Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» грошових коштів в розмірі 45000,00грн. та нарахованих процентів за договорам банківського вкладу, укладеного між позивачем та відповідачем. Позивач неодноразово звертався до банку із заявою про повернення суми депозиту з нарахованими процентами, але кошти повернені не були. У зв'язку з тим, що банк не виконує свої зобов'язання, щодо повернення суми вкладу у розмірі 45000,00грн. та відсотків по ньому, позивач просить стягнути їх на його користь у судовому порядку. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі просила його задовольнити, заявила клопотання про ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судові засідання жодного разу не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони без поважних причин. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст.10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони в справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В судовому засіданні встановлено, що 24 грудня 2014 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі начальника відділення №9 був укладений договір-заява № 313731/56761/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші». Згідно п. 1 зазначеного договору позивачка внесла, а відповідач прийняв грошові кошти в національній валюті України на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 45000,00 грн. Згідно п. 2 договору, банк зобов'язався нараховувати і виплачувати позивачці 25 % річних із зазначеної суми. На виконання умов договору 14.01.2014 року я [PERSON] внесла на рахунок [NUMBER] грошові кошти в сумі 45000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 24.12.2014 року. 24.03.2015 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату внесених за договором грошових коштів в сумі 45000,00грн. та нарахованих відсотків, відповідач відмовив у задоволенні її вимоги, та наполіг на укладенні додаткової угоди до договору - заяви № 313731/56761/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші», згідно до якої термін дії договору-заяви був продовжений до 24 червня 2015 року. 30.03.2015 року позивачка знову звернулась до відповідача із письмовою заявою про дострокове розірвання договору та повернення грошових коштів. 27.04.2015 року на її адресу надійшов лист № 1975 з рекомендацією звернутись до відділення банку для подальшого обслуговування. 18.05.2015 року позивачка звернулась із повторною заявою про дострокове розірвання договору, однак її заява залишена без розгляду. Станом на 03.06.2015 року загальна сума боргу за кредитним договорам складає 45000,00грн. та не виплачені відсотки за договором. Згідно з ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 45000,00грн. з нарахованими процентами. Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню і сума судового збору, що становить 1218 грн

Outcome: approved