Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача Чернівецької міської ради про визнання права власності на майно. В позовній заяві вказує, що [INFO] році помер [PERSON] , що являється рідним батьком позивача [PERSON] . З метою забезпечення житлом працівників Хімічного заводу міста Чернівці, батькові позивача було виділено житло дія проживання його сім`ї, у зв`язку із чим сім`я [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач зареєстрований та проживає у вищезазначеному майні з 19.02.1985 року, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та реєстрації від 05.09.2019 року. 27 липня 1989 року на підставі рішення №159 /9 від 14.07.1989 року було переоформлено з покійного [PERSON] особовий рахунок на житлову квартиру [ADDRESS] на позивача [PERSON] у зв`язку із створенням нової сім`ї. Проживаючи більше 32 роки зі своєю сім`єю у вищенаведеному майні, позивач сплачує комунальні та всі інші витрати, пов`язані з утриманням майна; зробили капітальний ремонт за власні кошти; підключили житло до центральних мереж водопостачання та водовідведення; проведено газопостачання до даної квартири, що підтверджується проектами, технічними документами. Позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, але державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено у державній реєстрації права власності на дану квартиру на підставі не подання документу, що підтверджує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,30 кв.м. в тому числі житловою - 27,8 кв.м. 19 серпня 2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі і призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання спрямував до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, до початку судового засідання представник ЧМР Осовська М. спрямувала до суду пояснення, де вказала, що ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами, не заперечують проти задоволення позовних вимог, якщо це не впливає на права та інтереси інших осіб. У зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника міської ради в судове засідання, просять розглядати дану справу без їх участі та ухвалити рішення відповідно до вимог ст.200 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з даних вимог закону, зокрема, враховуючи те, що відповідач позов визнав, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що по справі на підготовчому провадженні слід ухвалити рішення, яким позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] році помер [PERSON] , що являється рідним батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). З метою забезпечення житлом працівників Хімічного заводу міста Чернівці, батькові позивача [PERSON] було виділено житло дія проживання його сім`ї, у зв`язку із чим сім`я [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки (а.с.23). Як вбачається з довідки ПП «Регіон Центр» №1933 від 05.09.2019 року позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 19.02.1985 року, а також зареєстровані та проживають у вказаній квартирі його дружина та син (а.с.17). 27 липня 1989 року на підставі рішення №159/9 від 14.07.1989 року було переоформлено з покійного [PERSON] особовий рахунок на житлову квартиру [ADDRESS] на позивача [PERSON] , що підтверджується копією довідки №335 (а.с.22). Згідно листа Департаменту житлово-комунального господарства ЧМР від 17.09.2019 року, основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] з 1985 року є [PERSON] (а.с.26). Як вбачається з технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , в ній зроблено капітальний ремонт, житло підключено до центральних мереж водопостачання та водовідведення; проведено газопостачання до даноїквартири. Замовник позивач [PERSON] (а.с.18-21, 27, 28). Встановлені в судовому засіданні обставини справи, підтверджуються наявними в матеріалах цивільної справи письмовими доказами. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 4ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою, другою ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття Права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою, що за адресою: [ADDRESS] , беручи до уваги, що відповідач Чернівецька міська рада не заперечують щодо визнання за позивачем права власності на дану квартиру, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved