Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із зазначеним позовом обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 лютого 2008 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 28 лютого 2008 року, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном проведення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язався повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом згідно умов договору, та виконувати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Однак, у порушення умов договору [PERSON] неналежно виконував взяті на себе зобов'язання, в результаті чого станом на 30 вересня 2013 року у нього утворилася заборгованість на загальну суму 20 809 гривень 34 копійки, яку позивач просить стягнути у судовому порядку, крім того просить стягнути витрати по справі, понесені при подачі позову до суду у розмірі 229 гривень 40 копійок. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи сповіщений належним чином, відповідно до позову просив розгляд справи провести у його відсутності, при цьому у разі неявки відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. З огляду це, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 158 ЦПК України справа розглянута у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» за № 30 від 15 лютого 2014 року, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на викладене, на підставі ст. 169 ЦПК України, приймаючи до уваги письмову згоду представника позивача на заочний розгляд справи, відповідно до положень ст.ст. 224, 225 ч.1 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. Цивільна справа розглядається у порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно і повно з'ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Письмовими доказами по справі підтверджується, що позивач - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», тому суд визнає ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» належним позивачем по справі (а.с.13-15). Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, 28 лютого 2008 року був укладений договір без номеру, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, підтверджується підписом у заяві (а.с.7). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, відповідач зобов'язався погашати заборгованість кредитом, відсотках за його користування, по перевитратах платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором (а.с.8-11). Також відповідач згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, зобов'язаний на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (а.с.8-11). Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків виплат по будь - якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову (а.с.8-11). Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк (а.с.8-11). Однак, відповідач [PERSON] став порушувати обов'язок щодо щомісячної сплати платежів, що привело до утворення заборгованості, яка відповідно до розрахунків, наданих позивачем, станом на 30 вересня 2013 року становить 20 809 гривень 34 копійки, з яких: 4834 гривні 35 копійок - заборгованість за кредитом, 11882 гривні 88 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2625 гривень 00 копійок - заборгованість по комісії за користування кредитом , 1467 гривень 11 копійок - заборгованість по судовим штрафам (а.с.5-6,51-56). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються статтями 1054 - 1057 ЦК України. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти при цьому положення ст. 526 ЦК України передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст.ст. 610, 629 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, суд знаходить доведеним, що відповідачем дійсно порушені умови кредитного договору, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості підтверджені встановленими обставинами по справі, ґрунтуються на умовах договору та не суперечать закону. При таких обставинах позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, виходячи з чого судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду та за оголошення у газеті, що підтверджені платіжними дорученнями, підлягають стягненню з відповідача. На підставі вищенаведеного, статей 526, 610, 629, 1054-1057 ЦК України,

Outcome: approved