Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 10.12.2015 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO], з січня 2013 року до дня смерті; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [PERSON] її мати, померла [INFO]. За життя вона заповідала їй квартиру [ADDRESS]. Після смерті матері звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що вона пропустила установлений законом строк для подачі заяви та не надала рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту постійного проживання із померлою відповідно до ст. 1268 ЦК України. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила суду, що постійно проживала разом із матір'ю з січня 2013 року, куди переїхала разом із дочкою та сином, оскільки мати тяжко захворіла та потребувала постійного догляду. В спірній квартирі мешкають до теперішнього часу. Позов підтримала, просила задовольнити. Представник позивача [PERSON] (довіреність від 18.12.2015 року, дійсна до 18.12.2018 року) в судовому засіданні підтримала позов, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача - Виконкому Дзержинської районної у місті ради в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, відповідно до умов ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача з ухваленням заочного рішення. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, суд вважає позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадянина; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки, встановлення факту пов'язане з наступним вирішенням спору про право, суд розглядає справу в порядку позовного провадження. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). За життя їй належала квартира [ADDRESS], що вбачається з свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро приватизації Криворізького відділення дороги 17.11.1994 року, зареєстрованого в БТІ за №1бпв-119-1019 (а.с.11), яку [PERSON] заповідала [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Позивач після смерті матері звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Т.В.Риковою, їй було відмовлено у зв'язку з тим, що вона пропустила установлений законом строк для подачі заяви та не надала рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту постійного проживання із померлою відповідно до ст. 1268 ЦК України (а.с.13). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з акту б/н від 24 листопада 2015 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та посвідченого ТОВ «Сіті Сервіс-КР», позивач та члени її сім'ї проживали з [PERSON] з 20 січня 2013 року по день її смерті в квартирі [ADDRESS] (а.с.12). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду пояснила, що є сусідкою позивачки, [PERSON] за півроку до смерті матері [PERSON] переїхала проживати до неї разом із дітьми, продовжує мешкати в квартирі матері. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] доглядала матір, постійно проживала разом з нею з січня-лютого 2013 року. Покази свідків надані під присягою, є логічними та послідовними і не викликають у суду сумнів, оскільки узгоджуються між собою та не спростовуються матеріалами справи. Аналізуючи покази свідків та досліджені докази, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача в частині встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті. Вирішуючи питання про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ, які містяться в п.23 Постанови №7 від 30.08.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформлені спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи встановлення судом факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд вважає що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, позивач є такою, що прийняла спадщину. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, лише у разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач має право на звернення до суду з відповідним позовом про захист прав спадкоємця. У зв'язку з тим, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, вона звернулася за захистом порушених прав до суду. Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З листа нотаріуса №23/01-16 від 19.01.2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася (а.с.46). Отже, інші особи з заявою прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Спадкоємці, які б мали право на обов`язкову частину у спадщині, відповідно до вимог ст.1241 ЦК України відсутні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved