Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Другої полтавської Державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Бабича С.В. та просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку за адресою [ADDRESS] укладений [PERSON] посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабич С.В. Визнати за [PERSON] право власності за заповітом на 3/5 частини житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований у [ADDRESS] після смерті [PERSON] 18.10.2018 року представник позивача подала заяву про зміну предмета позову та просить суд визнати недійсним договір купівлі - продажу від 30.05.2018 року укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем Степаном Валерійовичем, зареєстрований в реєстрі за №279. Скасувати запис в державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснений 22.05.2018 року про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 10.01.2018 року та ухвали Київського районного суду м.Полтави від 21.05.2018 року за [PERSON], а саме:на 3/5 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS], що в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 30,3 кв.м, житловий будинок Б-1 загальною площею 34,4 кв.м.,житловою площею 21,8 кв.м, сарай-прибудова б1, сарай В, вбиральня Г, навіс Д, літній душ Е,огорожа №1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 263469053101. Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Бабич Степана Валерійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,індексний номер : 41341576 від 30.05.2018 року 12:06:42. Скасувати запис №26374851 здійснений 30.05.2018 року 11:48:11 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] на 3/5 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою м. Полтава, вул. Некрасова, 17а, що в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 30,3 кв.м., житловий будинок Б-1 загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., сарай - прибудова б 1, сарай В, вбиральня Г, навіс Д, літній душ Е, огорожа №1. Зобовязати [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] 3/5 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою м. Полтава, вул. Некрасова, 17а, що в цілому складається з житлового будинку А-1 житловою площею 30,3 кв.м., житловий будинок Б-1 загальною площею 34,4 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., сарай - прибудова б 1, сарай В, вбиральня Г, навіс Д, літній душ Е, огорожа №1, яке було отримано ними на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабич Степаном Валерійовичем та зареєстрованого в реєстрі за №279. В своїй заяві посилається на те, що [PERSON] з 1980 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], яка померла [INFO] року за адресою [ADDRESS]. За життя остання залишила заповіт 22.12.1992 року згідно якого все своє майно повністю заповіла [PERSON], заповіт на день її смерті не скасований. На день смерті [PERSON] належала 3/5 частин жилого будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. На день смерті він проживав разом з [PERSON], отже прийняв спадщину. Даний факт був встановлений в постанові апеляційного суду Полтавської області від 26.09.2018 року. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 10.01.2018 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру №1 за адресою [ADDRESS]., яке скасовано в апеляційному порядку. В подальшому 30.05.2018 року [PERSON] за договором купівлі-продажу продала 3/5 частини домоволодіння за адресою [ADDRESS] [PERSON]. 31.10.2018 року відповідач [PERSON] подала відзив на заяву про зміну позовних вимог. У своєму відзиві зазначає, що [PERSON] не є належним позивачем по даній справі, оскільки він не вступив в управління майном після померлої [PERSON], отже не є спадкоємцем її майна. 07.11.2018 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] та просить визнати її добросовісним набувачем майна, а саме 3/5 частин житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] Свій зустрічний позов обґрунтувала тим, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2018 року придбала у [PERSON] 3/5 частин житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем С.В. Жодних сумнівів щодо документів під час оформлення договору не виникло. Отже, вона є добросовісним набувачем даного майна, так як придбала будинок з метою проживання разом з сім'єю. 28.11.2018 року представник відповідача [PERSON] подала відзив на зустрічний позов в якому зазначила про те, що зустрічний позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачем вибрано невірний спосіб захисту. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та задовольнити зустрічний позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та задовольнити зустрічний позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Треті особи в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини. Відповідно до ухвали суду від 19.06.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Задоволено клопотання позивача та витребувано з Другої полтавської державної нотаріальної контори спадкову справу після смерті [PERSON] та копію договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ухвали суду від 19.06.2018 року накладено арешт та заборонено будь-яким особам (органам державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, іншим акредитованим особам) вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо нерухомого майна за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ухвали суду від 17.07.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], Другої полтавської нотаріальної контори, приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Бабич С.В. про визнання недійним договору купівлі-продажу нерухомого майна, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом передано за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Відповідно до ухвали суду від 05.09.2018 року прийнято до провадження дану цивільну справу та призначено підготовче засідання. Відповідно до ухвали суду від 22.10.2018 року залучено до участі у справі в якості відповідачів [PERSON] та [PERSON],виключено Другу полтавську державну нотаріальну контору та приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Бабич С.В. з числа відповідачів та залучено їх у якості третіх осіб. Зобовязано Другу полтавську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи заведеної після померлої [PERSON]. Відповідно до ухвали суду від 07.11.2018 року заборонено [PERSON], [PERSON] здійснювати реконструкцію, поточний ремонт 3/5 частин житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ухвали суду від 09.11.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Київської районної в м. Полтаві ради. Відповідно до ухвали суду від 22.11.2018 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання особи добросовісним набувачем майна, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] проживала по [ADDRESS] 3/5 частин житлового будинку по [ADDRESS] належали їй на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом №276 від 19.11.1985 року на право особистої власності на жилий будинок. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13.05.2002 року. За свого життя [PERSON] 22.12.1992 року склала заповіт, згідно якого заповіла усе своє майно [PERSON] [PERSON] з 12.07.1983 року зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS] З постанови апеляційного суду Полтавської області від 26.09.2018 року встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем померлої [PERSON] та таким, що прийняв спадщину, як особа, що постійно проживала на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS]. Відповідно до вищевказаної постанови апеляційного суду Полтавської області скасовано рішення Київського районного суду м. Полтави від 10.01.2018 року та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання її членом сім'ї та визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. 30.05.2018 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем С.В. посвідчено договір купівлі-продажу згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] придбала 3/5 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою м. Полтава,вул. Некрасова,17 а. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. 2. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 3. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Отже, враховуючи те, що рішення Київського районного суду м. Полтави від 10.01.2018 року скасовано, яке стало підставою для реєстрації права власності за [PERSON], а в подальшому для укладення договору купівлі-продажу від 30.05.2018 року, суд приходить до висновку про визнання недійсним договіру купівлі - продажу від 30.05.2018 року який укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Бабичем Степаном Валерійовичем, зареєстрований в реєстрі за №279. Так, згідно правової позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 11.06.2014 року №6-52 цс14, зазначено, що за змістом ст.388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасовано вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Отже, вимога про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] 3/5 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] є законною, а отже підлягає до задоволення. Частиною 2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 12.12.2011 № 3502/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 12.12.2011 за № 1429/20167 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо скасування запису в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, внесеного за заявою [PERSON] та [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Посилання відповідачів на ту обставину, що [PERSON] є неналежним позивачем не прийняті судом до уваги, оскільки він фактично прийняв спадщину після [PERSON], але на даний час не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що право власності на 3/5 частин домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Щодо зустрічного позову [PERSON] суд встановив наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред'явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту, оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Позивач за зустрічним позовом обрала невірний спосіб захисту та враховуючи ту обставину, що [PERSON] до укладення спірного договору проживала за адресою [ADDRESS], тобто була сусідкою [PERSON] та їй було відомо про права [PERSON] на житло. Отже, [PERSON] не виявила обачність та не з'ясувала питання щодо права [PERSON] на спірний будинок, тому зустрічний позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. [PERSON] згідно квитанції від 18.06.2018 року сплачено 352,40 гривень судового збору та згідно квитанції від 05.11.2018 року сплачено 352,40 гривень, які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь позивача, тобто по 234,93 гривень з кожного. При подачі позову [PERSON] повинен був сплатити 4490,80 гривень судового збору, але він був звільнений від сплати судового збору у зв'язку зі скрутним матеріальним станом. У зв'язку з тим, що позов [PERSON] задоволений в повному обсязі судовий збір підлягає до стягнення з відповідачів на користь держави в рівних частинах.

Outcome: approved