Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі по тексту - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , в якому просить у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №014/05/281 від 18.05.2007 у сумі 64 274 долари США 60 центів, звернути стягнення на Предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 58,4 кв., житловою площею 41,60 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] - шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.05.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/05/281 відповідно до умов якого, банк надав [PERSON] кредит у розмірі 65 000 доларів США строком до 03.04.2012 із сплатою 14,500 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені кредитним договором. Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 3.2 Кредитного договору шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, з подальшою можливістю видачі готівки через касу кредитора. Крім того, у рахунок забезпечення зобов`язання за вищевказаним кредитним договором 21.05.2007 між [PERSON] та банком було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого банк набув статусу іпотекодержателя майнових прав на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] . В свою чергу, [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав належним чином, внаслідок чого станом на 06.05.2020 у нього утворилася заборгованість в розмірі 186 024 доларів США 69 центів, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 64 274 доларів США 60 центів та заборгованості по відсоткам - 121 750 доларів США 09 центів. Поряд з цим, згідно відомостей з офіційного веб-сайту «Судова влада» позивачу стало відомо, що за рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23.09.2019 у справі №716/1237/19 предмет іпотеки, а саме вищевказаний житловий будинок, перейшов у власність [PERSON] у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , у зв`язку із чим [PERSON] фактично став правонаступником прав та обов`язків іпотекодавця за Договором іпотеки від 21.05.2007 та набув статусу іпотекодавця. На виконання вимог ст. 1281 ЦК України на адресу відповідача було направлено вимогу з повідомленням про те, що у разі невиконання ним цієї вимоги банк буде змушений на свій розсуд звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, останній не задовольнив вимоги кредитора в межах вартості майна, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні представник позивача Куриш В.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] та третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилися, як вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень, вони були завчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини неявки. Враховуючи наведене, суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк. Згідно ст. 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до укладеного 18.05.2007 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] кредитного договору № 014/05/281 [PERSON] отримав у кредит 65 000 доларів США зі сплатою 14,5 % річних строком до 03.04.2012 на умовах повернення кредиту згідно з Графіком погашення кредиту (а.с.12-14). Суд враховує наявність у позивача банківської ліцензії № 10 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с.36). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 21.05.2007 було укладено договір іпотеки №014/05/281/773, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль», з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони (а.с.16). Згідно п.1.2 зазначеного договору предметом іпотеки є житловий будинок з господарськими будівлями, за номером [ADDRESS] , на земельній ділянці якого розташовані: житловий будинок, саманний, житловою площею 41,60 кв.м., загальною площею 58,40 кв.м., зазначений в інвентарній справі під літ. А, літня кухня під літ. Б, сарай під літ. В, гараж під літ. Г, вбиральня під літ. Д, огорожа №1-2. Право власності Іпотекодавця на житловий будинок з господарськими спорудами підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконкомом Заставнівської міської ради 14.09.2005 і зареєстрованим в Заставнівському РБТІ 14.09.2005 в реєстрову книгу №6, стр. №142, реєстровий №503, порядковий №10050389 (а.с.16, 21-23). Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, а позичальник та іпотекодавці порушили виконання зобов`язань. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №014/05/281 від 21.05.2007 внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором станом на 06.05.2020 утворилася заборгованість в розмірі 186 024 доларів США 69 центів, яка складається із основного боргу за кредитним договором - 64 274 дол. США 60 центів та нарахованих відсотків за користування кредитом - 121 750 дол. США 09 центів (а.с. 6 - 8). Встановлено, що умовами укладеного між сторонами Договору іпотеки від 21.05.2007 обумовлено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки (Розділ 5 договору) (а.с.17 зворот). Зокрема, п.п. 2.1.2, 3.1.4, 3.1.5 Договору іпотеки визначене право Іпотекодержателя у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим або за Кредитним договором право задовольнити в повному обсязі свої вимоги за рахунок вирученої від предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами. Пунктом 5.4. Договору Іпотеки передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотекодержателем на підставі рішення суду. Правові відносини у сфері іпотеки регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (далі по тексту - Закон №898-ІV). Так, згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Положеннями ч. 1 ст. 574 Цивільного кодексу України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Так, згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 3 Закону№898-ІV встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону 898-ІV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлено Конституцією України та ст.35 ЗУ «Про іпотеку». Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлено Конституцією України та ст.35 ЗУ «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений положеннями ст.ст.39, 41 ЗУ «Про іпотеку», якими передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність у позивача правових підстав для звернення до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки № 014/05/281/773 від 21.05.2007. Одночасно, судом встановлено, що [INFO] іпотекодавець [PERSON] помер та за життя взятих на себе за договором іпотеки зобов`язань не виконав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який є предметом іпотеки за договором іпотеки № 014/05/281/773 від 21.05.2007. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що відповідач у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23.09.2019, яке набуло чинності 02.11.2019, за відповідачем визнано право власності на спірний житловий будинок (а.с.49-50). Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року № 6-33цс15 та від 12 квітня 2017 року № 6-2962цс16. При цьому, вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії кредиторів спадкодавця. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, в т.ч. в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотеки є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Крім того, згідно умов п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку"). Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов`язки іпотекодавця, а й обов`язки за основним зобов`язанням у межах вартості спадкового майна. З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку слідує, що відповідач [PERSON] , до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набув статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки та зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора в межах вартості успадкованого майна. Як пояснив в судовому засіданні представник АТ «Райффайзен Банк Аваль»» про відкриття спадщини після смерті іпотекодавця [PERSON] позивачу стало відомо 17.04.2020, а саме під час перевірки майнового стану останнього. Встановлено, що 28.05.2020 кредитор АТ «Райффайзен Банк Аваль» заявив вимоги до спадкоємця [PERSON] на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України. Поряд з цим встановлено, що на виконання вимог п.5.1 Договору іпотеки та ст. 1281 ЦК України позивачем на адресу відповідача в межах встановленого строку рекомендованим листом було направлено вимогу з повідомленням про те, що у разі невиконання ним цієї вимоги банк буде змушений на свій розсуд звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.30-33). Проте, відповідач не задовольнив вимоги кредитора в межах вартості майна, у зв`язку із чим АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду за захистом свого порушеного права та законних інтересів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» про звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок стягнення заборгованості за основним договором кредиту підлягають задоволенню. Разом із тим, слід зазначити, що 03.06.2014 набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 263 ЦК України, поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання, що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону. Крім того, згідно зі статтею 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З огляду на те, що вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Разом з тим Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року, Постанові Верховного Суду України у справі № 6-1196 цс15 та Постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-2096цс16. Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції та зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виступає як забезпечення зобов`язань за кредитом, його площа не перевищує 250 кв.м., а також те, що вказаний будинок, згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, є єдиним майном, яке перебуває у відповідача на праві власності та використовується ним, як місце постійного проживання, суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі наведеного,

Outcome: approved