Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача та просить стягнути з [PERSON] 2300 (дві тисячі триста) грн. як відшкодування завданої матеріальної шкоди, і 2000 (дві тисячі) грн. як відшкодування завданої моральної шкоди. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 20 липня 2016 року, приблизно біля 18.00 год. він на велосипеді марки «Дорожник» їхав по вул. Миру в м.Дубровиця Рівненської області. В цей час біля нього проїхав автомобіль [NUMBER], який мало не зачепив його. Проїхавши певну відстань, автомобіль зупинився на вул. Нова в м.Дубровиця Рівненської області. [PERSON] підійшов до автомобіля, в якому знаходився відповідач [PERSON]. На зауваження позивача про те, що він його мало не збив, відповідач підійшов до свого автомобіля, відкрив багажник, дістав бейсбольну біту і почав трощити велосипед позивача марки Дорожник. В результаті чого велосипед ним було розбито повністю, і він став непридатним для використання. На прохання позивача припинити нищити майно, відповідач не реагував, а сів в машину і поїхав. Після цього позивач викликав працівників поліції, які, приїхавши на місце, оформили відповідні документи і через деякий час передали справу до суду. Постановою Дубровицького районного суду від 16 серпня 2016 року, [PERSON] був визнаний винним в скоєнні дрібного хуліганства і був притягнутий до адміністративної відповідальності. Крім того, позивач вказує, що такими протиправними діями, відповідач завдав йому моральну шкоду, оскільки побачивши, що велосипед знищений, він пережив нервовий стрес, такі протиправні дії відповідача приголомшили його. Звернення до правоохоронних органів, огляд місця події в його присутності та в багатолюдному місці, розмови знайомих порушили нормальний життєвий уклад. При цьому, знищений відповідачем по справі велосипед Дорожник був для нього справжньою матеріальною цінністю, єдиним транспортним засобом для пересування, і був куплений з метою полегшення праці, оскільки він є пенсіонером і вже не має реальної можливості придбати собі новий велосипед. В судовому засіданні позивач позов підтримав з зазначених в ньому підстав. Відповідач пред'явлений позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог з підстав, викладених у запереченні проти позову, де вказує, що 20 липня 2016 року біля 18 годин він приїхав автомобілем марки «Шкода» із своєю знайомою [PERSON] до її будинку, який розташований в м. Дубровиця по вулиці Нова-50, Рівненської області. Знаходячись у її дворі, до будинку на велосипеді марки «Дорожник» приїхав [PERSON] та почав звинувачувати [PERSON] в тому, що він його «підрізав» автомобілем на дорозі, коли він їхав вказаним велосипедом. У відповідь на це, [PERSON] відповів [PERSON], що його обвинувачення є несправедливими та безпідставними. На що [PERSON] в присутності [PERSON], почав ображати [PERSON] різними брудними та нецензурними словами, які принижували його честь та гідність. [PERSON] попросила [PERSON], щоб той перестав в її присутності висловлюватися на всю вулицю вказаними словами та принижувати [PERSON] і їхав від її будинку, та останній на це не реагував. Велосипед позивача був старий, бувший в користуванні, на якому була обідрана фарба та не мав належного товарного вигляду. Для припинення вказаних дій [PERSON] [PERSON] взяв у дворі будинку палицю та один раз вдарив нею по передньому колесі його велосипеда, але механічних пошкоджень йому не причинив. Після цього автомобілем поїхав по своїх справах в с. Берестя Дубровицького району Рівненської області. Коли того вечора, біля 22 годин [PERSON] повернувся до будинку [PERSON], то велосипед [PERSON] стояв біля воріт її будинку, а після того, як поїхав від її будинку, то велосипеда більше не бачив. У запереченні відповідач вказує, що позивачем не надано суду жодного доказу про те, хто є власником цього велосипеда, не надано суду доказів реальної вартості велосипеда з врахуванням зносу та калькуляції вартості відновлювального його ремонту, а також доказів, що велосипед розбив саме [PERSON] Крім цього, [PERSON] предявивши вимоги про стягнення з нього 2000,00 грн. заподіяної моральної шкоди, не надав суду жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування її наявності та розміру. