Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності. Посилався на те, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №336548 земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 7310136300:17:001:0093, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, була передана у спільну сумісну власність йому та його батькам: [PERSON] та [PERSON] , які одночасно були співвласниками житлового будинку за вказаною адресою. [INFO] [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем, який прийняв її спадщину, проте не оформив спадкових прав, був його батько - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №3604, виданого 09.04.2021 року на ім`я позивача, спадщина складається із 239/300 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] , з яких 61/300 ідеальних часток належали спадкодавцю [PERSON] , а 89/150 ідеальних часток належали [PERSON] . Інші 61/300 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами належать позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] . Також, до складу спадщини входить земельна ділянка, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 7310136300:17:001:0093. Він, як спадкоємець звернувся до нотаріуса з заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вище вказаної земельної ділянки, проте постановою №41/02-31 від 05.04.2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що частки померлих батьків [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені. Просив визначити, що розмір часток у спільній власності на земельну ділянку за кадастровим номером 7310136300:17:001:0093, площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] становить: 89/150 часток - [PERSON] , яка померла [INFO] ; 61/300 часток - [PERSON] , який помер [INFO] ; 61/300 частка - [PERSON] , [INFO] . Право спільної сумісної власності на земельну ділянку припинити. Ухвалою суду від 28.04.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 19.05.2021 року по справі було зарито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав через канцелярію суду заяву, в якій відніс вирішення спору на розсуд суду. Не заперечував проти розгляду справи у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, судом встановлено, що земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 7310136300:17:001:0093, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №336548, належала на праві спільної сумісної власності співвласникам: [PERSON] , [PERSON] та позивачу [PERSON] (а.с.16). Частки співвласників у майні визначені не були. Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.12.2020 року, [PERSON] належало на праві власності 89/150 частин будинковолодіння [ADDRESS] , а [PERSON] належало 61/300 часток вказаного будинковолодіння. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). [INFO] помер [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.04.2021 року, [PERSON] було видано свідоцтво на спадщину після смерті [PERSON] , 1939 року народження. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 239/300 ідеальних часток житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, під номером [ADDRESS] (а.с.10). Як було встановлено судом, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у виді частки у праві власності на земельну ділянку, що по [ADDRESS] , нотаріусом було відмовлено у зв`язку з тим, що не було визначено частки спадкодавця у праві спільної власності на майно (а.с.17). Частки співвласників у майні визначені не були. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або законом( ст.1217 ЦК України). У відповідності до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Предметом спору у даній справі є земельна ділянка по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи, що частка спадкодавців у будинковолодінні складають: [PERSON] - 89/150 частин, [PERSON] належало 61/300 часток вказаного будинковолодіння, то відповідно до наведених вище норм права позивач має право на визначення за ним права на 61/300 часток спірної земельної ділянки. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. З огляду на вище вказане та враховуючи, що у спадкоємця відсутня можливість іншого способу, окрім судового, захистити свої права, визнання позову відповідачем не порушує його прав та законних інтересів, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved