Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Заявниця [PERSON] 18 липня 2017 року звернулася до суду із заявою про визнання її доньки [PERSON], [INFO], недієздатною, посилаючись на те, що її донька [PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства, вона страждає тяжким психічним захворюванням і з цього приводу неодноразово проходила лікування у спеціалізованих психіатричних закладах. В останні роки стан здоров'я [PERSON] значно погіршився, вона не усвідомлює наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися і оцінювати прості життєві ситуації, потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги в простих життєвих ситуаціях. Внаслідок стійкого психічного розладу [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, чому потребує постійного догляду та встановлення опіки над нею. Представник заявниці у судове засідання не з»явився, проте подав до суду заяву, в якій просить заяву [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною задовольнити та розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Представник заінтересованої особи - органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з"явився, проте подав до суду заяву, в якій просить заяву [PERSON] про визнання [PERSON] недієздатною задовольнити та розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підставна і підлягає до задоволення. Частиною 1 статті 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та /або/ керувати ними. Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Аналізуючи зміст наведеної норми, суд вважає, що [PERSON], як мати [PERSON], є належним заявником у даній справі. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], з дитинства страждає психічним захворюванням та що вона проживає у [ADDRESS] разом з мамою [PERSON], яка здійснює за нею постійний догляд і надає необхідну допомогу, так як вона не вміє правильно орієнтуватися в просторі і оцінювати прості життєві ситуації. Згідно довідки МСЕК від 22.08.2011р. /а.с.6/, [PERSON], [INFO], є інвалідом першої групи, підгрупа „А" з дитинства, потребує постійного стороннього догляду, нагляду, допомоги. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №267 від 24.05.2017р. /а.с.23-24/, [PERSON], [INFO], страждає хронічним, стійким психічним розладом у формі вираженої розумової відсталості в ступені імбецильності, а тому за своїм психічним станом вона не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки. Виходячи із наведеного та враховуючи, що [PERSON], [INFO], внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку, що заяву слід задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], недієздатною. На підставі наведеного та

Outcome: approved