Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: - земельну ділянку площею 0,7344 га, яка розташована на території [ADDRESS], передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:003:1492; - земельну ділянку площею 0,8193 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:2164; - земельну ділянку площею 0,5936 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:2163. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [INFO] батька [PERSON] , у зв`язку із тим, що спадкове майно не охоплено заповітом (а саме спадкодавець заповідав право на земельну частку). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належало наступне майно: - земельна ділянка площею 0,7344 га, яка розташована на території [ADDRESS], передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області № 324/А-2018 від 09.07.2018 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:003:1492, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136890523 від 07.09.2018 року; - земельна ділянка площею 0,8193 га, яка розташована на території [ADDRESS], передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] , на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області № 324/А-2018 від 09.07.2018 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:2164, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136906066 від 07.09.2018 року; - земельна ділянка площею 0,5936 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] , на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області № 324/А-2018 від 09.07.2018 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:2163, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136897370 від 07.09.2018 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03.01.2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] , помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначене спадкове майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 24.04.2000 року секретарем Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 478, [PERSON] заповів належне йому право на земельну частку (пай) з земель, які знаходяться в колективній власності КСП «Перемога» с. Комишівка Ізмаїльського району в розмірі 2,69 умовних кадастрових гектарах синові - [PERSON] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 24.04.2000 року, зареєстрований за № 478 не змінювався та не скасовувався. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Осіб які мають право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] не має. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До неохопленої заповітом спадщини після смерті [PERSON] відносяться: - земельна ділянка площею 0,7344 га, яка розташована на території [ADDRESS], передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області № 324/А-2018 від 09.07.2018 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:003:1492, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136890523 від 07.09.2018 року; - земельна ділянка площею 0,8193 га, яка розташована на території [ADDRESS], передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] , на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області № 324/А-2018 від 09.07.2018 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:2164, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136906066 від 07.09.2018 року; - земельна ділянка площею 0,5936 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] , на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області № 324/А-2018 від 09.07.2018 року, кадастровий номер земельної ділянки - 5122082000:01:001:2163, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 136897370 від 07.09.2018 року. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 26.01.1977 року Ізмаїльським районним відділом РАЦС Одеської області; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 29.07.1967 року Комишівською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 18.02.2019 року тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] на користь позивача по справі [PERSON] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про встановлення факту та визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved