Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 вересня 2019 року звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», третьої особи: приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, реєстраційний № 8341 від 23.08.2017 року з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору в сумі 346333,65 грн.. Виконавчий напис видано з метою погашення заборгованості за кредитом. На підставі даного виконавчого напису відкрито виконавче провадження ВП № 59343837. Однак, 11.11.2015 року Любашівським районним судом Одеської області була розглянута по суті справа за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за даним кредитним договором і в задоволенні вказаного позову було відмовлено. Враховуючи, що спір між ним та АТ КБ «Приватбанк» був вирішений судом, вважає, що підстав для винесення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором з нього у приватного нотаріуса не було. Тому, просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, реєстраційний № 8341 від 23.08.2017 року про стягнення з нього на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 346333,65 грн., таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача надав суду аналогічні пояснення та просив позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача надав суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову, так як нотаріус діяв в межах своїх повноважень і підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не має. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідвиши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. З виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, реєстраційний № 8341 від 23.08.2017 року видно, що з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору № ODIUAK01140017 від 21.06.2007 року в сумі 346333,65 грн. (а.с. 32). З постанови старшого державного виконавця Любашівського ВДВС ГТУЮ серії ВП № 59343837 видно, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 346333,65 грн. (а.с. 6). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такі ж норми містять п.п. 282, 288 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. В правовій позиції Верховного суду України викладеної в Постанові від 5 липня 2017 року у справі за М 6-887цс17зазначено, щоЗ урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил щвільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Судом встановлено, що на момент видачі нотаріусом виконавчого напису, що є предметом оскарження, спір між сторонами про стягнення заборгованості за кредитною заборгованістю 11 листопада 2015 року був вже вирішений Любашівським районним судом Одеської області. Так, в судовому засіданні було досліджено справу № 507/1289/15-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. З вказаної справи видно, що заборгованість виникла за кредитним договором № ODIUAK01140017 від 21.06.2007 року, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] . Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ODIUAK01140017 від 21.06.2007 року відмовлено в повному обсязі в зв`язку із спливом позовної давності. Вищевикладене свідчить про те, що заборгованість не була безспірною, а спір про її стягнення вже був вирішений. Тобто, були відсутні законні підстави для видачі виконавчого напису. Отже, вчинений виконавчий напис приватного нотарісу необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, з підстав викладених вище. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. (а.с. 1). Вказані витрати обґрунтовані, підтверджені документально, а тому підлягають стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved