Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що у березні 2004 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до спадкового майна належить 27,4/100 частки у житловому будинку №1/9 по вул. Садова м. Христинівка Черкаської області. На випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповіт посвідчений 21.11.1990 [PERSON] державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори, та який зареєстровано в реєстрі за №1925. Згідно цього заповіту, на випадок своєї смерті [PERSON], все своє майно, де б воно не було б та з чого б не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. У кінці 2005 - на початку 2006 років (точної дати уже не памятаю) їй запропонувала [PERSON] купити належну у неї за заповітом успадковану частку у вищезазначеному нерухомому майні та, що її вартість становить 2000,00 грн. Вона, пристала на її пропозицію та передала обумовлену суму за купівлю-продаж 27,4/100 частки у житловому будинку №1/9 по вул. Садова м. Христинівка Черкаської області. У свою чергу [PERSON] на підтвердження укладеного з нею договору купівлі-продажу частини житлового будинку, передала їй копію заповіту на її імя складеного [PERSON], оригінал рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 01.08.2000 у справі №2-541-2000 про визнання за [PERSON] права власності на 13,7% домоволодіння по вул. Садова, 1 м. Христинівка, копію свого паспорту громадянина [PERSON] Федерації та її ідентифікаційного номера. При цьому [PERSON] повідомила, що відїжджає до м. Москва, де постійно проживає, правовстановлюючі документи на її імя на фактично придбану нею, у неї частку зазначеного вище домоволодіння, оформимо на протязі найближчих пару років, після її чергового приїзду до м. Христинівка. Однак, з часувідїзду до м. Москва, [PERSON], жодного разу не приїздила до м. Христинівка, на зв'язок з нею не виходить, вона переконана у тому, що приїздити їй сюди, для оформлення на неї цього, будинку жодного сенсу для неї особисто не має. [PERSON] задля оформлення договору купівлі-продажу частини цього житлового будинку у 2007 та 2008 роках надавала довіреності на ім.*я [PERSON], якою уповноважувала її вести спадкову справу після смерті [PERSON]. Однак, у звязку із тим, що [PERSON], особисто заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не подавала, то скористатися цими довіреностями, можливості у [PERSON] не було. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте надала до суду заяву якою просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Представник Христинівської міської ради Черкаської області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що у березні 2004 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до спадкового майна належить 27,4/100 частки у житловому будинку №1/9 по вул. Садова м. Христинівка Черкаської області. На випадок своєї смерті [PERSON] зробила заповіт посвідчений 21.11.1990 [PERSON] державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори, та який зареєстровано в реєстрі за №1925. Згідно цього заповіту, на випадок своєї смерті [PERSON], все своє майно, де б воно не було б та з чого б не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. У кінці 2005 - на початку 2006 років позивачка передала обумовлену суму в 2000,00 грн. [PERSON] за купівлю-продаж 27,4/100 частки у житловому будинку №1/9 по вул. Садова м. Христинівка Черкаської області. У свою чергу [PERSON] на підтвердження укладеного з нею договору купівлі-продажу частини житлового будинку, передала їй копію заповіту на її імя складеного [PERSON], оригінал рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 01.08.2000 у справі №2-541-2000 про визнання за [PERSON] права власності на 13,7% домоволодіння по вул. Садова, 1 м. Христинівка. Відповідно до довідки виданої Черкаське обласне Обєднане бюро технічної інвентаризації: станом на 01.01.2013 рік м. Христинівка, вул.. Садова №1/9 у Христинівському відділку КП Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації зареєстровано за [PERSON] 274/1000 частин будівель та споруд згідно договору купівлі-продажу від 18.07.1968р р. 142525 та рішення суду від 01.08.2000 року. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів майном і продовжує відкрито, безперервно володіти 27,4/100 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: вул. Садова, 1/9 м. Христинівка Черкаської області

Outcome: approved