Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, стягнення заборгованості зі сплати аліментів та пені. Позивач просить суд: 1)Стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість з аліментів наутримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі -93 247 грн.; 2)Стягнути з [PERSON] на її користь пеню за несвоєчасну виплату аліментів на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 564350 грн.; 3) Позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]; 4) Стягнути з [PERSON] на її користь витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду. У мотивування позову вказує, що 09.07.2010 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Від цього шлюбу в них народилася дитина: [PERSON], [INFO], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про його народження серії [NUMBER] Однак наше спільне сімейне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та неналежною поведінкою відповідача, а саме зловживання алкогольними напоями, нанесення їй тілесних ушкоджень що підтверджується свідченнями міліції та висновком судової-медичної експертизи про нанесення легких тілесних ушкоджень, неприйняття жодної участі у вихованні дитини. Після того, як вони з відповідачем почали проживати окремо, Відповідач фінансово не підтримував її та спільну дитину у зв'язку з чим вона подала позовну заяву до Оболонського районного суду м. Києва про стягнення аліментів її утримання та утримання дитини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 березня 2012 року було стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.02.2012 року до повноліття дитини, та стягнуто з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною трьох років. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 вересня 2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач так і не сплачував аліменти на утримання дитини, належним чином не бере ніякої участі у вихованні дитини. Факт неналежного виконання своїх зобов'язань, щодо сплати аліментів на утримання дитини посвідчують довідки про неотримання аліментів № 657/738/17 від 29.11.2013 року, № 3905/15 від 01.12.2014 року (копії яких нею додаються), видані Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві. Позивач вказує, що на даний час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO]. Від другого шлюбу має дитину [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що відповідач мав фактичну можливість належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, але цього не вчиняв належним чином. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину з повагою до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Жодного, з перелічених обов'язків батьків, які встановлені діючим законодавством, Відповідач не виконує, чим грубо порушує сімейне законодавство та права дитини. Відповідач не хоче забезпечити належним вихованням та батьківською увагою і турботою спільну дитину, він не приділяє їй необхідної уваги. Натомість саме вона доглядає за дитиною, проживає у квартирі, у якій відведена окрема кімната для дитини, а саме кімната, де знаходиться усе необхідне, що потрібно для дитини відповідного віку. Дитяча кімната обладнана дитячим ліжком, шафами для книжок та одягу, у кімнаті є письмовий стіл для занять, іграшки для дитини відповідний віку, кімната прикрашена кімнатними рослинами. Саме вона піклується про здоров`є дитини та несе за неї повну відповідальність. Нею проводяться відповідні дії щодо влаштування дитини до дошкільного навчального закладу, що підтверджується довідкою № 17132 про запис до реєстру майбутніх вихованців, копія якого додається. Всі витрати на лікування дитини у разі її хвороби вона несе за власний рахунок. Отже, дитина виховується у повноцінній сім'ї, веде активний образ життя відвідує додаткові спортивні гуртки, має успіхи у дошкільному навчанні, а тому позбавлення батьківських прав відповідача ніяк не впливатиме на подальший фізичний та психічний розвиток дитини. Відповідач не виконує покладений на нього, у відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов'язок утримання своєї дитини. Це, зокрема, виявляється у тому, що Відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини, у витратах, які здійснюються в зв'язку з забезпеченням малолітньої дитини всім необхідним для його проживання та розвитку, а саме - витрати на харчування, одяг, іграшки, необхідне профілактично-оздоровче лікування. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено відповідальність, встановлену законом для батьків, які ухиляються від виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини.Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" за батьками встановлюються права, обов'язки та відповідальність за виховання та розвиток дитини.Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання І розвиток дитини. Батьки або особи, які їх змінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та Інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в рамках взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний І духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримують, справу просить розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечують. Позовні вимоги у частині стягнення пені з відповідача за несплату аліментів просять залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Судова повістка направлена за зареєстрованим місцем проживання відповідача повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України і разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особаСлужба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Від начальникаСлужби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист про розгляд справи без участі цього органу.(а.с.103). Третя особа Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Від начальникаСлужби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації надійшов лист про розгляд справи без участі цього органу та письмовий висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] [INFO]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, без поважних причин, тривалий час не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки та ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться фізичним та психічним здоров'ям дитини. Це підтверджується висновком органу опіки та піклування, який у своєму письмовому висновку, залученому до матеріалів справи вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] [INFO]. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до ст.165 СК України позивач, як мати дитини, має право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка дублюється в ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням, суд може змінити за позовом одержувача аліментів у зв'язку зі зміною його матеріального чи сімейного стану. Факт неналежного виконання своїх зобов'язань, щодо сплати аліментів на утримання дитини посвідчують довідки про неотримання аліментів № 657/738/17 від 29.11.2013 року, № 3905/15 від 01.12.2014 року видані Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві(а.с.16,17). Суд погоджується з розрахунком заборгованості по аліментним платежам зробленим позивачкою. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved