Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду Донецької області з позовною заявою в якої зазначив, що 04.03.2008 [PERSON] (Іпотекодавець) і ПАТ «ОТП Банк» (іпотекодержатель) уклали Договір Іпотеки № РМ-SМЕ107/078/2008, за яким, предметом іпотеки була вказана база відпочинку «[INFO]», розташована за адресою: [ADDRESS], та яка на теперішній час належить [PERSON] на праві власності. Пунктом 6.4.2 договору Іпотеки встановлено, що в разі невиконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя про погашення боргових зобов`язань право власності на предмет іпотеки переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя в день, наступний за останнім днем строку погашення боргових зобов`язань, зазначених в іпотечному повідомленні, що відповідає ст.ст . 36, 37 Закону України "Про Іпотеку". В 2009 році Банк на підставі цього Договору звернувся в Першотравневий районний суд Донецької області, з вимогою про передачу йому на відповідальне зберігання зазначеної бази відпочинку. Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2009, суд зобов`язав [PERSON] передати предмет іпотеки (Базу відпочинку «[INFO]») і ключі від усіх приміщень на відповідальне зберігання ЗАТ «ОТП Банку», що було виконано позивачем, який передав представникам ЗАТ «ОТП Банк» предмет іпотеки, на який згодом ПАТ «ОТП Банк» зареєстрував на себе право власності. Як стверджує позивач, та проти чого не заперечує відповідач, на даний час це право власності скасовано згідно судових рішень різних інстанцій. Таким чином власником бази відпочинку «[INFO]»на теперішній час є [PERSON] який вважає що вищевказана база відпочинку «[INFO]», повинна бути передана йому, як власнику представниками ЗАТ «ОТП Банк». У зв`язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд зобов`язати публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» передати йому базу відпочинку «[INFO]», розташовану за адресою: [ADDRESS] та стягнути з останнього на його користь судові витрати. Позивач в судовому засіданні, уточнений позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просив його задовольнити. Відповідач, який приймав участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні, та застосувати строки позовної давності. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з договору іпотеки № РМ-SМЕ107/078/2008 від 04.03.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, предметом якого стала належна [PERSON] на праві власності база відпочинку « [INFO] », загальною площею 2454,8 кв.м, розташована по [ADDRESS] . Вартість іпотечного майна визначалася за згодою між іпотекодавцем ( [PERSON] ) та іпотекодержателем (ЗАТ «ОТП Банк») і становила 5 053 088 гривень, що за курсом НБУ на дату укладення договору становило 1 000 611,49 доларів США. Даний договір було укладено в забезпечення укладеного між банком та [PERSON] валютного кредитного Договору №СМ-SМЕ/107/078/2008 - 04.03.2008. Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 05.05.2009 заяву ЗАТ «ОТП Банк» про забезпечення позову було задоволено та зобов`язано [PERSON] передати базу відпочинку «[INFO]» та ключі від усіх приміщень на відповідальне зберігання банку. На виконання вказаної ухвали, 11.05.2009 між сторонами було складено акт прийому - передачі бази відпочинку «[INFO]», яка за цим актом була передана банку, і сторони підтвердили що зауважень та претензій щодо передачі майна не мають(а.с.73). Заочним рішенням Першотравневого районного суду Донецької від 25.05.2009 звернено стягнення на предмет іпотеки бази відпочинку «[INFO]», у зв`язку із невиконанням зобов`язання за кредитним договором. Рішенням приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. від 13.05.2016 №29593738 право власності на базу відпочинку «[INFO]» зареєстровано за ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору іпотеки PM-SME 107/078/2008 номер 1477 від 04.03.2008 та договору про відступлення права вимоги №771 від 01.04.2016. Однак, рішенням окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2018 вказане рішення приватного нотаріусу визнано протиправним та скасовано. Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2018 рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 15.02.2018 залишено без змін. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131710549 від 23.07.2018 та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №131838351 від 23.07.2018 право власності на базу відпочинку «[INFO]» зареєстроване за ПАТ «ОТП Банк» було скасовано, а її власником значиться [PERSON] Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. За змістом ст.386 ч.2 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вимогами ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] про зобов`язання ПАТ «ОТП Банк» передати базу відпочинку «[INFO]», розташовану за адресою: [ADDRESS], [PERSON] , оскільки рішення приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. від 13.05.2016 №29593738 яким право власності на базу відпочинку «[INFO]» зареєстровано за ПАТ «ОТП Банк» на підставі договору іпотеки PM-SME 107/078/2008 номер 1477 від 04.03.2008 скасовано, а власником бази відпочинку «[INFO]»на теперішній час є [PERSON] . В судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про застосування позовної давності щодо вимог щодо зобов`язання публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» передати базу відпочинку «[INFO]», розташовану за адресою: [ADDRESS], [PERSON] оскільки на розсуд представника банку останній пропустив строк позовної давності. Позивач [PERSON] заперечував проти застосування даного строку, оскільки вживав до теперішнього часу всі можливі заходу для повернення свого майна. Відповідно до ст.267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , вживав і вживає заходи з метою повернення свого майна, у зв`язку з чим, на розсуд суду у останнього лише не давно з`явилось право на повернення вищевказаного майна, у зв`язку з чим у задоволенні цього клопотання слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів солідарно судові витрати позивача у вигляді сплаченого ним судового збору за подання позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved