Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Недригайлівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування (позивач), звернулась до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 200,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Вказаний позов обґрунтований тим, що неповнолітній [PERSON], [INFO], з 01 серпня 2012 року перебуває на вихованні в КЗСОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області». У свідоцтві про його народження його батьком записаний [PERSON], [INFO], відповідач по справі. Мати неповнолітнього [PERSON], [PERSON] 15 грудня 2011 року померла. За час перебування сина в дитячому будинку батько ухиляється від виконання своїх обовязків, зокрема, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, харчування дитини, не спілкується з нею, що порушує її нормальне самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для нормального духовного та інтелектуального розвитку дитини. Представник органу опіки та піклування, начальник служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с.35). Належним чином повідомлений відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Надав до суду письмову заяву, посвідчену приватним нотаріусом Недригайлівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровану в реєстрі за № 1710, в якій просив розглянути справу про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], без його участі, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує (а.с.20). Крім того, надав письмову заяву, в якій також не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 200,00 грн (а.с.33). Представник КЗСОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» [PERSON], третьої особи по справі, у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі (а.с. 36). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, враховуючи подану заяву відповідача про визнання позову щодо позбавлення його батьківських прав, перевіривши чи не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача) визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 16 Постанови від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-БП № 011351 25 жовтня 2005 року в смт. Терни Недригайлівського району Сумської області народився [PERSON], і батьками його зазначені в графі «мати» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON] (а.с.10). 15 грудня 2011 року мати неповнолітнього [PERSON]Ю, [PERSON] померла в смт. Недригайлів Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП № 181511 (а.с.8). Неповнолітній [PERSON] перебуває на вихованні у КЗСОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» з 01 серпня 2012 року, що підтверджується витягом з книги обліку руху учнів КЗСОР на підставі путівки управління освіти і науки Сумської ОДА № 19 від 01.08.2012 р. (а.с.4). За час перебування сина в дитячому будинку батько ухиляється від виконання своїх обовязків, зокрема, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не допомагає матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, харчування дитини, не спілкується з нею, що порушує її нормальне самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для нормального духовного та інтелектуального розвитку дитини. З огляду на встановлені факти, надані та досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина, а тому виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітньої дитини необхідно застосувати крайній захід впливу та позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Частиною 3 ст. 166 Сімейного Кодексу України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Оскільки [PERSON], [INFO] перебуває на вихованні в КЗСОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області», самостійного заробітку не має, відповідач є працездатним, а також враховуючи, що суд не може вийти за межі позовних вимог, відповідно до ст. 180 СК України, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі 200,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved