Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] підприємство Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у господарському віданні ДП знаходиться гуртожиток 9-ти поверхова будівля, що розташована по вул.. Пастерівська, 44 в м. Черкаси. Гуртожиток призначений для проживання працівників підприємства та членів їх сімей. Відповідач [PERSON] заселився до гуртожитку у 1994р. зі своєю матір»ю [PERSON] і виїхав із гуртожитку разом з нею у 1996 році. Після одержання паспорту , він в 2006 році знову був зареєстрований до вказаного гуртожитку в кімнаті №105, хоча фактично в ній не проживав і не проживає на даний час. Факт відсутності відповідача за адресою, яка вважається уповноваженим органом з питань реєстрації адресою його житла, підтверджується мешканцями гуртожитку. Він не сплачує за житлове приміщення і комунальні послуги, не працює на ДП НВК «Фотоприлад». Таким чином, посилаючись на ст.ст. 71, 72, 127, 132 ЖК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку, що по вул.. Пастерівська, 44 в м. Черкаси кімната №105. В судовому засіданні представник позивача ДП НВК «Фотоприлад» за довіреністю [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Зазначив, що гуртожиток, який знаходиться у господарському віданні ДП, призначений для тимчасового проживання працівників підприємства. Відповідач, будучи неповнолітнім, в 1994р. заселився до однієї з кімнат гуртожитку разом з матір»ю [PERSON], яка на той час була працівником підприємства. При цьому, заселилась матір по ордеру без зазначення номеру кімнати. В 1996р. вони виїхали з гуртожитку. В 2006р. комендант гуртожитку прописала відповідача в кімнату №105, оскільки він, досягнувши 16-ти річного віку, отримував паспорт. Між тим, з 2006р. по цей час [PERSON] у кімнаті №105 не проживав і не проживає. З 1996р. матір відповідача на підприємстві не працює. Крім того, протягом 1994-1996р.р. відповідач із матір»ю проживали в іншій кімнаті на 5-му поверсі будівлі у кімнаті №501. Комунальні послуги по кімнаті №105 відповідач не сплачує; в цій кімнаті проживає сім»я [PERSON], яка оплачує компослуги. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав і просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що [PERSON] в 1994р. фактично разом із матір»ю заселились до кімнати №501 гуртожитку. Потім вони виїздили за кордон, а до гуртожитку навідувались. Комунальні послуги замість них сплачувала комендант гуртожитку. Це тривало до 2008 року. В 2008р. [PERSON] без її відому була перереєстрована до кімнати №505, а [PERSON], будучи повнолітнім був зареєстрований до кімнати №105. При цьому, відповідач з матір»ю проживали у діда і доглядали його. Відповідач мав намір проживати у кімнаті №105, де він зареєстрований, але там проживають інші особи. Доказів, що [PERSON] сплачував ком послуги, - немає. Відповідач не працює на підприємстві. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 2000р. працює комендантом гуртожитку. [PERSON] знає з 1994р, оскільки він з матір»ю проживали разом у гуртожитку (матір по ордеру, в якому номер кімнати зазначено не було) в кімнаті №501. В 1995р.-1996р. вони виселились з гуртожитку і повністю забрали свої речі, але не знялися з реєстраційного обліку. Після їх виселення в кімнату №501 були поселені інші особи за ордером. [PERSON] в 2006р. був зареєстрований в кімнаті №105, оскільки йому потрібно було оформити паспорт гр.-на України. Хоча в цій кімнаті він ніколи не жив. В кімнаті №501 він ніколи не був зареєстрованим, хоча фактично там проживав із матір»ю. З 2007р. у кімнаті №105 проживають інші особи. Коли відповідача у 2006р. було зареєстровано до кімнати №105, то він ніколи не мав наміру і не здійснював жодних дій, щоб там проживати. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона із сім»єю з 01.06.2007р. проживають і зареєстровані в кімнаті №№105-106 гуртожитку. Заселились по ордеру. Кімната була придатна для проживання і пуста, будь-яких речей там не було. Вона повністю оплачує компослуги, а [PERSON] вона ніколи не бачила і не знає його. Він ніколи не проявляв намірів проживати у цій кімнаті. