Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

керівник Мукачівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу охорони здоров`я Мукачівської міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на користь держави в особі позивача кошти на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 8 472,32 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вироком Мукачівського міськрайонного суду від 05 грудня 2018 року (справа № 303/682/18) [PERSON] у зв`язку з визнанням винуватості визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цим же вироком суду встановлено, що 10 червня 2018 року відповідач, керуючи автомобілем марки «Мерседес Бенц Віто», р/н [NUMBER] , рухаючись по трасі «Київ-Чоп» в напрямку смт. Кольчино Мукачівського району, під час виконання маневру не забезпечив безпеку дорожнього руху та у результаті допустив зіткнення з транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», в якому перебувала пасажир [PERSON] , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження. У зв`язку з наведеним [PERSON] з 10 по 26 червня 2018 року проходила стаціонарне лікування у відділенні КПН «Мукачівська центральна районна лікарня», витрати на яке склали 8 472,32 грн. Оскільки зазначені витрати, здійснені лікарнею з вини відповідача, негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини та громадянина в галузі охорони здоров`я і забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, тому враховуючи, що [PERSON] у добровільному порядку вказані кошти не відшкодував, просить позов задовольнити. У судове засідання прокурор Годованец І. не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник Відділу охорони здоров`я Мукачівської міської ради Габовда О. у судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди прокурора ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. ст.280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 грудня 2018 року, що набрав законної сили 08 січня 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 ч. 1 п. п. 1, 2 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вказаним вироком встановлено, що 10 червня 2018 року близько 09 год. 10 хв. обвинувачений [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «MERCEDES - BENZ VTTO 112», р/н [NUMBER] , рухаючись із швидкістю приблизно 10-20 км/год у напрямку смт. Кольчино Мукачівського району автодорогою М-06 сполученням «Чоп-Київ», на ділянці автодороги «Київ - Чоп» 768 + 200 м. поблизу смт. Кольчино Мукачівського району, де дорога має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія), що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху, на які виїзд заборонено, всупереч вимогам п.п. 1.3, 1.5, 2.3, «б», 10.1, 16.13, 34.1.1 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «ВАЗ 2107», р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який разом із пасажирами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] рухалися своєю смугою руху зі сторони смт. Жденієво Воловецького району у напрямку м. Мукачево. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження, які згідно висновків судово - медичних експертиз № 318 від 24.10.2018 та № 321 від 29.10.2018 відносяться до групи тілесних ушкоджень середньої ступені тяжкості, як такі що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день; згідно висновку судово-медичної експертизи № 322 від 30.10.2018 [PERSON] отримала тілесні ушкодження, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент їх спричинення. Згідно висновку комплексної судової автотехнічної експертизи № 1068 з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди від 29.10.2018, у даній дорожній ситуації з технічної точки зору причиною виникнення даної ДТП стали дії водія автомобіля марки «MERCEDES -BENZ VITO 112», р/н [NUMBER] , [PERSON] , який виїхав на смугу зустрічного руху на такій відстані від автомобіля «ВАЗ 2107», р/н [NUMBER] , на якій його водій [PERSON] вже був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до місця зіткнення шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху. Невиконання водієм [PERSON] вимог п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б» 10.1, 16.13,34.1.1 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками ДТП, зокрема отриманням потерпілими [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] тілесних ушкоджень (а. с. 9-11). Згідно повідомлення директора Комунального некомерційного підприємства «Мукачівська центральна районна лікарня» № 482 від 19 березня 2020 року [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у вказаному закладі 16 днів, внаслідок чого витрати на її лікування склали 10 472,32 грн., з таких 2 000 грн. нею було оплачено 18 червня 2018 року (а. с. 6). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" від 07 липня 1995 року, питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжкодня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 545 «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» від 16 липня 1993 року (далі - Постанова № 545) сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми витрат за місяць (в якому проводилося лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п. п. 3, 4 Постанови № 545 визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Враховуючи вищенаведене та те, що вироком суду, який набрав законної сили, встановлена вина [PERSON] у спричинені [PERSON] тілесних ушкоджень, внаслідок отримання яких остання перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Мукачівська центральна районна лікарня» та витрати на таке склали 10 472,32 грн., з них 2 000 грн. були оплачені потерпілою, а решта суми відповідачем у добровільному порядку закладу охорони здоров`я не відшкодована, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому з врахуванням ціни позову (8 472,32 грн.) суд приходить до висновку, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 2 102 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved