Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати незаконною відмову Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області у проведенні за її зверненням приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] та зобов`язати Потіївську сільську раду Радомишльського району Житомирської області провести приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS] , на [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач 10.01.2005 була прийнята на роботу акушером фельдшерсько-акушерського пункту с. Облітки та на 0,5 посадового окладу в с. Дитинець Радомишльського району Житомирськоъ області, з цього ж періоду була заселена разом із своїми дітьми в квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що розташована у приміщенні фельдшерсько-акушерського пункту та перебуває на балансі Потіївської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, на даний час проживає та зареєстрована у вказаній квартирі. У вересні 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на приватизацію вказаної квартири, проте, отримала лист від 10.10.2018 № 708, зі змісту якого слідує, що рішення щодо приватизації квартири прийнято не було, оскільки більша частина присутніх членів виконавчого комітету проголосувала проти надання такого дозволу. Ухвалою від 31.07.2019 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов, копії ухвали направлено сторонам, а відповідачу, крім того, копію позовної заяви та доданих документів на 17 арк. (а.с.43,44,45). Відповідач отримав відправлення 22.08.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.46), однак, відзив на позов до суду не направив. Ухвалою суду від 04.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 11.12.2019 (а.с.62). Суддя Луньова Д.Ю. на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2019 № 1444/0/15-19 відряджена для здійснення правосуддя до Радомишльського районного суду Житомирської області строком на шість місяців із 14.06.2019. Строк відрядження судді Луньової Д.Ю. закінчився 14.12.2019. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2019, головуючим суддею у даній справі визначено Сіренко Н.С.. Ухвалою від 16.01.2020 суддя Сіренко Н.С. прийняла вказану цивільну справу до свого провадження та призначила судове засідання на 06.03.2020 (а.с.71). В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, свого представника до суду не направив, в матеріалах справи наявна заява від 01.10.2019, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.60). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків. Статтею 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16.12.1966 (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16.12.1966, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Право на житло є також одним із конституційних прав громадян. Гарантіями здійснення цього права є обов`язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату (частини перша, друга статті 47 Основного Закону України). Отже, право людини на житло є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (частини перша, друга статті 24). Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина друга статті 22, частина перша статті 64 Основного Закону України). Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19.06.1992\~№ 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Поняття державного житлового фонду визначено статтею 1 вказаного Закону, де державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Згідно ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Судом встановлено,\~що згідно розпорядження сільського голови від 10.01.2005 № 4 позивач була прийнята на роботу акушером фельдшерсько-акушерського пункту села Облітки та на 0,5 посадового окладу завідуючої ФП "Дитинець". Відповідно до наказу від 03.11.2014 № 51-к позивач звільнена з роботи за власним бажанням у відповідності до ст. 38 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.17). З березня\~2005\~позивач була\~заселена разом\~зі своїми\~дітьми [PERSON] ,\~1987\~р.н.,\~та [PERSON] ,\~1994\~р.н.,\~в квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що розташована\~у приміщенні\~фельдшерсько-акушерського\~пункту,\~та зареєстрована\~з дітьми\~за цією\~адресою,\~де і\~проживає по\~даний час.Вказана квартира\~перебуває на\~балансі Потіївської\~сільської ради,\~що підтверджується\~довідкою від\~24.01.2019\~№ 23,\~виданою виконавчим\~комітетом Потіївської\~сільської ради\~Радомишльського району\~Житомирської області\~на підставі\~запису погосподарської\~книги №\~4\~за 2016-2020\~роки по\~особовому рахунку\~№ [NUMBER] (а.с.6,29). Листом від 10.10.2018 № 708 Потіївська сільська рада Радомишльського району Житомирської області повідомила позивача про те, що заява розглянута на засіданні виконавчого комітету Потіївської сільської ради, однак, рішення щодо надання дозволу на приватизацію прийнято не було, оскільки більша частина присутніх членів виконавчого комітету проголосувала проти надання такого дозволу (а.с.30). Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992, № 2482-XII (далі - Закон) визначено, що приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ч. 4 ст. 5 Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України, від 16.12.2009, №396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. Згідно з п.п. 10, 11\~ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,\~органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Такі випадки передбачені п. 2\~ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивача цей перелік не розповсюджується. Позивач з дітьми була вселена до квартири на законних підставах, незаконність проживання ніким не оспорюється. Згідно\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права і інтересу. З огляду на викладене, право позивача та членів її сім`ї, що виникло із житлових правовідносин, підлягає захисту в обраний нею спосіб. Приймаючи рішення у вказаній справі, суд бере до уваги письмову заяву представника відповідача про визнання позову, враховуючи при цьому положення ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України про те, що відповідач може\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві,\~а у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства та встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved