Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним цивільним позовом. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 29 липня 2011 року за участю автомобіля «Шевроле Авео» під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Міні Купер» під керування водія [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») відбулась ДТП, внаслідок якої зазначені транспортні засоби були пошкоджені. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровські від 26.03.2012 задоволено позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська екологічна страхова компанія», [PERSON] про відшкодування шкоди та стягнуто з ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» на користь [PERSON] 40138,52 гривень у якості страхового відшкодування, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 500,00 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 2000,00 гривень моральної шкоди. Рішення набрало законної сили 10.04.2012. Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 21 листопада 2013 року було закінчено виконавче провадження № 33911105 з виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 04 травня 2012 року щодо стягнення з ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія» на користь [PERSON] 40138,52 грн. у якості страхового відшкодування. Виконавче провадження закінчено у зв`язку з визнанням постановою Господарського суду м. Києва від 11 листопада 2013 року банкрутом ПрАТ «Українська екологічна страхова компанія». Наявність вини [PERSON] в скоєнні вищезазначеної ДТП встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2011, якою відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а отже відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК обставини є преюдиційно встановленими та не потребують доказуванню. Станом натепер відповідач-боржник [PERSON] суму грошового відшкодування матеріальної шкоди не повернув. 02.01.2020 р. [PERSON] звернулась до позивача з пропозицією укласти договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач мав отримати право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків в розмірі 238165,00 гривень з урахуванням пені, 3% річних, інфляційних витрат з дня прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем-боржником [PERSON] . Наприкінці лютого 2020 року відповідачеві було запропоновано добровільно сплатити суму боргу, про що останній погодився та попросив надати йому кінцевий термін для сплати зазначеної суми боргу до 01 червня 2020 року. Також відповідач погодився укласти з позивачем та [PERSON] договір про добровільне відшкодування матеріальної шкоди. Зазначена домовленість відбулася в присутності свідків за адресою [ADDRESS] . 28 лютого 2020 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір № 28/02/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків в розмірі 238165,00 на підставі якого позивачем було сплачено на користь [PERSON] суму 238165,00 гривень в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання боржником своїх зобов`язань. На початку березня за адресою [ADDRESS] позивачем в присутності свідків було запропоновано відповідачеві підписати договір про добровільне відшкодування матеріальної шкоди від 28.02.2020 на підставі раніше досягнутої домовленості, проте відповідач відмовився. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь збитки в порядку регресу у сумі 238165,00 гривень. Ухвалою суду від 22.06.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 09.07.2020 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.10.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. 16 листопада 2020 року представник позивач подав клопотання про виключення зі складу співвідповідачів [PERSON] , оскільки остання добровільно передала позивачу всі необхідні документи, відповідно до п. 3.1.3. договору № 28/02/2020 про відступлення права вимоги, а тому частина третя прохальної частини його позовної заяви була виконана. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судові засідання не з`явився про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2012 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська екологічна страхова компанія» на користь [PERSON] 40138,52 гривень у якості страхового відшкодування. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 2500,00 гривень, у тому числі 500,00 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 2000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди (а.с.7). Зазначеним рішенням встановлено, що 29.07.2011 року о 13 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Шевроле Авео», д/н [NUMBER] , при проїзді нерегульованого перехрестя по вул. Гоголя - вул. Чернишевського, рухаючись по другорядній дорозі відповідач [PERSON] не надав дорогу автомобілю, який наближався до даного перехрестя по головній дорозі та скоїв зіткнення з автомобілем «Mini Сooper», д/н [NUMBER] , під керуванням позивачки, яка рухалась по вул. Чернишевського. Зазначені фактичні обставини спірної ДТП, а також наявність вини [PERSON] в її скоєнні, встановлені постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2011 року, якою відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, зазначені вище обставини у справі доказуванню не підлягають, оскільки встановлені рішенням суду, що набрало законної сили та сторонами не оспорювались. В подальшому 21 листопада 2016 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 40638,52 гривень (а.с.70-71). 10 грудня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.63). Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року скасовано та у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди відмовлено (а.с.67-69). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2020 року в порядку повороту виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачену матеріальну шкоду у розмірі 40638,52 гривень (а.с.72-73). 28 лютого 2020 року між [PERSON] (первісний кредитор) з однієї стороною, позивачем [PERSON] (новий кредитор) з другої сторони та відповідачем [PERSON] (боржник) укладено договір про добровільне відшкодування шкоди, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що боржник зобов`язується відшкодувати на користь нового кредитора матеріальну шкоду у строк, передбачений договором (а.с.5). Зазначений договір відповідач [PERSON] з невідомих причин не підписав, проте мав намір це зробити, про що учасники судового засідання повідомили суд. Того ж дня, тобто 28.02.2020, [PERSON] (первісний кредитор) з однієї сторони, та позивач [PERSON] (новий кредитор) з другої сторони уклали договір про відступлення права вимоги № 28/02/2020 відповідно до п. 1.1. якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з Договором про добровільне відшкодування шкоди від 28.02.2020 укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а новий кредитор приймає право вимоги, що належне первісному кредитору за основним договором. Відповідно до п. 2.1. за передане право вимоги до боржника за основним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору на підставі розрахунку в додатку 1 суму у розмірі 238165,00 гривень в приміщення за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Зазначені обставини в судовому засіданні також підтвердила свідок [PERSON] , яка будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка суду пояснила, що в 2011 році між нею та [PERSON] відбулась ДТП внаслідок чого їй було заподіяно збитки в сумі 40 тис. гривень. Зазначену суму з [PERSON] було стягнуто на її користь за рішенням суду, проте в подальшому за рішенням апеляційного суду вона повинна була повернути [PERSON] ці кошти в порядку повороту виконання рішення. Потім вона запропонувала позивачу відшкодувати їй борг [PERSON] . Спочатку [PERSON] погодився та запропонував відстрочку для погашення суми. Вона з позивачем підписали договір та їй виплатили кошти, проте [PERSON] в останній момент відмовився сплачувати кошти та підписувати договір. Станом на 2011 рік сума збитків становила 40 тис гривень, проте з часом вона збільшилась та складає 238 тис гривень. Ці кошти позивач сплатив їй готівкою та всі умови договору були виконані. Покази зазначеного свідка в частині отримання нею від позивача суми 238165,00 гривень за передане право вимоги за договором про відступлення права вимоги № 28/02/2020 від 28.02.2020 року, підтверджуються особисто складеною розпискою [PERSON] від 28.02.2020 року (а.с.53), яка була оглянута в судовому засіданні, а понесення самих витрат на відновлення автомобілю «Mini Сooper», д/н [NUMBER] узгоджується з актами виконаних робіт на СТО АВТ Баварія Дніпропетровськ (а.с.58-62). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Згідно ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Згідно ж ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс 15 "боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З огляду на те, що відповідач [PERSON] свого зобов`язання за договором про відступлення права вимоги не виконав, сума відшкодування у порядку регресу у розмірі 238165,00 гривень до теперішнього часу на користь позивача не сплачена, тому позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми завданих збитків в порядку регресу у розмірі 238165,00 гривень підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а тому враховуючи положення зазначеної статті щодо покладення судового збору на сторони пропорційно розміру заявлених позовним вимоги, сума судового збору у розмірі 2381,65 гривень підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , а інші судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: approved