Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Звернувшись з даним позовом, [PERSON] просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON] будинок, який розташований за адресою: 3-й провулок Леваневського, будинок № 31 у м. Камянське (Дніпродзержинськ) Дніпропетровської області. Визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку № 31 по 3-му провулку Леваневського у м. Камянське, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору, а також витрати понесені у звязку із залученням спеціаліста. В обґрунтування позову посилається на те, що з 03 листопада 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Після народження сина, вона зареєструвала його за місцем своєї реєстрації, хоча мешкали всією сімєю в придбаному будинку № 31 по 3-му провулку Леваневського в м. Камянське. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинськ від 20 квітня 2016 року шлюб було розірвано. У звязку з припиненням шлюбних відносин, виникло питання щодо володіння та користування майном набутим за час шлюбу. 12 липня 2016 року вона вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на [PERSON]. За час шлюбу, нею та відповідачем було придбано будинок, який розташований за адресою: 3-й провулок Леваневського, будинок № 31 в м. Камянське. Договір купівлі-продажу будинку було укладено 27 лютого 2014 року та посвідчено приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] на ім'я відповідача, ринкова вартість майна на час розгляду справи становить: 225211,00 гривень. У зв'язку з тим, що спірний будинок був придбаний для сімейного проживання за сумісні грошові кошти, вважає, що має право на 1/2 частину будинку. У добровільному порядку відповідач поділити майно, набуте за час шлюбу, відмовляється, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позові, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що 30.01.2014 року його мати [PERSON] продала належну їй квартиру № 136 в б. 2 по вул. Радистів у м. Дніпропетровську за 149 540 грн. і вже за ці гроші був придбаний будинок № 31 по 3-му провулку Леваневського у м. Дніпродзержинську. На час придбання будинку він працював електрогазозварювальником, мав невисоку заробітну плату у розмірі 1400 - 1500 грн. і не мав фінансової можливості придбати будинок. Позивачка не працювала, здійснювала догляд за малолітньою дитиною. Бажає щоб будинок належав його сину. Враховуючи, що будинок був придбаний на за спільні кошти подружжя просить у задоволенні позову відмовити Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 03 листопада 2012 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 783 (а.с. 6). За період перебування у зареєстрованому шлюбі відповідачем [PERSON] був придбаний житловий будинок № 31, розташований по 3-му провулку Леваневського у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 27 лютого 2014 року нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] (а.с. 10-11). Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12). Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було, шлюбний договір між ними не укладався. Режим окремого проживання між сторонами по справі на час придбання спірного майна судом не встановлювався. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матір'ю відповідача [PERSON] 30.01.2014 року вона продала належну їй квартиру № 136 в б. № 2 по вул. Радистів у м. Дніпропетровську за 149 540 грн. і вже за ці гроші був придбаний будинок № 31 по 3-му провулку Леваневського у м. Дніпродзержинську. Спірний будинок був придбаний за її власні кошти, а не за кошти подружжя. Крім того вона зареєстрована в спірному будинку і він належить їй. Гроші на купівлю будинку передавала сину [PERSON] на одинці, тому цей факт ніхто підтвердити не може. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачу у судовому засіданні роз'яснювалось положення ст. 60 ЦПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів, але відповідач таким правом не скористався. Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірний будинок був придбаний не за спільні кошти подружжя. Крім того із наданого відповідачем договору купівлі-продажу від 30.01.2014 року квартири № 136 в б. № 2 по вул. Радистів у м. Дніпропетровську вбачається, що продавцями за договором були [PERSON], [PERSON] і [PERSON], отже відповідач мав частку права власності в зазначеній квартирі. Враховуючи вищезазначене, а також те, що майно, яке є об'єктом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку та визнання за відповідачем права власності на 1/2 частину спірного будинку, виділивши ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишивши майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved