Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, яку уточнено 28.04.2016 року , в обгрунтування позову представник вказав, що з24 вересня 1979 року [PERSON] Ціціно Реуфівна та [PERSON] Мамія Мамудович перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЮТ № 280170, виданий відділом запису актів цивільного стану в АР Аджарія, Грузія. Від шлюбу у Позивача та Відповідача є четверо спільних дітей. Даний шлюб з 24 вересня 1979 року по 10 червня 2014 року не розірваний, про що свідчить довідка Державного агентства з розвитку . Під час перебування у зареєстрованому шлюбі Позивач та Відповідач за сімейні кошти набули право власності, зокрема, на 1/2 частину переобладнаної квартири загальною площею 44,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Однак, позивачеві стало відомо про те, що [PERSON] Відділом ДВС Криворізького МУЮ та [PERSON] Відділом ДВС Криворізького МУЮ, накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно [PERSON] Мамії Мамудовича. Такі дії відносно спільного майна подружжя позивач вважає такими, шо порушують права Позивача як співвласника майна у звязку з наступним. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки вищезазначене майно Позивач та Відповідач набули під час спільного сімейного життя в зареєстрованому шлюбі і поділ майна між Позивачем та Відповідачем не проводився, договір про поділ спільного нажитого майна не укладався, частки майна не визначалися та виділ майна в натурі не проводився, Позивач вважає вищезазначене майно спільним майном подружжя, яке повинно ділитися між ними в рівних частках, а саме по 1/4 частини кожному з них. Тому, з огляду на викладене та враховуючи, що частка Позивача в спільному майні подружжя не визначена та не виділена, звертається до суду з позовом про визначення частки у праві спільної сумісної власності подружжя, поділу спільного сумісного майна подружжя, визнання права приватної власності на частку у праві спільної сумісної власності та зняття з-під арешту частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Позивач [PERSON] надала суду належним чином засвідчену заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] надав в судове засідання заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності , просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з»явився, про день слухання справи повідомлений. \~\~\~\~ Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління в Дніпропетровській області в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління в Дніпропетровській області в судове засідання не з»явилася, про день слухання справи повідомлені. \~\~\~\~ Представник третьої особи Публічного Акціонерного Товариства "УкрСоцбанк" в судове засідання не з»явився, до суду надано довідку від банку , що за генеральним договором № М120/026/06 від 13.03.2006 року , укладений між банком та [PERSON] , в забезпечення якого було укладено Іпотечний договір № 120/040-І-М 120/026/06 від 13.03.2006 р. станом на 05.082016 року заборгованість погашена. Перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню за наступних підстав. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що з 24 вересня 1979 року [PERSON] Ціціно Реуфівна (Позивач) та [PERSON] Мамія Мамудович (Відповідач) перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЮТ №280170, виданий відділом запису актів цивільного стану в АР Аджарія, Грузія ( л.с. 38 ) . Від шлюбу у Позивача та Відповідача є четверо спільних дітей. Даний шлюб з 24 вересня 1979 року по 10 червня 2014 року не розірваний, про що свідчить довідка Державного агентства з розвитку МЮ Грузії ( л.с. 44 ). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі Позивач та Відповідач за сімейні кошти набули право власності, зокрема, на 1/2 частину переобладнаної квартири загальною площею 44,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ( л.с. 45 - оборот ). [PERSON] Відділом ДВС Криворізького МУЮ постановою про арешт майна від 27 03 2012 року , 30 05 2012 року та від 15 10 2010 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно [PERSON] Мамії Мамудовича. [PERSON] Відділом ДВС Криворізького МУЮ постановою про арешт майна від 31 03 2011 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно [PERSON] Мамії Мамудовича. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 368 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного прибутку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності і подружжя не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Відповідно до ст. 60 СК України воно вважається таким, що належить подружжю. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Частиною 1 ст. 73 СК України встановлено, що за зобовязання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття рішення судом про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно абзацу 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно врахувати, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу їх частки визнаються рівними. Згідно статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (стаття 372 ЦК України). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до статті 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя тощо. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В статті 72 СК України зазначено, що позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Оскільки вищезазначене майно Позивач та Відповідач набули під час спільного сімейного життя в зареєстрованому шлюбі і поділ майна між Позивачем та Відповідачем не проводився, договір про поділ спільного нажитого майна не укладався, частки майна не визначалися та виділ майна в натурі не проводився, вищезазначене майно є спільним майном подружжя, яке повинно ділитися між ними в рівних частках. Статтею 41 Конституції України\~визначеного кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Та з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частинах судові витрати в розмірі 1784, 97 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved