Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач Бобровицька міська рада як орган опіки і піклування звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь органу опіки та піклування аліменти на утримання малолітньої доньки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , є малолітньою, у зв`язку з чим не має можливості самостійно захищати свої порушені права, з огляду на що цей позов подано органом опіки та піклування - Бобровицькою міською радою. Відповідач по справі - громадянка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Бобровиця Чернігівської області. З 2015 року [PERSON] перебувала на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах у Службі у справах дітей та обліку сімей (осіб) та в Бобровицькому районному центіу соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у зв`язку з неналежним виконанням батьком та матір`ю батьківських обов`язків по відношенню до дитини. 30.06.2015 року відповідно до заяви матері [PERSON] та батька [PERSON] малолітня [PERSON] влаштована на тимчасове перебування до комунального некомерційного підприємства «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» Чернігівської обласної ради, де і перебуває станом на даний час. За повідомленням адміністрації КНП «Прилуцького будинку дитини «Надія» від 12.08.2016 року, за час перебування дитини у закладі батьки жодного разу доньку не відвідували, не писали, не телефонували, не цікавились долею дитини, не приймали участі у її вихованні та утриманні. Дана родина перебувала під соціальним супроводом районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з метою проведення роботи з батьками щодо створення умов для повернення дитини у біологічну родину та підвищення рівня виховного потенціалу сім`ї. Проте, позитивного результату це не дало. [PERSON] та [PERSON] постійно змінювали місце свого проживання. Службою у справах дітей неодноразово направлялися клопотання до районного відділу поліції щодо встановлення їх місця перебування. Після проведеної розшукової роботи, під час телефонної розмови [PERSON] повідомила працівникам Служби про те, що не має змоги та бажання повернути малолітню доньку на виховання та утримання у свою родину, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Мати дитини надала письмову згоду на усиновлення малолітньої доньки [PERSON] , нотаріально засвідчену приватним нотаріусом Бобровицького нотаріального округу Чернігівської області від 11.10.2017 року №1490. Відповідно до рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25.03.2019 року, справа № 650/134/19, [PERSON] , батько дівчинки, позбавлений батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] . [INFO] [PERSON] , [INFO] взята на облік дітей, які залишились без батьківського піклування, та місцевий облік з усиновлення служби у справах дітей Бобровицької районної державної адміністрації. Зважаючи на стан здоров`я дитини, [PERSON] встановлено інвалідність. Згідно інформації, наданої КНП «Прилуцьким обласним будинком дитини «Надія» від 10.08.2020 року, мати дитини, [PERSON] доньку не відвідує, не цікавиться її життям та здоров`ям. Адміністрація закладу піднімає клопотання про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , 2014 р.н. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання цих обов`язків, не забезпечуючи належного догляду за дитиною, не приймає участі у її вихованні та розвитку. Відповідно до зазначених нормативно-правових актів 29.09.2020 року на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Бобровицької міської ради прийнято одноголосне рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] . Відповідач є дієздатною особою, а отже, усвідомлює, що малолітній дитині необхідний відповідний догляд, турбота, материнська любов та ласка. Відповідачем не лише не дотримуються зазначені вимоги, а й загалом не виконуються обов`язки відносно малолітньої доньки. [PERSON] не займається її вихованням, матеріальним утриманням, не піклується про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі викладеного, поведінка [PERSON] має розцінюватися, як свідоме ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини, що, як вже зазначалося вище, згідно з ч.1. п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Представник позивача надала до суду заяву, в якій, просила розглянути справу без її участі. Заявлені позовні вимоги повністю підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Надала заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та просить справу розглядати без її участі. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд доходить такого висновку. Як встановлено в судовому засіданні, та що підтверджується свідоцтвом про народження, [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю є [PERSON] (а.с.7). Відповідно до заяви нотаріально засвідчену приватним нотаріусом Бобровицького нотаріального округу Чернігівської області від 11.10.2017 року №1490 мати дитини надала письмову згоду на усиновлення малолітньої доньки [PERSON] (а.с.8). Відповідно до рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25.03.2019 року, справа № 650/134/19, [PERSON] , батько дівчинки, позбавлений батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] (а.с.9-10). Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Бобровицької міської ради №7521 від 22.10.2021 р. зазначено, що до складу сім`ї входять: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно з Розпорядженням Бобровицької районної державної адміністрації №129 від 30.06.2015 року, влаштовано малолітню [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] на тимчасове перебування до Прилуцького обласного будинку дитини «Надія» (а.с.16). Згідно до актів Комунального закладу медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» від 30.12.2015 р., 11.09.2017 р., 19.08.2020 р. вбачається, що мати дитини, [PERSON] доньку не відвідує, не цікавиться її життям та здоров`ям. Адміністрація закладу піднімає клопотання про позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , 2014 р.н. (а.с.17-23). З інформації Бобровицького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 623 від 08.10.2015 видно, що [PERSON] 1982 р.н. - має трьох малолітніх дітей: [PERSON] , 2002 р.н., [PERSON] , 2011 р.н. та [PERSON] , 2014 р.н. На сьогоднішній день [PERSON] та [PERSON] за заявою матері перебувають у Ніжинському центрі соціально-психологічної реабілітації, а найменша [PERSON] у Прилуцькому обласномубудинку дитини «Надія». 30.06.2015 було прийнято рішення взяти сім`ю під соціальний супровід Центру, з метою проведення роботи з батьками щодо створення умов для повернення дітей в біологічну родину та підвищення рівня виховногопотенціалу сім`ї.Спеціалістами Центру неодноразово здійснювалися спроби зустрітися з матір`ю [PERSON] , здійснювалися виїзди за вказаною адресою, але вдома її не було. Під час телефонних розмов, вона обіцяє працівникам Центру з`явитися до їхньої установи, але не виконує :своїх обіцянок, інколи взагалі не відповідає на телефонні дзвінки. Зі слів сусідів (уході опитування), встановлено, що [PERSON] нібито продала свій будинок за адресою: [ADDRESS] , і разом зі своїм співмешканцем [PERSON] переїхали на орендовану квартиру, адреса якої нікому не відома (а.с.24). Згідно з інформації Бобровицького районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 45 від 19.01.2016 видно, що Бобровицький районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомляє, що сім`я [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] перебуває із 27.02.2015 на обліку сімей, які опинилися в складних життєвих обставинах, а із 30.06.2015 - під соціальним супроводом Центру з метою проведення роботи з батьками щодо створення умов для повернення дітей з Ніжинського центру соціально-психологічно реабілітації дітей служби у справах дітей та підвищення рівня виховного потенціалу сім`ї. [PERSON] 1982 р.н. - має трьох малолітніх дітей: [PERSON] , 2002 р.н., [PERSON] , 2011 р.н. та [PERSON] , 2014 р.н. На сьогоднішній день [PERSON] та [PERSON] за заявою матері перебувають у Ніжинському центрі соціально-психологічної реабілітації, а найменша [PERSON] у Прилуцькому обласному будинку дитини «Надія».04.12.2015 було прийнято рішення зняти сім`ю із соціального супроводу Центру, з негативним результатом у зв`язку з невиконанням пунктів плану соціального супроводу та умов Договору соціального супроводу.Повідомляємо, що спеціалістами Центру неодноразово здійснювалися спроби зустрітися з матір`ю [PERSON] , здійснювалися виїзди за вказаною адресою, але вдома її не було, на телефонні дзвінки вона не відповідає. Зі слів сусідів (у ході опитування), встановлено, що [PERSON] нібито продала свій будинок за адресою: [ADDRESS] , і разом зі своїм співмешканцем [PERSON] переїхали на орендовану квартиру, за адресою [ADDRESS] . Але, Ніжинський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомив про те, що сім`я [PERSON] за вказаною адресою не проживає. На даний час місце проживання сім`ї невідоме (а.с.25). З урахуванням того, що [PERSON] повністю нехтувала попередженнями та рекомендаціями, органом опіки та піклування Бобровицької міської ради та виконавчим комітетом ради було прийнято висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , який затверджено рішенням виконавчого комітету № 275 від 20.10.2020 (а.с.27-30). Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні від 11.07.2017 р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідно до ст.19 СК України орган опіки та піклування повинен надати суду письмовий висновок щодо можливості позбавлення одного з батьків батьківських прав. Виконавчим комітетом Бобровицької міської ради Чернігівської області було надано висновок від 20.10.2020 року № 275 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки [PERSON] . Дане рішення органу опіки та піклування на думку суду прийняте з урахуванням всіх обставин, є обгрунтованим і не суперечить інтересам дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, свідомо піддає дитину небезпеці, належним чином не турбується про її здоров`я і виховання. Отже, належними доказами доведено, що [PERSON] належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків щодо доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на їх розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Також знайшло своє підтвердження те, що відповідач неналежним чином піклувалася про здоров`я дитини, не забезпечував його необхідним харчуванням і медичним доглядом, не виконував рекомендацій центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. Повернення [PERSON] до матері буде небезпечним для його життя та здоров`я, а тому, суд доходить висновку про винну поведінку відповідача та її ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини необхідність позбавлення батьківських прав і стягнення з неї аліментів. За змістом вимог ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідно до «Конвенції про права дитини» та «Декларації прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Зважаючи, що [PERSON] не звільнена від обов`язку по її матеріальному забезпеченню, якого дитина потребує, то суд вважає за необхідне задовольнити й позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Тому, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, відомостей про свої доходи не надала, виходячи з положень ст.181-184 СК України суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше розміру передбаченого чинним законодавством для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття на користь органу опіки та піклування Бобровицької міської ради. Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць у відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. За таких обставин, позивач Бобровицька міська рада, яка ставила дві позовні вимоги майнового та немайнового характеру, у даній справі звільнений від сплати судового збору, що відповідно до ст.141 ЦПК України є підставою для стягнення із відповідача в дохід держави 1681 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved