Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивач\~\~ [PERSON] 22.09.2017 року звернулася з позовом, посилаючись на те, що з 21.05.2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.11.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу за спільні кошти сторони придбали майно: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , однокімнатну квартира [ADDRESS] , транспортний засіб легковий універсал-В марки SUBARUFORESTER, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] . Вказане майно було оформлено на ім`я відповідача за договорами купівлі-продажу. На момент звернення з позовом сторони припинили шлюбні відносини. Згоди про добровільний розподіл майна сторони не досягли. Позивач просить поділити майно, визнавши за нею право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , залишивши у власності відповідача однокімнатну квартира [ADDRESS] та транспортний засіб легковий універсал-В марки SUBARUFORESTER, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] . Стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Гаврилова Д.В. від 25.09.2017 року за справою відкрито провадження. 05.01.2018 року позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила постановити рішення про поділ майна подружжя, визнати за нею право власності 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Стягнути з відповідача на користь позивача 144870,00 грн. в якості грошової компенсації 50% вартості транспортного засобу - легкового універсалу-В марки SUBARU FORESTER, 2008 року випуску, згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності СПД-СОД [PERSON] від 05.01.2018 року про ринкову вартість автомобіля. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач 15.01.2018 року подав відзив на позовну заяву в якому просить задовольнити позовні вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнання даного майна спільною сумісною власністю частково, визнавши за нею право власності на ј частину вказаної квартири; у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та визнання даного майна спільною сумісною власністю та позовних вимогах про стягнення в якості грошової компенсації 50% вартості спільного транспортного засобу марки SUBARU FORESTER відмовити за необґрунтованістю з тих підстав, що на придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] було витрачено 39500 доларів США від продажу майна, що належало йому на праві приватної власності та кошти, отримані за договором позики. Вартість квартири на момент придбання становила 70000 доларів США. Квартира [ADDRESS] була придбана за рахунок його матері [PERSON] , яка в ній мешкає та зареєстрована. Транспортний засіб був відчужений відповідачем 27.09.2017 року в період шлюбу, коли подружжя проживали разом, мали спільний бюджет. Припинені шлюбні стосунки було у жовтні 2017 року, кошти від продажу транспортного засобу сторони поділили порівну. Відповідач подав зустрічну позовну заяву, в якій просить поділити спільно нажите майно подружжя, а саме квартиру [ADDRESS] , наступним чином: виділити у його власність 3/4 частини квартири [ADDRESS] ; виділити у власність відповідачки за зустрічним позовом 1/4 частину квартири, яка розташована в будинку [ADDRESS] ; вирішити питання про розподіл судових витрат. Свої вимоги обґрунтував тим, що з відповідачем за зустрічним позовом перебував у зареєстрованому шлюбі. За час якого придбали, зокрема, квартиру [ADDRESS] вартістю 69536 доларів США, яка є його особистою власністю, оскільки придбана за грошові кошти, які ним були отримані від [PERSON] в сумі 13000 доларів США в рахунок вартості частки квартири [ADDRESS] , яка була відчужена, а також від продажу квартири по [ADDRESS] , яка йому належала на праві особистої власності. Позивач вважає, що Ѕ частина квартири по [ADDRESS] , є його особистою власністю, а тому при поділі цього майна частка його в квартирі складає ѕ частини. Квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за грошові кошти [PERSON] та є її особистою власністю, що підтверджується зокрема фактом її проживання в ній та реєстрації, також вона сплачує всі комунальні послуги. Щодо спірного транспортного засобу позивач за зустрічним позовом зазначає, що він проданий за загодою з позивачем та грошові кошти, отримані від продажу автомобіля, були поділені між подружжям порівну, оскільки станом на день відчуження 27.09.2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.01.2018 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Вимоги зустрічного позову відповідач не визнала, подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якій просила відмовити позивачу в задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що квартира [ADDRESS] була придбана за час перебування сторонами у шлюбі та [PERSON] надавала згоду на її придбання, а тому вважає її спільною сумісною власністю подружжя. Квартиру [ADDRESS] позивач також вважає спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вона також була придбана за період перебування сторонами у шлюбі, вона надавала згоду на її придбання, а доказів того, що грошові кошти на її придбання надала [PERSON] [PERSON] не надано. Крім того, оплата за комунальні послуги [PERSON] та реєстрації місця проживання у спірній квартирі не надає їй права власності на квартиру. Щодо спірного транспортного засобу, то позивач за первісним позовом зазначає, що відповідач здійснив відчуження спірного транспортного засобу поза згодою позивача та не в інтересах сім`ї, оскільки на той час шлюбні відносини вже були припинені сторонами, вони разом не проживали, спільного господарства не вели. А твердження про те, що грошові кошті, отримані нею від продажу транспортного засобу, не відповідають дійсності та доказів цьому відповідачем не надано. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2018 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. від 10.08.2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено в порядкузагального провадження зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 26.10.2018 року забезпечено позов шляхом заборони [PERSON] та будь-яким іншим особам, в тому числі органам виконавчої влади вчиняти дії щодо відчуження (реєстрації, перереєстрації) нерухомого майна - однокімнатної квартири [ADDRESS] , та однокімнатної квартири [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала, зустрічні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві. Позивач та її представник в останнє судове засідання не з`явилась, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, просила закінчити розгляд справи та постановити рішення про задоволення уточнених позовних вимог позивача у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги визнали частково, не заперечували щодо визнання за позивачем права власності на 1/4 частину квартири, яка розташована в будинку [ADDRESS] , в решті позовних вимог просили відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник третьої особи в судовому засіданні вважав, що первісний позов в частині поділу спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , задоволенню не підлягає, оскільки вона була придбана за її кошти, в зазначеній квартирі вона має зареєстроване місце проживання. В останнє судове засідання третя особа та її представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд\~вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21.05.2005 року до 24.11.20117 року, згідно актового запису про шлюб № 245, зробленого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській та Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 24.11.2017 року по справі № 766/12631/17. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, згідно Договору купівлі-продажу від 08.08.2016 року подружжям була придбана квартира [ADDRESS] , покупцем виступив [PERSON] . За договором загальна вартість квартири згідно експертної оцінки на нерухоме майно становить 172175, 00 грн. (п. 8 Договору). В п. 6 Договору вказано, що Покупець довів до відома Продавця, а Продавець взяв до уваги той факт, що грошові кошти, що витрачаються Покупцем на придбання квартири, є їх спільною сумісною власністю з [PERSON] , яка надала свою згоду на укладення цього Договору, справжність підпису на заяві засвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. Вказана квартира придбавалась за рахунок взятих у продавця грошових коштів у позику у відповідності до Іпотечного договорута договору позики грошей (Договір змішаного типу) від 08.08.2015 року, за умовами якого Кредитор передав у власність боржнику грошові кошти в сумі 34380,00 дол.США, що еквівалентно 794178,00 грн. з терміном повернення до 08 серпня 2016 року шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок кредитора або передати готівкою. Перший платіж в розмірі 198660,00 гривень, що еквівалентно 8600 доларів США до 08 листопада 2015 року; другий платіж в розмірі 198660,00 гривень, що еквівалентно 8600 дол. США до 08 лютого 2016 року; третій платіж, 198660,00 гривень, що еквівалентно 8600,00 дол. США до 08 травня 2016 року; третій платіж в розмірі 198198,00 гривень, що еквівалентно 8580,00 дол. США до 08 серпня 2016 року. Пунктом 1.2. Іпотечного договору передбачено, що на час підписання цього Договору [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , яка надала свою згоду на укладення цього Договору, справжність підпису на заяві засвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. У строк до 08 серпня 2016 року взяті у позику грошові кошти були повернуті кредитору готівкою, що підтверджується розписками, які є в матеріалах справи. Згідно Договору купівлі-продажу від 24.07.2014 року у період перебування сторін у шлюбі ними була придбана квартира [ADDRESS] , що оформлена на ім`я [PERSON] . В п.7 Договору вказано, що дружина покупця, [PERSON] надала згоду на укладення цього договору, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. Твердження відповідача та третьої особи, що вказана квартира придбавалася [PERSON] за її власні кошти, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. Стороною відповідача та третьої особи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Згідно Договору купівлі-продажу автомобіля № 8/10 від 18 березня 2010 року був придбаний автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2008 року випуску. Вказаний автомобіль було зареєстровано на [PERSON] . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки SUBARU FORESTER, 2008 року випуску, зареєстрований за [PERSON] . За інформацією наданою Регіональним сервісним центром в Херсонській області МВС України від 10.11.2017 року № 31/21/8-4682, транспортний засіб було реалізована та зареєстровано за новим власником - [PERSON] (дата державної реєстрації 27.09.2017 року). З пояснень представника [PERSON] , згоди на продаж транспортного засобу вона не давала, та грошей від реалізованого майна не отримувала. Суд не бере до уваги твердження відповідача, що на момент продажу автомобіля сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та побут, оскільки вони спростовуються поданими доказами, а саме позов про розірвання шлюбу з відміткою подання 26.07.2017 року та виданий на той час судовий наказ від 18.10.2017р. на стягнення аліментів на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вимоги за якими були обґрунтовані тим, що спільно не проживають, матеріальної допомоги на дітей не надає. Це дає підставу дійти висновку, що хоча шлюб розірвано 24.11.2017 року, проте фактично позов поданий раніше, подружжя не проживало разом і спільний побут не вели. Більш того, в матеріалах відсутні інші докази, які б свідчили протилежне. Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності СПД-СОД [PERSON] від 05.01.2018 року ринкова вартість аналогічного транспортного засобу на момент розгляду даної справи (27.09.2017 року) становить 289740 грн. Згідно звіту про незалежну оцінку автомобіля SUBARU FORESTER, номерний знак [NUMBER] , від 15 вересня 2017 року, вартість вказаного транспортного засобу на момент продажу складає 232449 грн. Відповідно до вимог ч.3\~ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~статті 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1статті 61\~СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Так, частиною 1\~статті 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. У статті 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку яке є приватною власністю чоловіка або дружини, та придбане за договорами купівлі-продажу, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, чи шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11). Зі змісту п.п.23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 Постанови у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження не в інтересах сім`ї, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно п.22 Постанови вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, - в даному випадку - на підставі експертної оцінки майна. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Разом з цим, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини 3 статті 61 СК України кореспондує частині 4 статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачем за первісним позовом не спростовано, матеріали справи не містять належних доказів того, що спірне майно придбане за його особисті кошти, тому суд дійшов висновку про визнання спірного майна: квартири [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] , транспортного засобу SUBARU FORESTER, номерний знак [NUMBER] , спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке підлягає поділу між ними порівну по 1/2 кожному. Щодо автомобіля, який було реалізовано без згоди позивача і не в інтересах сім`ї, доказів того, що грошові кошти від продажу спірного автомобіля були поділені сторонами порівну суду не надано, то суд вважає, що відповідач має компенсувати позивачу 144870,00 грн. в якості 50% вартості спільного транспортного засобу, яка визначалася на момент розгляду даної справи згідно висновку експерта по методиці, яка передбачена законом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає первісний позов обґрунтованим, у зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо зустрічного позову, то він задоволенню не підлягає з огляду на ті обставини, що під час придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] було надано згоду на її придбання, а договір позики укладався в інтересах сім`ї, а отже отримані грошові кошти в позику не є особистою приватною власністю [PERSON] . Щодо квартири [ADDRESS] судом встановлено, що вона була придбана сторонами в період шлюбу та оформлена на ім`я [PERSON] , [PERSON] було надано згоду на її придбання, а факт реєстрації в квартирі [PERSON] та здійснення нею оплати комунальних послуг не надає їй права власності на квартиру. Доказів того, що ця квартира була придбана за грошові кошти [PERSON] позивачем за зустрічним позовом та третьою особою суду не надано. Крім того, на підставі\~ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрти по сплаті судового збору в загальній сумі 5380,08 гривень.

Outcome: approved