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що під вечір 20 липня 2016 року він почув на вулиці шум. Коли виглянув на вулицю, то побачив, що на дорозі лежить велосипед, від якого з битою у двір пішов [PERSON] Далі через дві хвилини він вийшов з двору з битою в руках і знову продовжив бити битою велосипед по задньому його колесу. Тим часом [PERSON] стояв збоку. Побачивши це, [PERSON] вигукнув [PERSON], щоб він не робив такого. Почувши його голос [PERSON] відразу положив биту у багажник свого автомобіля. Після цього [PERSON] почав телефонувати у відділ поліції, а [PERSON] підійшов до [PERSON] і сказав йому, щоб говорив, що він нічого не бачив. На що [PERSON] відповів, що бачив все, що він робив. Після цього [PERSON] почав йому погрожувати, а далі пішов у свій автомобіль. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є працівником поліції Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області. 20 липня 2016 року до від чергового Дубровицького ВП надійшло повідомлення про ДТП та пошкодження майна. Приїхавши на місце події побачив [PERSON] та пошкоджений велосипед, в якому були побиті два колеса, погнуті та вибиті спиці, також були побиті вилка та рама. Вказаний велосипед [PERSON] відразу почав фотографувати, а після того відібрав пояснення в учасників події. Згодом до них вийшла теща [PERSON] [PERSON], яка почала телефонувати останньому, проте прочекавши 15-20 хв., він так на місце події і не приїхав. Згодом [PERSON] ще раз зателефонувала [PERSON] та повідомила, щоб він приїхав у відділ поліції. Далі [PERSON] сказала потерпілому, щоб він залишив велосипед у них і це питання вони мирним шляхом вирішать, на що він погодився. Після цього [PERSON] поїхав у відділ поліції. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що того дня приїхала разом із [PERSON] до свого будинку. Коли вони зайшли в двір, то почули в свою адресу від [PERSON] нецензурні слова, які лунали на всю вулицю. Незрозумівши в чому справа, вони вийшли на вулицю запитати в чому справа, але конкретної відповіді не почули, а були одні нецензурні слова та його неадекватна поведінка. Після цього [PERSON] дуже розлютився і попросив [PERSON]В піти звідти, проте він відмовився. Тоді [PERSON] взяв палицю, підійшов до велосипеда [PERSON] і вдарив один раз по колесу велосипеда. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працює інспектором Дубровицького ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області. Перебуваючи на службі, до нього надійшло повідомлення про вчинення ДТП. Приїхавши на місце події побачив, що на узбіччі лежить велосипед, в якому були пошкоджені колеса. Далі запитав [PERSON], що сталось і він відповів, що невідомий йому громадянин під час суперечки взяв палицю і пошкодив йому колеса в велосипеді. Потім на вулицю вийшла теща [PERSON] - [PERSON], яка домовлялась з [PERSON], що вони відремонтують велосипед. Через деякий час [PERSON] склав відносно [PERSON] адміністративний протокол за дрібне хуліганство, передбачене ст.173 КУпАП. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 20 липня 2016 року її чоловік [PERSON] прийшов додому та розповів, що зять [PERSON] побив йому велосипед. Після цього [PERSON] вирішила сама піти до [PERSON], щоб дізнатись, що трапилось. Коли [PERSON] до неї прийшла, то побачила під брамою побитий велосипед її чоловіка [PERSON], в якому погнуті колеса, а потім побачила й саму [PERSON], яка повідомила, що вони все владнають та помиряться. Через деякий час [PERSON] зустріла [PERSON] та запитала, де її велосипед, на що [PERSON] відповіла, що немає вже велосипеда, він поїхав на сміттєзвалище. Далі [PERSON] запитала в [PERSON] за що вони розбили велосипеда, а та відповіла, що за те, що [PERSON] ображав [PERSON] нецензурними словами. Згодом до неї зателефонував [PERSON] та повідомив, що він купив два колеса до велосипеда. На що [PERSON] йому сказала, щоб він віддав їхню раму до велосипеда, але на це він нічого не відповів. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 20 липня 2016 року, вона бачила, що велосипед лежав на дорозі біля сусідів. Більше нічого з тієї події вона не па'мятає. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.60 ЦПК України\~ кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Субєктами права власності є фізичні особи (громадяни України, іноземці, особи без громадянства), юридичні особи (господарські товариства, професійні спілки, громадські, релігійні обєднання тощо), держава. Їх рівність перед законом і забезпечення захисту їхніх прав державою закріплено у ст. 13 Конституції. Судом встановлено, зі слів позивача та пояснень відповідача, свідків, що [PERSON] мав у своїй власності велосипед марки «Дорожник». 20 липня 2016 року близько 18 год. по вул. Нова в м.Дубровиця Рівненської області відповідач вчинив дрібне хуліганство та пошкодив велосипед, належний [PERSON], що підтверджується копією постанови Дубровицького районного суду від 16 серпня 2016 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили 27.08.2016 року (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Згідно з розясненнями п.9 постанови Пленуму ВС Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 №6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обовязку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 20 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З наданої інформаційної довідки вартість велосипеда «Дорожник» станом на 15.08.2016 року становить 2300 гривень (а.с.9). Але вказана сума не є сумою матеріальної шкоди, яка визначається відповідно до вимог Закону України від 12.07.01р. Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, оскільки відповідно до його положень визначення збитку або розміру відшкодування є обов'язковим виглядом проведення оцінки. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом (ст. 7). Необхідність в оцінці збитку виникає тоді, коли сторони не приходять до загальної згоди, що прослідковується в даному випадку. Оскільки, відповідачем визнається факт пошкодження майна, але він не погоджується з розміром відшкодування вартості пошкодженого майна. Відповідно до вищевказаного закону, для того, щоб притягнути до відповідальності сторону, що завдала збиток, необхідно провести\~оцінку вартості цього збитку, для подальшого його компенсації, подачі позовної заяви до суду. Величина збитку при цьому складається з витрат на суму відновлювальних робіт і витрат на матеріали з врахуванням їх фізичного зносу. Практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб'єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 вищевказаного Закону\~(ст. 4); Суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону\~(ст. 5); Оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону\~ (ст. 6). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у ч.2 п.9 постанови Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.92р. №6 - коли відшкодування збитку в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному об'ємі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Але з пояснень позивача і матеріалів справи судом встановлено, що позивач не забрав велосипед після події, повязаної з його пошкодженням, тому встановити і оцінити суму збитків на даний час відповідно неможливо. Дослідивши обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги щодо розміру відшкодування заподіяної шкоди слід вказати, що оскільки велосипед, який, як вказувала свідок [PERSON], зі слів [PERSON], був викинутий на сміттєзвалище, а будь-якого висновку спеціаліста в цій галузі знань щодо можливості відновлення пошкодженого велосипеду та його вартості немає, тому відповідно відсутність належних і допустимих доказів фактично понесених позивачем витрат позбавляє суд можливості зробити висновок про доведеність позовної вимоги про стягнення з відповідача в якості відшкодування матеріальної шкоди 2300,00 грн., а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Крім того, відповідач в судовому засіданні вказував на те, що після вказаної події він придбав два колеса та запропонував позивачу їх замінити, однак останній відмовився. Також судом не було встановлено наявності будь-яких перешкод для того, щоб позивач забрав велосипед додому після пошкодження його відповідачем. Щодо позовних вимог в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, слід зазначити наступне. Положеннями ст.15 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, у відповідності з п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року\~ обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отож з огляду на те, що велосипед марки "Дорожник" був для позивача єдиним транспорним засобом для пересування, а після його втрати у нього був порушений життєвий уклад, а тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вина відповідача у спричиненні позивачу моральних страждань, у зв'язку із умисним пошкодженням його майна є доведеною, оскільки ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах. Проте, із врахуванням вимог розумності і справедливості, глибину душевних страждань, характер та обсяг, яких зазнав [PERSON] з вини [PERSON], ступінь вини останнього, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача 500,00 грн. завданої моральної шкоди. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.ст. 15,16, 20, 22, 23, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved