Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Шевцова Володимира Олександровича» в особі голови Шевцова Володимира Олександровича про розірвання договору оренди землі, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2017 році між ним та Фермерським господарством Шевцова В.О. в особі голови Шевцова В.О. укладений договір оренди землі, відповідно до якого ним в оренду була передана земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER]. Строк дії договору - 30 років. Відповідно до п. 9 даного Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі: 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 6 153,27 грн. (шість тисяч сто п`ятдесят три гривні 27 коп.) Згідно п. 11 даного Договору орендна плата вноситься у строк до 30 листопада відповідного поточного року, однак відповідач в порушення вищевказаних вимог систематично не сплачує орендну плату. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 квітня 2019 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21 травня 2019 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2019 року вирішено питання щодо проведення заочного розгляду по справі. Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити, у разі неявки відповідача просить винести заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулася на адресу суду з відміткою "про отримання судової повістки", відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи у його відсутність також не надав. У відповідності до п.1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. З`ясувавши думку позивача, судом встановлені такі факти та відповідні до них правовідносини. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Так, позивач є власником земельної ділянки площею 6.2305 га., кадастровий номер [NUMBER] ,розташованої на території Кислівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . У 2017 році між [PERSON] та Фермерським господарством Шевцова В.О. в особі голови Шевцова В.О. укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивачем в оренду була передана відповідачу земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER]. Згідно п. п. 9,11 даного Договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі: 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка складає 153831,82*0,04= 6 153,27 грн. (шість тисяч сто п`ятдесят три гривні 27 коп.), у строк до 30 листопада відповідного поточного року. Відповідно до акту приймання-передачі об`єкта оренди [PERSON] передав, а Фермерське господарство Шевцова В.О. в особі голови Шевцова В .О прийняв земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] в оренду. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 83061479 від 22.03.2017 року підтверджується, що земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] , площею 6.2305 га. за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1174699663237, перебуває в оренді на підставі договору оренди землі Б/Н від 13.03.2017 року, строк дії якого становить 30 років. Згідно листа повідомлення від 09.12.2018 року [PERSON] повідомив Фермерське господарство Шевцова В.О., в особі голови Шевцова В.О про несплату ним орендної плати та наполягав на припиненні договору оренди земельної ділянки 6323782500:01:000:0086 площею 6.2305 га . ( а.с. 4-12). Частиною першою ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частина 1 статті 627 ЦК України регламентує, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст.792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Водночас у пункті д) частини першої ст.141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі ст. ст. 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до частини другої ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі №484/301/18). Таким чином суд приходить до висновку, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди землі, а її несплата є суттєвим порушенням умов такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Пунктом 34 договору передбачено, що дія договору припиняється у тому числі шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). За змістом ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Європейський суд з прав людини у п.145 рішення від 15.11.1996 року, постановленого у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (заява №22414/93)зазначив, що суть ст.13 Конвенції зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» у рішенні від 17 липня 2008 року Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до обґрунтованого висновку, що договір оренди землі від 13.03.2017 року, укладений між сторонами має бути розірваний за вимогою позивача, внаслідок істотних порушень умов договору орендарем, зокрема систематичної невиплати орендної плати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved