Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вільховецька територіальна громада Тячівського району Закарпатської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №38326094 від 23 вересня 2020 року. Вона разом із своїм чоловіком усиновили із дитячого будинку відповідачку [PERSON] , в зв`язку з чим її було зареєстровано в будинку [ADDRESS] . 29 квітня 2009 року відповідач [PERSON] вийшла заміж за громадянина [PERSON] та переїхала проживати на постійне місце проживання свого чоловіка за адресою: [ADDRESS] . На даний час реєстрація місця проживання відповідачки у належному їй будинку перешкоджає їй вільно володіти, розпоряджатися та користуватися ним в повному обсязі або відчужити його та отримувати субсидії на житлово-комунальні послуги. Просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Варга Д.Д. в судове засідання не з`явилися, позаяк представник позивача- адвокат Варга Д.Д. подав суду заяву про розгляд справи в їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, відзив на позовну заяву не подала, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вільховецької територіальної громади Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності представника на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] являється власницею житлового будинку [ADDRESS] , який їй належить в цілій частині на праві приватної власності, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 23 вересня 2020 рокута витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №61929730 від 05 жовтня 2020 року (а.с. 15,16, 17). Згідно довідки Вільховецької сільської ради №96 від 27 січня 2021 року до складу сім`ї позивача [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , інші особи не входять (а.с.18) Відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у вказаному будинку, проте фактично не проживає в ньому протягом останніх 14 років, що підтверджено актом обстеження житлово-побутових умов та довідкою виконавчого комітету Вільховецької сільської ради за №97 від 28 січня 2021 року (а.с. 19, 20). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖКУ, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] більше 14 років не проживає у належному позивачу на праві власності будинку [ADDRESS] , тобто понад встановлений законом строк, збереження права користування ним, поважних причин не проживання чи перешкод їй у користуванні таким, суду не надано. За таких обставин, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України відповідач [PERSON] є такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком. Враховуючи викладене та той факт, що відповідач не проживає у спірному будинку понад один рік без поважних причин і втратила право на користування житловим будинком, то суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати у сумі 908, 00 гривень.

Outcome: approved