Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Марганецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про\~встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та поділ майна. В позові посилається на те, що він з відповідачем добре знайомі давно та мають почуття один до одного. Приблизно в травні 2007 року він познайомився з відповідачкою. Деякий час зустрічалися. 16.06.2007 року він та відповідач потрапили в ДТП в районі Ворошилівки після чого, вони разом потрапили до лікарні де знаходилися майже місяць, там і вирішили створити сім'ю. Після того, як він був виписаний з лікарні в серпні 2007 року він одразу переїхав жити до відповідачки. З того часу вони почали мешкати разом. Спочатку проживали в [INFO]. Так як у відповідачки є донька [PERSON], відповідач взяв на себе обовязок виховувати цю дитину як свою доньку. В їхньому житті весь час спільного проживання був чіткий розподіл обов'язків, вели спільне господарство. Відповідачка займалася побутом, збереження сімї, а відповідач працював на півночі вахтовим режимом заробляючи гроші для того, щоб відповідачка та її донька тай він сам могли змогу належним чином жити. Свої стосунки вони не реєстрували, оскільки робили сімейні заощадження для придбання квартири. При цьому плоди своєї праці як він так і відповідач приносили в дім. 04.12.2012 року на підставі договору купівлі-продажу ВТА №547687 відповідач, за рахунок сімейних заощаджень, які сформовано - від плодів спільної праці, придбала 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. 17.01.2013 року він був зареєстрований з дозволу відповідача в квартирі [ADDRESS], де й проживає по сьогоднішній день. При реєстрації квартири відповідач одна набула право власності на нерухоме майно в цілому. Через відсутність реєстрації шлюбу позивача та відповідача не було враховано права відповідача щодо спільної сумісної власності на цю квартиру. Оскільки за положеннями ст. З ч 2 СК України - Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, вважає стосунки з відповідачем сімейними. Просить суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з серпня 2007 року по 20 серпня 2015 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Визнати обєктом спільної власності квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, пояснивши, що відповідач з позивачем дійсно проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, однак квартира придбана відповідачкою за особисті кошти, а саме, щоб придбати спірну квартиру вона продала свою однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] в м. Марганець, Дніпропетровської області, інші кошти, яких не вистачало вона взяла в борг у своїх родичів та знайомих. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її брат [PERSON] дійсно проживав однією сімєю з 2007 року по 2015 рік, вели спільне господарство, проживали в квартирі відповідачки та разом виховували її доньку. [PERSON] їздив на північ заробляти гроші, знаходився там по десять місяців, потім по вісім. [PERSON] сімейна людини, тому всі зароблені на півночі гроші віддавав [PERSON]. За час спільного проживання вони купили 4-х кімнатну квартиру за кошти, які заробив [PERSON] на півночі. Право власності зареєстрували на відповідачку, оскільки [PERSON] має дитину від першого шлюбу, та [PERSON] наполягла, щоб квартиру оформили саме на неї, щоб дитині не відійшла частина квартири. Їй відомо, що [PERSON] перестав сплачувати аліменти на утримання дитини на прохання [PERSON] та всі кошти віддавав їй. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її син [PERSON] познайомився з [PERSON] у 2007 році. Спочатку вони проживали в квартирі [PERSON], вони жили однією сімєю, [PERSON] виховував її доньку, ходив на батьківські збори. У них був спільний сімейний бюджет. [PERSON] поїхав на північ, заробляти гроші, всі зароблені гроші він пересилав [PERSON], вони зробили ремонт в її однокімнатній квартирі, потім вона відкрила депозит у банку та вносила гроші, які їй пересилав [PERSON] на рахунок в банку. Потім вони купили 4-х кімнатну квартиру за гроші зароблені на півночі. Вже після купівлі квартири [PERSON] вирішила продати свою однокімнатну квартиру, [PERSON] заперечував проти продажу однокімнатної та хотів, щоб вона залишилася дочці [PERSON] [PERSON]. [PERSON] його не послухала та продала однокімнатну квартиру, і кошти вона витратила вже на ремонт нової квартири. Її син не сплачував аліменти на утримання своєї дитини, оскільки [PERSON] забороняла йому це робити, говорила, що їй аліменти на утримання дитини колишній чоловік не сплачує, отже [PERSON] повинен був утримувати її дитину. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що у 2012 році він позичив [PERSON] 5000 доларів США на придбання квартири, розписки з неї не брав, оскільки знав, що вона ці кошти не поверне та він їх забирати не буде. [PERSON] купила квартиру за власні кошти та за кошти, що він їй позичив. В той період вона зустрічалась з [PERSON], вони кілька разів приходили до них у гості, однак чи проживали вони разом йому не відомо. Вислухавши сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне позов задовольнити, з наступних підстав: Відповідно до інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу ВАТ №547687, р.№2-1522, від 04.12.2012 року (19-21). Відповідно до довідки, виданої Марганецьким міським комунальним підприємством «Житлове господарство» №1843 від 08.10.2015 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] та члени її сімї [PERSON] дочка та [PERSON] (а.с.18). Судом встановлено, що в період придбання квартири, а саме 2012 рік сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме, поштовими конвертами, листами, вітальною листівкою, фотознімками, довідкою ММКП «Житлове господарство», домовою книгою (а.с.8-18), крім того, даний факт не заперечує відповідачка та не оспорює його. 04.12.2012 року [PERSON] набула права власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу ВАТ №547687, р.№2-1522, від 04.12.2012 року (19-21). Відповідно до п.5\~ст.256 ЦПК України\~суд встановлює факт проживання\~однією сім`єю чоловіка\~та жінки без шлюбу. Разом із тим згідно зі ст. 74 СК, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини та самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ч.1\~ст. 65 Сімейного кодексу України - дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно ч.1\~ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1\~ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1, 2\~ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 25\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11\~Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За п. 2 пп. «г» Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 1995 року за № 20 ( зі змінами, внесеними постановою від 25.05.1998р. за №15) - Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності - судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами, зокрема про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 392 ЦК України - власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Оскільки судом встановлено, що сторони на момент придбання квартири проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство мали спільний сімейний бюджет, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (реєстрація позивача в квартирі, довідка ММКП «Житлове господарство», листи з який вбачається, що відповідачем надсилались позивачці зароблені ним кошти, та ін.), на підставі чого суд робить висновок, що спірна квартира придбана в наслідок спільної праці сторін. Належних доказів того, що спірна квартира придбана за особисті кошти відповідачки суду не надано, посилання [PERSON] на те, що 4-х кімнатна квартира придбана за кошти після продажу 1но кімнатної, яка належала особисто їй не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки спростовуються договором про намір покупки обєкту нерухомості від 13.12.2012 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали договір про те, що [PERSON] має намір придбати у [PERSON] квартиру, що розташована за адресою вул. Перспективна, 5/76 в м. Марганець, саме 13.12.2012 року після того, як спірна квартира вже була придбана, на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.2012 року. Крім того, посилання відповідачки та показання свідка про те, що на придбання квартири вона брала гроші в борг, також нічим не підтверджуються (ні договором позики, ні розпискою) отже також не можуть бути підставою для відмови від позову. Наявність заборгованості по аліментам у позивача суд не бере до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно працевлаштований та має стабільний заробіток, що також не оспорювалось відповідачем. Судом встановлено факт спільного проживання сторін, на момент придбання спірної квартири, однією сімєю без реєстрації шлюбу (з серпня 2007 року по 20 серпня 2015 року), вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, спільна квартира придбана внаслідок спільної праці, іншого майна, щодо якого наявний спір у сторін немає, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено судовий збір у сумі 974 грн. 40 коп..

Outcome: approved