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, щ позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що гуртожиток, що по вул. Пастерівська, 44 в м. Черкаси належить на праві власності державі Україна в особі ДК Укроборонпром на праві господарського відання за ДП НВК «Фотоприлад» на підставі свідоцтва про право власності від 21.03.2012р. Такі обставини підтверджуються даними довідки про державну реєстрацію прав КП «ЧООБТІ» від 04.04.2012р., свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.03.12р., даними інвентаризаційної справи, реєстраційним посвідченням від 31.03.1978р. Рішенням виконакому Черкаської міськради від 28.12.2007р. №1838 змінено статус гуртожитку для проживання одиноких громадян на гуртожиток для проживання сімей. На час розгляду справи гуртожиток не передано до комунальної власності міста Черкаси. За даними поквартирної картки [PERSON], 29.12.1988р. народження зареєстрований у вказаному гуртожитку 27.01.2006р. у кімнаті №105. Такі ж обставини підтверджуються даними паспорту НЕ №397615. Відповідно до даних акту від 11.02.2015р., [PERSON] понад 10 років не проживає в кімнаті №105 вказаного гуртожитку; в цій кімнаті та кімнаті № 106 проживає [PERSON] із членами своєї сім»ї, що підтверджується ордером №1491 серія А від 08.05.2007р. Крім того, вона ж сплачує комунальні послуги за користування кімнатою №105, що вбачається з бухгалтерських документів, що досліджені під час розгляду справи. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК України особа, яка не проживає в житлі більше шести місяців, може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно із ст.ст. 6, 127 ЖК жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Положення вищевказаних норм законодавства щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду та правила про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення застосовуються і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). Виходячи із положень\~ст. 71 ЖК України\~та роз'яснень, що містяться в п.п. 10 і 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Порядок надання жилої площі в гуртожитку підприємства, правила користування гуртожитками та їх утримання регулюються Примірним положенням про гуртожиток, яке затверджене Радою Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208. Так, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Жила площе в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позивачем доведено факт непроживання відповідача у кімнаті №105 вказаного гуртожитку без поважних причин; відповідне рішення та ордер [PERSON] на право проживання у цій кімнаті не приймались і не видавались; [PERSON] тривалий час не підтримує зв»язки з жилим приміщенням, в якому він з 2006р. зареєстрований; жодного разу він не навідувався до житла, не приймав участі в утриманні жилого приміщення; не сплачує комунальні послуги, його будь-які речі в кімнаті відсутні, він не був і не є працівником підприємства. Крім того, в кімнаті №105 з червня 2007р. проживають інші мешканці на підставі ордеру, що свідчить про жилий стан кімнати. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що на час її заселення до кімнати №105, приміщення кімнати було придатне для проживання. Не знайшли свого підтвердження доводи представника відповідача про те, що відповідачем оплачувались комунальні послуги по цій кімнаті через коменданта гуртожитку [PERSON] Також, відповідачем не надано жодних належних, допустимих та переконливих доказів про те, що він протягом 2008р., тобто з часу, коли він став повнолітнім, і по час розгляду даної справи, - вчиняв будь-які дії, міри чи заходи, направлені на реалізацію свого права на фактичне проживання у кімнаті №105. Навпаки, в судовому засіданні представником відповідача зазначено, що [PERSON] ніяким чином, в т.ч. ні усно, ні письмово не звертався до керівництва ДП, чи інших уповноважених осіб гуртожитку та й до мешканців цієї кімнати про свої наміри проживати у кімнаті №105. Не доведено факту здійснення перешкод [PERSON] щодо його проживання у кімнаті №105 гуртожитку та безпідставними є посилання на те, що його примусово позбавлено житла. Таким чином, позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кім. 105, що по вул. Пастерівська, 44 м. Черкаси, підлягають до задоволення. На підставі викладеного та,

Outcome: approved