Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся в суд з даним позовом до відповідача [PERSON], в якому вказує, що являється власником квартири [ADDRESS]. Зазначає, що вказане житло належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу квартири від 26.04.2017 року. За даною адресою у його в його квартирі зареєстрований відповідач, який в даній квартирі не проживає та особистих речей не зберігає. Відповідно до умов договору купівлі продажу квартири, а саме п.3.6 продавець разом з членами своєї сім»ї зобов»язувався знятися з реєстрації з даної квартири до 01.08.2017 року, однак станом на сьогоднішній день відповідач по справі з реєстрації не знявся. Реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує його права на розпорядження житлом, яке перебуває виключно у його власності. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування його квартирою. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 26.10.2017р. повторно не прибув, та не повідомив суд про причини своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З дослідженої в судовому засіданні копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2017 року встановлено, що [PERSON] в цілому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира налажить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.04.2017 р. посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №751. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Згідност. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно дост. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до довідки №1044 від 12.04.2017 року виданої виконавчим комітетом Сокальської міської ради встановлено в квартирі зареєстрований [PERSON] Внаслідок реєстрації відповідача в квартирі, позивач вимушений нести додаткові витрати на утримання квартири та комунальні послуги, чим порушуються його права як власника. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України у справі №6-158/14ЦС від 05.11.2014 року, право членів сім»ї власника будинку, користування цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім»ї якого вони є; із припиненням права власності особи, втрачається право користування житловим приміщенням у членів його сім»ї.. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік. Відповідач [PERSON] був прописаний в даній квартирі як член сім»ї попереднього власника [PERSON] та станом на день звернення до суду він не є власником даного житла та не зареєстрований в ньому. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 9 Житлового кодексу УРСР (надалі ЖК УРСР) визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно роз'яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першоїстатті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, статті71,72,116,156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду України у справах: №6-10723св08, № 6-2778св08, №6-55662св10, згідно з якими право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Судом встановлено, що відповідач в квартирі не проживає, житлом не користується, його речі в квартирі відсутні, комунальні послуги не оплачує, ніякої участі в утриманні даного житла не приймає. За таких обставин суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив зв'язок з житлом, так як в спірному житлі не проживає, що являється підставою для втрати права користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку №27 по вул. Б.Хмельницького, в м. Сокаль, Львівської області. На підставі наведеного та

Outcome: approved