Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів - [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Згідно ордеру на житлове приміщення, дружині позивача - [PERSON] була надана квартира [ADDRESS], яка і була квартиронаймачем до своєї смерті. Після її смерті договір найму не було переоформлено. Квартира складається з трьох кімнат житловою площею 39,90 м2, загальною площею 54,00 кв.м. Квартира не приватизована. Відповідно довідки форми №3, в квартирі зареєстровано три особи: позивач [PERSON] та відповідачі - [PERSON], [PERSON]. Фактично в квартирі з числа зареєстрованих осіб мешкає лише позивач. Відповідачі у справі: [PERSON] - колишня дружина сина позивача [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON] - онук позивача і син [PERSON] Позивач у судовому засіданні пояснив, що в 1986 році після народження його онука - [PERSON] в квартиру було зареєстровано обох відповідачів на прохання сина позивача. Однак, стосунки між сином позивача - [PERSON] та відповідачкою [PERSON] не склались, шлюб між ними було розірвано і ще двадцять років тому відповідачка забрала всі свої речі та разом з сином [PERSON] виїхали з квартири. З того часу відповідачі не проживають в квартирі, про місце їх перебування позивачу нічого не було відомо. Певний час онук позивача - відповідач [PERSON] ще навідувався до батька, однак, останні роки в квартиру він не навідувався, батька не провідував. Відповідачі не сплачували комунальні послуги, оскільки не проживали в квартирі, в квартирі відсутні будь - які їх речі. З підстав не проживання відповідачів у квартирі понад 6 місяців без поважних причин позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Представники позивача в судовому засіданні додатково пояснили, що після смерті [PERSON] онук позивача - відповідач [PERSON] оформив на себе договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги, крім того, обидва відповідачі написали заяву до ЖЕД з проханням не виписувати їх з квартири, що, звичайно, викликало обурення у позивача, з яким багато років фактично у квартирі проживає інший онук з дружиною і дітьми, які підтримують його і опікуються ним. Викликала недовіра і відмова відповідачів вирішити питання приватизації квартири разом з позивачем у позасудовому порядку, що у сукупності призвело до заміни позивачем замку у вхідні двері в квартиру. Наявність заяв відповідачів до ЖЕД призвела до неможливості позивача оформити додаткові акти про їх не проживання в квартирі, що стало підставою для виклику свідків в судове засідання для підтвердження факту їх не проживання в квартирі. З наведених вище підстав позивач та його представники підтримали в судовому засіданні позов, просили його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представники позов не визнали, пред'явивши зустрічний позов про вселення і усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. При цьому, відповідач [PERSON] пояснила, що з 22.02.1986 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та, як член його сім'ї, у 1986 році була зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. Після народження їх сина [PERSON], останній також був зареєстрований у вказаній квартирі. [INFO] [PERSON] помер, проте, вона та їх син [PERSON] продовжували проживати з батьком померлого - позивачем у справі. Лише в період часу січень-серпень 2015 року вона разом з сином знаходилась в с. Дуболугівка Ніжинського району Чернігівської області з поважних причин, оскільки займалися ремонтом житлового будинку і впорядкуванням земельної ділянки. Коли на початку серпня 2015 року вони повернулися до Києва, з'ясувалося, що в спірній квартирі мешкають родичі позивача, самим позивачем змінено замки, що призвело до неможливості потрапити до квартири і необхідності виклику міліції, щоб зафіксувати цей факт. На підтвердження оплати житлово-комунальних послуг відповідач надала квитанції про оплату частини рахунків за своє проживання. Посилаючись на те, що позивач [PERSON] перешкоджає користуватися спірним житловим приміщенням, [PERSON] та її представник просили прийняти рішення, яким усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, вселити їх до квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] і його представник пояснили, що протягом останніх шести місяців він та його мати не проживали з об'єктивних та незалежних від них підстав, які слід визнати поважними; основним місцем проживання відповідачів є спірна квартира, проте, позивач перешкоджає їм у цьому; відповідачами сплачувалися комунальні послуги, що підтверджується відповідними рахунками на сплату комунальних послуг; акт про не проживання від 07.08.2015 р., на який посилається позивач, не є належним та допустимим доказом того, що відповідачі не проживають у спірній квартирі з 2005 року, оскільки в такому акті можуть бути зафіксовані лише обставини, які існують на момент його складання. З вищенаведених підстав відповідачі просили відмовити у задоволенні позову [PERSON] і задовольнити зустрічний позов. Представники третьої особи КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» надали письмові пояснення, які підтримали в судовому засіданні. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін ї їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON] з наступних підстав. Як убачається з матеріалів справи, зокрема, довідки форми - 3, [PERSON] прописаний та проживає в [ADDRESS] і займає житлову площу 39,90 м2, загальна площа квартири - 54,00 кв. м.. Квартира складається з трьох кімнат. Крім нього, в квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 1986 року. Відповідачі по справі - це колишня дружина сина позивача [PERSON], який помер [INFO] та її син - онук позивача. Власником особового рахунку на зазначену житлову площу є [PERSON], - померла дружина позивача, яка була квартиронаймачем до своєї смерті. Як підтвердили в судовому засіданні представники третьої особи, на даний час квартира є неприватизованою, а договір найму квартири після смерті [PERSON] не переоформлювався. Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідачі не були членами сім'ї [PERSON], з нею разом не постійно не проживали та не вели спільне господарство. Так, відповідно до акту Житлово-експлуатаційної дільниці № 401 від 07.08.2015 р., складеного за участі мешканців сусідніх квартир [PERSON], [PERSON] та майстра тех. дільниці ЖЕД - 401 [PERSON], завіреного начальником ЖЕД-401 Ю.І.Швед, [PERSON], 1968 р.н. та її син [PERSON], 1968 р н. з 2005 року дійсно не проживають в кв. [ADDRESS]. У судовому засіданні було допитано свідків [PERSON],[PERSON] та [PERSON], які є мешканцями сусідніх у будинку квартир та підписали зазначений акт. Свідок [PERSON] показала, що позивача [PERSON] знає понад 10 років, в кв.[ADDRESS] проживають онук позивача [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та їх двоє дітей. Відповідачів свідок не знає та ніколи їх не бачила, хоча приблизно з 2005 року постійно навідується до квартири, оскільки її діти спілкуються з дітьми [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] показав, що з 2005 р. в квартирі мешкає інший онук позивача разом з дружиною та двома дітьми, до цього в квартирі проживала дружина [PERSON] [PERSON] і їх син [PERSON], який помер в 2015 року. Свідок [PERSON] показала, що її квартира розташована поверхом вище за квартиру позивача; зазвичай з позивачем вони зустрічаються на вулиці, в його квартирі вона була лише в коридорі і на кухні, не може підтвердити або спростувати наявність речей відповідачів у кімнатах, однак, зазначила, щ за весь час проживання ні [PERSON], ні [PERSON] вона не бачила і не пам'ятає. Виходячи зі змісту ст. ст. 71, 72 ЖК України, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суди повинні встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Наведений в ст. 71 ЖК України перелік випадків збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї не є вичерпним. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Факт відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] у жилому приміщення понад шість місяців не заперечується самими відповідачами, підтверджується актом про їх не проживання та показаннями допитаних свідків. Оцінюючи критично надані відповідачами довідки Дуболугівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 20.08.2015р. на підтвердження доводів про поважність причин такої відсутності, суд виходить з того, що у довідках зазначено, що [PERSON], [PERSON] у період з 09.02.2015р. по 14.08.2015р. проживали по [ADDRESS] та, з їх слів, проводили ремонтні роботи біля будинку та впорядковували земельну ділянку. Здійснення ремонтних робіт і впорядкування земельної ділянки не є об'єктивними та незалежними від них підстав, які можна визнати поважними, оскільки у справі відсутні належні докази здійснення відповідачами ремонтних робіт, аварійності стану будинку тощо. Відповідачами надані квитанції про оплату частини квартплати і комунальних послуг за 2005-2008, 2010, 2011-2014рр., а також оплачені у вересні, жовтні 2015 року рахунки за липень-серпень, 2015 року. Згідно довідки ЖЕД № 450 від 02.09.15 р., станом на 14.08.2015 р. сума боргу з квартирної плати та комунальні послуги по кв. [ADDRESS] становить 19 414,81 грн. Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Однак, як убачається з матеріалів справи, 14.08.2015 року між ЖЕД-401 та відповідачем [PERSON], не дивлячись на те, що особовий рахунок не був переоформлений з [PERSON], [PERSON] не проживав у квартирі, тому не був членом сім'ї наймача [PERSON] згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, було укладено Типовий договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. Предметом даного Договору є надання громадянину підприємством розстрочки у погашенні заборгованості з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергії, вивезення побутового сміття та рідких нечистот), що утворилась станом на 14.08.2015 р. При цьому, положення зазначеної норми (ст. 64 ЖК України) не обмежує право члена сім'ї наймача ставити питання про визнання інших членів сім'ї наймача (в тому числі колишніх) такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Таким членом сім'ї наймача позивач - [PERSON], який належними і допустимими доказами довів факт не проживання відповідачів у житловому приміщенні в квартирі понад шість місяців без поважних причин. Відтак, позов про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] підлягає задоволенню, що виключає задоволення їх зустрічного позову про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, в сумі 243, 60 грн. належить стягнути з відповідачів в рівних частинах з кожного - по 121, 80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved