуги на підставі затверджених органом місцевого самоврядування тарифів для населення, а відповідач, як споживач цих послуг згідно з законом, зобовязаний був їх оплатити, однак, свого обовязку він не виконав, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за послуги з вивезення ТПВ підлягає задоволенню. Розглядаючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, як підставу для відмови у позов,і суд дійшов такого висновку. Так, відповідно до\~ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК). \~\~\~ У відповідності до ч.1\~ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. \~\~\~\~\~\~\~\~ Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.2 ст.264 ЦК). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3\~ст.264 ЦК). З матеріалів справи встановлено, що у жовтні 2014 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу та 31.10.2014 було винесено судовий наказ про стягнення існуючої заборгованості, який був скасований\~ухвалою суду від 19 листопада 2014 року (а.с. 8-13). Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснювалася проплати за послуги з вивезення ТПВ 05 листопада та 10 грудня 2012 року, 10.01.2013 та 16.10 2014 (а.с. 33). Таким чином, строк позовної давності був перерваний, після чого не пройшло три роки, тому відсутні правові підстави для застосування ст.267 ЦК України, якою передбачено наслідки спливу позовної давності (підстава для відмові у позові заявленою стороною у справі). \~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи норми\~ст.88 ЦПК України\~та повне задоволення судом позовних вимог позивача, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 243\~грн. 60 коп. підлягають стягненню\~з відповідача в повному обсязі.

Outcome: approved