Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] до 19.03.2015. Від спільного проживання мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає із нею. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.10.2018 із відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття. На сьогоднішній день дитина всеціло перебуває на утриманні позивача та продовжує проживати із нею. Позивач посилається на те, що самостійно не спроможна забезпечити сина всім необхідним для його нормального розвитку та виховання на належному рівні, оскільки з часу прийняття рішення про стягнення аліментів підвищилися ціни на продукти харчування, електроенергію, газ, предмети першої необхідності. Крім цього, з моменту присудження аліментів збільшився встановлений державою прожитковий мінімум на дитину, а також значно погіршився стан її здоров`я. Позивач зазначає, що в даний період вона ніде не працює, самостійно виховує двох дітей, в тому числі їх спільного із відповідачем сина. Їй відомо, що відповідач офіційно ніде не працює та офіційних доходів не має, проте є фізично здоровою особою та спроможний поліпшити своє матеріальне становище шляхом офіційного працевлаштування. У зв`язку із наведеним просила змінити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.10.2018 із 1000 грн. на 4000 грн., починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, не дивлячись на своєчасне та належне її повідомлення про час та місце судового розгляду справи, попередньо подала до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині розміру стягуваних аліментів, а саме з 4000 грн до 2000 грн, також клопотала про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві клопотав про розгляд справи в його відсутності, визнав уточнені позивачкою позовні вимоги, погодившись із встановленням йому аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі по 2000 грн. щомісячно. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за доцільне ухвалити рішення в даному судовому засіданні, на підставі зібраних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.04.2019 відповідач є батьком останнього (а.с.8). Після розірвання шлюбу між сторонами, неповнолітній син - [PERSON] залишився проживати із позивачем та на даний час знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 16.10.2018 із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина - [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 22.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік»: для дітей віком від 6 до 18 років встановлено прожитковий мінімум: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Роз`яснення абз.4 п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Як роз`яснено у п.23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України ( в редакції чинній на час вирішення спору) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення позивача до суду з позовом про збільшення розміру аліментів є внесення змін в Сімейний Кодекс України щодо мінімального гарантованого розміру стягуваних аліментів, а також збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. З часу присудження аліментів, які були визначені в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн, в Україні значно підвищилася вартість життя. Матеріальний стан позивача та аліменти у розмірі 1000 грн. на дитину не можуть забезпечити належний рівень, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно досліджених медичних документів, які надані позивачкою вбачається, що [PERSON] має проблеми із здоров`ям, проходить постійне лікування та обстеження в медичних закладах (а.с. 28-53) , у зв`язку із чим вона не може забезпечити належний рівень, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Також встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від сина. Крім сина - [PERSON] , [INFO] , має на утриманні одну малолітню дитину від іншого шлюбу, офіційно ніде не працює, періодично сплачує аліменти, які присуджені судом. Станом на 30.09.2020 заборгованість по сплаті аліментів становить 13418 грн., що вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.23). Оскільки з дня присудження аліментів минуло майже 3 роки, їх розмір на час виникнення спірних відносин між сторонами є меншим за мінімальний, що передбачений ч.2 ст. 182 СК України, суд, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини та матеріальне становище сторін, вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог і збільшення розміру стягуваних аліментів, раніше визначених судом, до 2000 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів буде необхідним і достатнім для забезпечення нормального розвитку дитини та максимально відповідати її інтересам. Згідно приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд вважає, що із відповідача [PERSON] слід стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 грн, що становить 50 % відповідно до ставки, що підлягала сплаті при поданні даної позовної заяви. Згідно ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 10:30 год. 07.09.2021 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено 13.09.2021 (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України, з урахуванням вихідних днів), то датою ухвалення даного судового рішення є 13.09.2021. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набрала чинності для України 27.09.1991 року, ст.ст. 180, 182, 184, ст. 192 СК України,

Outcome: approved