Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. 05 березня 2016 року, як спадкоємець першої черги, він звернувся до нотаріуса із заявою, на підставі якої була заведена спадкова справа за №43174875. Зазначає, що при зверненні до нотаріуса йому стало відомо про те, що крім нього, із заявою про прийняття спадщини після смерті батька звернулась і відповідачка [PERSON], як спадкоємець за заповітом, на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. 11 січня 2016 за р.№24. Однак, вважає, що зазначений заповіт є недійсним, так як на момент складання заповіту його батько був людиною похилого віку, йому було 82 роки. Крім того, він тривалий час хворів та скаржився на поганий стан здоров'я. На початку січня 2016 року його стан погіршився, у зв'язку з чим в період з 8 січня 2016 року по 25 січня 2016 року знаходився на стаціонарному лікуванні та йому був виставлений діагноз: рак головки підшлункової залози ІУ ст.ІУ кл.гр. В день укладання заповіту стан його батька був середньої важкості, що підтверджується витягом з медичної картки стаціонарного хворого №214 [PERSON] Коли батько знаходився на лікуванні в лікарні він його не навідував, так як на той час та по сьогоднішній день перебуває на лікуванні в туберкульозному диспансері. Однак, він постійно з батьком спілкувався по телефону та він розповідав йому про свій стан здоров'я. З його розмов він зрозумів, що батько був дуже пригнічений, стривожений, переживав за своє здоров'я та дуже повільно і тяжко розмовляв. Весь час його навідувала його донька [PERSON], яку батько любив та говорив, що його квартира буде належати їй. Отже, важкий стан здоров'я та наявність у батька онкозахворювання, дають підстави вважати, що в момент складання заповіту він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. В порядку вимог ст.31 ЦПК України позивачем було збільшено позовні вимоги, в яких він посилається на те, що приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. оскаржуваний заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. А саме, при складанні заповіту нотаріус належним чином не встановила особу заповідача, т.я. склала заповіт за допомогою загальноприйнятих технічних засобів не зі слів [PERSON], а зі слів [PERSON] Крім того, нотаріусом посвідчено заповіт в присутності [PERSON], на користь якої складено цей правочин та в присутності сторонньої особи - гр-ки [PERSON] Надалі, нотаріусом здійснений запис у реєстрі нотаріальних дій без зроблення останньою посвідчувального напису на заповіті та його підписання. При цьому позивач ставить під сумнів час складання заповіту, який відображений в тексті заповіту. Просить суд визнати заповіт укладений [PERSON], який помер [INFO] року на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Ганною Валеріївною 11 січня 2016 р. за №24 недійсним та нікчемним. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали викладені обставини позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, надали аналогічні пояснення викладеним обставинам позову, просили визнати спірний заповіт недійсним та нікчемним. Відповідачка [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали та пояснили, що не погоджуються із твердженням позивача про те, що в заповіті волевиявлення заповідача, [PERSON] не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, внаслідок того, що він не усвідомлював значення своїх дій. Також пояснили, що дійсно, відповідачка [PERSON] проживала із [PERSON] тривалий час в цивільному шлюбі, а точніше 13 років, тобто з 2003 року, у його або її квартирі, а останні чотири роки остаточно проживали у неї вдома [ADDRESS]. Саме вона доглядала та допомагала [PERSON] коли він хворів і відповідно після смерті хоронила його вона. Переконлива у тому, що складений заповіт [PERSON] на її користь була його твердою волею та його особистим рішенням. Заповіт складений та посвідчений нотаріусом без порушень чинного законодавства. В лікарню, де знаходився на стаціонарному лікуванні [PERSON], нотаріус прибула разом із його племінницею [PERSON] В присутності неї та [PERSON] нотаріус надала [PERSON] вже підготовлений нею заповіт і він в її присутності та в присутності [PERSON] його підписав. [PERSON] при цьому сидів на ліжку та для зручності підписувати документ йому надали журнал. Після цього нотаріус разом із [PERSON] на таксі поїхали до нотаріальної контори. Просили в задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] про визнання спірного заповіту недійсним та нікчемним - відмовити за безпідставністю. Третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. в судовому засіданні пояснила, що 11 січня 2016 року до неї звернулась гр-ка [PERSON] з проханням посвідчити заповіт від імені [PERSON], який перебуває в лікарні, на ім'я [PERSON] При цьому остання надала паспорта [PERSON] та [PERSON] На прохання [PERSON] вона склала заповіт. При цьому [PERSON] передала їй телефон, по якому чоловік, який представившись [PERSON] підтвердив свій намір скласти заповіт. Надалі, в палаті лікарні швидкої медичної допомоги, в присутності [PERSON] та [PERSON] він підписав зазначений заповіт. Після цього вона зробила запис в журналі реєстрації нотаріальних дій. Надалі, разом з [PERSON] на таксі вона повернулась в нотаріальну контору та додрукувала за допомогою комп'ютера на підписаному [PERSON] заповіті посвідчувальний напис та скріпила його своєю печаткою. Після цього заповіт був зареєстрований в Спадковому реєстрі. Посвідчений заповіт вона передала [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Свідок [PERSON] пояснила, що вона являється дружиною позивача. [PERSON] був в добрих стосунках зі своїми синами та про свій намір залишити квартиру [PERSON] він ніколи не говорив. Покійний любив свою онучку [PERSON] та завжди розповідав, що квартира повинна належати їй. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є племінницею [PERSON] та за його проханням вона звернулась до нотаріуса з метою складання від його імені на ім'я [PERSON] заповіту. При складанні заповіту нотаріус по телефону розмовляла з [PERSON] Разом з нотаріусом, на таксі вона приїхала до нього в лікарню. В присутності неї та [PERSON] [PERSON] підписав заповіт. Після цього вона замовила таксі та разом з нотаріусом поїхала до нотаріальної контори, де нотаріус дооформила заповіт та передала вже готовий документ їй. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, представника третьої особи, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] у віці 82 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). [PERSON], являється батьком позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11) Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. 05 березня 2016 року, позивач як спадкоємець першої черги, звернувся до нотаріуса. На підставі його заяви була заведена спадкова справа за №43174875, що підтверджується витягом з реєстру (а.с.12). Також, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась і відповідачка [PERSON], як спадкоємець за заповітом, на підставі заповіту посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. від 11 січня 2016 за р.№24 (а.с. 39). Відповідно до матеріалів справи, на момент складання заповіту [PERSON] був людиною похилого віку, йому було 82 роки. Крім того, він тривалий час хворів. З висновку комплексної посмертної судово-медичної та судово-психіатричної експертизи №020 вбачається, що згідно даних медичної карти №214 стаціонарного хворого лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці ім'я гр. [PERSON] 08.01.2016 року, за направленням поліклініки №2, за терміновими показаннями надійшов для стаціонарного лікування у 2-ге хірургічне відділення з діагнозом направляючої установи: Жовчно-кам'яна хвороба. Загострення хронічного калькульозного холециститу. Механічна жовтяниця. Діагноз клінічний: Рак підшлункової залози 4-го ступеня, 4-ї клінічної групи. Механічна жовтяниця. Виписаний зі стаціонару 25.012016 року в задовільному стані з рекомендацією подовження лікування у онколога за місцем проживання. Діагноз заключний клінічний: Рак головки підшлункової залози 4-го ступеня, 4-ї клінічної групи.T4N1 Мх. При вивченні та аналізуванні медичної документації на ім'я гр. [PERSON] експертами встановлено, що 11.01.2016 р. хворий [PERSON] був оглянутий професорами [PERSON], [PERSON] та завідуючим 2-м хірургічним відділенням. Зокрема, в щоденниковому записі зазначено: «проводиться диференційна діагностика з раком голівки підшлункової залози. Загальний стан середньої важкості. Болі не турбують. Шкірні покриви жовтушні. Пульс 80 в 1 хв. Задовільного наповнення. А/Т 140/80 мм. рт. ст. В легенях везикулярне дихання. Живіт не вздутий, приймає участь в акті дихання, м'який, неболючий, симптоми подразнення очеревини від'ємні. Зауважень нема. Рекомендовано КТ органів черевної порожнини, онкомаркери». Таким чином, на момент огляду хворого [PERSON] консиліумом лікарів в контрольний період (11.01.2015 р.) не описано загрозливого для життя стану, який би перешкоджав «самостійно забезпечувати умови свого життя в зв'язку із наявними у нього хворобами». Виходячи з вищевикладеного, комісією судово-медичних експертів не виявлено наявності факторів чи станів, які б беззастережно свідчили про неможливість гр. [PERSON] «самостійно забезпечувати умови свого життя» і, відповідно, «потребування сторонньої допомоги для забезпечення умов життя» станом на 11.01.2016 р. Відповіді експерта-психіатра (п.23 форми № 100/о, затвердженої наказом МОЗ України №527 від 28.07.2014р.) Дати категоричну відповідь на питання чи страждав покійний [PERSON] будь-яким психічним захворюванням за життя, станом на 11 січня 2016 року неможливо з причин, що детально викладені у п.22 даних «Висновків». З цих же причин неможливо дати відповідь на питання чи міг покійний [PERSON] 11 січня 2016 року о 14:30 годині в момент складання ним заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Г.В. за реєстраційним номером 24 за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Разом з цим, у висновках експерта психіатра зазначено, що будь-яке онкологічне захворювання є одним із найбільш потужних стресових факторів, що здійснюють вплив на психічну діяльність особи. До психотравмуючих факторів відносять : сам факт діагностики онкологічного захворювання; малу вірогідність його виліковування ( з точки зору хворого); порушення стійких життєвих стереотипів та високий відсоток летального завершення. Окрім того, онкологія формує астенічні та депресивні прояви у вигляді виснажливості при розумовому навантажені, послаблення пам'яті та уваги, байдужості до оточуючого, власної волі та фіналу захворювання. ….. при розладах астенічного кола у осіб з онкологічною патологією являються також і станами «астенічної сплутаності» , що характеризується елементами дезорієнтації, транзиторними розладами свідомості, коли хворі не оцінюють ситуації в цілому. У подальшому спогади про ці перенесені стани або вкрай скупі, фрагментарні, або ж взагалі відсутні. …при онкології частіше за все спостерігаються стани порушеної свідомості у формі оглушіння. Ці стани нетривалі по часу, нестійкі, часто носять рецидивуючий характер і не завжди явно помітні оточуючим особам, що не є медичними працівниками, оскільки для їх виявлення і чіткого діагностування необхідні : досить тривале та інтелектуально навантажене спілкування з особою, задавання різноманітних питань та зміна характеру і змісту розмови. Відповідно до висновку ВСУ у справі за № 6-1531цс16, зазначив, що відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України суду слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі. Зазначеним вище висновком, експертами однозначно не встановлено чи міг покійний [PERSON] 11 січня 2016 року о 14:30 годині в момент складання ним заповіту, за реєстраційним номером 24 за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.43 Закону України «Про нотаріат» не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Відповідно до п.п.1,2 Глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. Відповідно до п.1.1, 1.6, 1.7 Глави 3 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Відповідно до ст.1248 Цивільного кодексу України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно ст.8 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна таємниця - сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов'язки тощо. Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також помічник нотаріуса зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю, навіть якщо їх діяльність обмежується наданням правової допомоги чи ознайомленням з документами і нотаріальна дія або дія, яка прирівнюється до нотаріальної, не вчинялась. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до ст.1255 ЦК України нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. Відповідно до ст.52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Пленум Верховного Суду України у постанові №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що «Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, зокрема, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, тому, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.» Як встановлено судом, при складанні та посвідченні даного заповіту нотаріусом не були дотримані вимоги закону України. Так, нотаріусом порушені вимоги ст.43 Закону України «Про нотаріат», оскільки заповіт був складений у відсутності [PERSON], без належного встановлення його особи та його дійсних намірів щодо вчинення відповідної дії, так як встановлення особи по телефону законодавством не передбачено та законом прямо зазначено, що не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності особи. Дана обставина підтверджується також наданою нотаріусом копією журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, з якої вбачається, що 11.01.2016 року нотаріус Романюк Г.В. в лікарні у [PERSON] була лише один раз, а саме при підписанні останнім заповіту. Надалі, показами відповідача [PERSON], третьої особи приватного нотаріуса [PERSON], свідка [PERSON] судом встановлено, що при посвідченні заповіту нотаріусом були допущені порушення ст.8 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 1253, 1255 Цивільного кодексу України, так як при підписанні заповіту [PERSON] були присутня відповідачка [PERSON], на користь якої був складений заповіт та свідок [PERSON] Зазначена обставина визнана відповідачкою та третьою особою. В зв'язку з цим, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Порядок посвідчення заповітів передбачає присутність тільки заповідача та особи, яка посвідчує заповіт, а також у визначених випадках свідків і особи, яка підписує заповіт замість заповідача. Отже, якщо при його посвідченні присутня будь-яка інша особа, яка не виступає як свідок чи не підписує заповіт замість заповідача, це є порушенням порядку його посвідчення, що тягне за собою нікчемність заповіту. Розглядаючи посвідчення правочину як відповідний порядок, що регламентований чинним законодавством, можна зробити висновок, що невиконання нотаріусом або іншою особою, яка вчиняє нотаріальну дію, вимог щодо дотримання нотаріальної таємниці під час вчинення нотаріальної дії, зокрема, у випадку присутності третіх осіб, є порушенням цього порядку і навіть здатне, впливати на волевиявлення особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Надалі, з цих же підстав суд вважає доведеною обставину порушення приватним нотаріусом [PERSON] вимоги закону, яка передбачена ст.52 Закону України «Про нотаріат», оскільки запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій нотаріусом був зроблений у відсутності посвідчувального напису на заповіті та його підписання ним. Так, приватний нотаріус [PERSON] визнала, що посвідчувальний напис вона здійснила на своєму робочому місті в нотаріальній конторі. Покази нотаріуса знайшли своє підтвердження в доказах досліджених судом зокрема, як вбачається із оскаржуваного заповіту, час підписання, а саме о 14 годині 30 хвилин, а також номер 24 реєстрації заповіту в реєстрі надрукований за допомогою комп'ютера. Згідно наданою нотаріусом копії сторінки журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій є запис про посвідчення його в приміщенні лікарні швидкої медичної допомоги. Вищенаведене повністю узгоджуються і з поясненням свідка [PERSON], яка будучи допитана в якості свідка в судовому засіданні пояснила, що після того, як [PERSON] підписав заповіт, вона з нотаріусом поїхала до нотаріальної контори, де нотаріус дооформила заповіт та передала вже готовий документ їй. Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, суду доведено, що при складанні заповіту нотаріусом були допущені порушення норм Закону, які передбачають складання та підписання заповіту, зокрема, текст заповіту було складено у відсутності заповідача, без встановлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії; при підписанні заповіту були присутні сторонні особи, окрім того, при підписанні та оголошенні заповіту була присутня і особа, на користь якої складено заповіт; запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій був здійснений нотаріусом при відсутності посвідчувального напису на документі та підпису нотаріуса. Аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку, що позовна заява [PERSON] про визнання заповіту, укладеного [PERSON], який помер [INFO] року на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Романюк Ганною Валеріївною 11 січня 2016 року за №24 недійсним та нікчемним підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved