Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 444500,00 гривень та судовийзбір в сумі4445,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 28 січня 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав суму в розмірі 444500,00 грн., що підтверджується розпискою, якою зобов'язується повернути кошти 1 травня 2013року. Відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення грошових коштів за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та надала свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, які повернулись до суду з відміткою поштової установи: "За закінченням терміну зберігання". У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідач - [PERSON] отримав позику від позивача - [PERSON] в сумі 444500,00 грн. до 1 травня 2013 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальником, тобто відповідачем, була написана розписка, копія якої міститься в матеріалах справи. Оригінал даної розписки надавався суду представником позивача для огляду в судовому засіданні при дослідженні доказів. [PERSON]. свої зобов'язання за договором виконав та надав [PERSON] грошові кошти в сумі 444500,00 гривень. Проте, у вказаний строк відповідач суму позики не повернув, добровільно своїх зобов'язань не виконав. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи не містять доказів повернення суми боргу відповідачем. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Наявність у відповідача перед позивачами невиконаного грошового зобов'язання на підставі письмової розписки від 28 січня 2013 року підтверджується матеріалами справи та копією розписки, яка знаходиться в матеріалах справи. За таких обставин, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором позики, у розмірі 444500,00 гривень, законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] на виклики суду в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження виконання вищезазначеного боргового зобов'язання перед позивачем суду не надав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved