Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 07.09.2017 року, він є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі, окрім позивача, також зареєстрована, але не проживає з липня 2017 року його колишня дружина [PERSON] . На прохання знятися з реєстрації, остання відповідає відмовою. Реєстрація [PERSON] у належній позивачу квартирі порушує його право на володіння та користування належною йому власністю, а також унеможливлює оформлення субсидії по оплаті за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим він вимушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позов пітримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що спірним житлом з 2017 року (після розірвання шлюбних відносин з позивачем) не користується, але відсутність реєсрації місця проживання позбавляє її можливості оформити соціальну допомогу як малозабезпеченій сім`ї, оскільки позивач аліменти на утримання дітей не сплачує. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи та оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 07.09.2017 року позивачу [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки виконавчого комітету ЦНАП № П22491 від 09.12.2019 року у вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] (а.с.14). Відповідач вселилась у спірну квартиру як член сім`ї колишнього власника квартири [PERSON] ( онук якого - [PERSON] успадкував зазначене майно після його смерті) і набула право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 04 вересня 2017 року (а.с.6). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS] . Встановлено, що колишня дружина позивача [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше двох років, що підтверджується довідкою № 874 від 08.10.2019 року, виданої квартальним комітетом виконавчого комітету Пирятинської міської ради, а також не заперечується самим відповідачем (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 Житлового кодексу (далі - ЖК України), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України в ред. від 05.07.2012 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Судом встановлено та не заперечувалося відповідачем, що вона припинивши фактично сімейні стосунки із власником житла, з власної волі, більше року тому змінила місце свого проживання, їй не чинилося жодних перешкод у користуванні житлом, за вказаний час витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних послуг відповідач не несла, тому суд приходить до висновку, що вона добровільно втратила правовий зв`язок із приміщенням. Сама відповідачка у судовому засіданні пояснила, що вона не претендує на користування спірним житловим приміщенням, проте знятися з реєстрації у ньому відмовляється, так як зареєструвати своє місце проживання їй більше немає де. Таким чином, оскільки відповідач понад один рік не проживає у будинку, що належить позивачу на праві власності, її реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним йому житлом, позовні вимоги щодо визнання відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Також з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню 768,40 грн понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved