Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за аліменти та просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 22 серпня 2016 року по 30 липень 2020 року у розмірі 130086,66 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого у них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , батьком яких являється відповідач по справі. Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.12.2016 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 33% від усіх видів його заробітку щомісяця, починаючи утримання з 22.08.2016 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідач належним чином не виконував обов`язки зі сплати аліментів, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до розрахунку державного виконавця Центрального ВДВС у м. Маріуполі станом 17.08.2020 року за період з 22.08.2016 року по 30.07.2020 р. заборгованість [PERSON] по аліментам складає 130086,66 грн. Оскільки відповідач неналежно виконує свої зобов`язання щодо сплати аліментів в результаті чого утворилася заборгованість, у позасудовому порядку вирішити вказаний спір не уявляється можливим, позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 22 серпня 2016 року по 30 липень 2020 року у розмірі 130086,66 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.11.2020 року було відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за аліменти. До початку розгляду даної цивільної справи по суті відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Харків), про перерахунок розміру заборгованості по аліментам. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що категорично не погоджується із сумою заборгованості, оскільки сплатив аліменти у більшому розмірі, ніж зазначено у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Центрального ВДВС у м.Маріуполі СМУ МЮ (м.Харків) від 17.08.2020 року. Державним виконавцем не було враховано декілька періодів за які він ( [PERSON] ) сплачував аліменти. Також вважає, що розмір доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості повністю не відповідає дійсності, адже суперечить його доходам, та саме від його середнього заробітку повинні були б відраховуватись 33%. Вважає що державним виконавцем при розрахунку заборгованості допущено помилку у розмірі 46543,00 грн. На підставі викладеного, просить встановити, що його заборгованість зі сплати аліментів складає 83543,66 грн. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 17.12.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків), про перерахунок розміру заборгованості по аліментам було прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднано їх в одне провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву в якому вказала, що в матеріалах справи відсутні докази, що між позивачем за зустрічним позовом та держвиконавцем виник спір щодо розміру заборгованості, а сама заборгованість стягується в судовому порядку за основним позовом, а тому, вказаний зустрічний позов є необґрунтованим та таким, що має на меті оскарження дій держвиконавця. Законодавцем передбачено правовий механізм захисту прав учасників виконавчого провадження шляхом подачі скарги на дії або бездіяльність державного виконавця. Фактично зустрічний позов є скаргою на дії державного виконавця, [PERSON] не надаючи належних та допустимих доказів на доведення своєї позиції, оскаржує дії державного виконавця з розрахунку заборгованості, а тому просить суд відмовити в задоволені зустрічного позову в повному обсязі. Відповідач та його представник - адвокат Клочкова А.О. в судове засідання не з`явились подали до суду заяву в якій просили розглядати справу у їх відсутність. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що сторони з 14.02.2004 року перебували у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції м. Маріуполя, Донецької області, актовий запис № 41. В шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками яких є сторони по справі. Дана обставина стверджується копіями свідоцтва про народження дітей. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.12.2016 року, з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 33% від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 22.08.2016 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до розрахунків старшого державного виконавця Центрального ВДВС у м. Маріуполі Крушеницької В.А. від 17.08.2020 року та від 22.02.2021 року, станом 30.07.2020 року за період з 22.08.2016 року по 31.07.2020 року заборгованість [PERSON] по аліментам складає 130086,66 грн. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України). За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти (аліменти) на дитину присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Такими обставинами можуть бути, зокрема, майновий чи сімейний стан платника аліментів. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. В постанові від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У своїх вимогах позивачка [PERSON] просить стягнути неустойку (пеню) у розмірі 130086,66 грн. Перевіривши розрахунок неустойки (пені) по сплаті аліментів, наданий позивачкою, суд погоджується з розрахунком позивачки суми неустойки (пені) по сплаті аліментів, та який, з огляду на тривалість неналежного виконання сплати аліментів перевищує суму заборгованості (перевищує 100% заборгованості), а тому позивачка просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі заборгованості. Таким чином, на аліментні грошові зобов`язання, що виникли з рішення суду, в силу ч.5 ст.11 ЦК України поширюються загальні положення про зобов`язання, встановлені розділом першим книги п`ятої Цивільного кодексу України. Так, згідно ст.ст.526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, нерегулярної сплати аліментів і не в повному обсязі суми, що призначена судовим рішенням, наявна вина відповідача. Розраховуючи розмір неустойки (пені) відповідно до вимог ст.196 СК України, суд виходить з того, що розрахунок проводиться відповідно до формули: розмір неустойки = сума несплачених за місяць аліментів х 1% х кількість днів прострочки. Розрахунок суми пені, наведений у додатку до позовної заяви, відповідачем не спростовано. Відповідно до даного розрахунку неустойка (пеня), станом на 30.07.2020 року складає 130086,66 грн., перевіривши правильність її обчислення, суд погоджується з наданим розрахунком. Оскільки заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] перед [PERSON] станом на 30.07.2020 року становить 130086,66 грн. та обрахована пеня своїм розміром перевищує суму цієї заборгованості, саме пеня в розмірі 130086,66 грн. і має бути стягнута судом з [PERSON] на користь [PERSON] . Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у м.Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м.Харків), про перерахунок розміру заборгованості по аліментам, суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами та приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Згідно зі статтею 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За приписами ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Отже, виходячи із наведених норм, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] обрано неналежний правовий механізм захисту його прав, як учасника виконавчого провадження. Оскільки позивач, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, тому,

Outcome: approved