Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В позовній заяві вказує, що він є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . З 2002 року в якості члена родини, в даній квартирі зареєстровано відповідачку [PERSON] .. Проте відповідачка у спірній квартирі, як зазначає позивач, з 2014 року не проживає, в квартирі відсутні її особисті речі, жодних витрат по утриманню квартири відповідач не несе. Реєстрація відповідачки у належному позивачу будинку без її фактичного проживання порушує права [PERSON] , як власника житла, оскільки комунальні платежі нараховуються за кількістю зареєстрованих осіб, що створює для позивача додаткові витрати. Ухвалою суду від 24.12.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представником позивача у судове засідання 26.02.2020 року надано заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення на адресу реєстрації судових повісток, що повернулись до суду з відміткою установи пошти «за закінченням терміну зберігання» та розміщення оголошення про виклик на сайті Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового засідання 26.02.2020 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши надані сторонами письмові докази та пояснення, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що позивач [PERSON] власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, серія та номер [NUMBER] , виданого 08.12.1998 року п`ятою Запорізькою держаною нотаріальною конторою, що зареєстровано в реєстрі за № 5-1589 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №166069093 від. 10.05.2019 року (копії документів додаються). На підставі зазначеного свідоцтва позивачу належить 3/8 частин будинку; Договором дарування серія та номер ААР-3 67047, виданого 21.01.1999 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., що зареєстровано в реєстрі за № 162 та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 166074093 від. 10.05.2019 року. На підставі зазначеного договору дарування позивачу належить 5/8 частин будинку. Згідно акту підтвердження фактичного проживання від 20.04.2018 року, долученого до матеріалів позовної заяви, складеного в присутності свідків та посвідченого головою квартального комітету, [PERSON] відповідачка [PERSON] 1985р.н. фактично не проживає у будинку [ADDRESS] . Згідно ст. 13 Конституції України кожному гарантується державний захист прав власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що в будинку, що є власністю позивача, зареєстрована, але не проживає відповідачка [PERSON] . За адресою реєстрації [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] з вересня 2014 року не проживає, особисті речі відповідачки у спірному будинку відсутні, витрат по утриманню вказаного майна відповідач не несе, перешкоди в користуванні житловим приміщенням позивач не створював. Вказані обставини відповідачкою не спростовано. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, чи остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідачки за вказаною адресою чинить перешкоди позивачу у користуванні належним їй на праві власності будинком, чим порушує право власності позивача, тому вважає його таким, що підлягає захисту у спосіб, обраний позивачем.

Outcome: approved