Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Христинівського районного суду з позовом до [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, та просить визнати за нею, [PERSON] [INFO] (паспорт громадянина України серії НС №717325 виданий 26.11.1999 Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] померлого 13.11.2017, право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва 2,3418 га, кадастровим номером: 7124681000:03:002:0366 розташовану в адміністративно-територіальних межах [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області. Позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначила, що 13 листопада 2017 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до спадкового майна, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3418 га розташована в адміністративно-територіальних межах [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області, що стверджується наявністю виданого на його імя Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №010672 . На випадок своєї смерті [PERSON], склав заповіт, яким в тому числі вищезазначену земельну ділянку заповів їй. Вона, в установленому законом порядку прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] про що [PERSON] приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу заведено спадкову справу №11 за 2018 рік. Проте, у звязку з наявністю виправлень у правовстановлюючому документі спадкодавця на вказану вище земельну ділянку, мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та 15.05.2018 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Так, у державному акті на право приватної власності на землю спадкодавця серії ІІІ-ЧР №010672 зареєстрованому [PERSON] сільською радою Христинівського району в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 12.11.2003 за №264 у графі «прізвище, імя, по батькові» машинописним способом забито по батькові «Милентійовичу» та дописане машинописним способом «Милентьовичу». Згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 за №43, усі записи в державних актах на право власності на земельну ділянку мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення державних актів здійснюється з використанням компютерної техніки. Разом, з цим виправлення по батькові спадкодавця на цьому Державному акті здійснено взагалі на друкарській машинці. Дане виправлення застережено печаткою [PERSON] сільської ради Христинівського району та завірено підписом сільського голови. Це все дає висновки того, що даний правовстановлюючий документ, дійсно видавався на імя спадкодавця. Більше того за наявною у мене інформацією, необхідність цього виправлення, була зумовлено, тим, що орендар даної земельної відмовлявся виплачувати померлому [PERSON] орендну плату, поки не буде справлено у ньому по батькові «Милентійович» на «Милентьович» (згідно його паспорту громадянина України), що і було зроблено сільською радою, на прохання спадкодавця. Те, що померлий 13.11.2017 [PERSON], був власником вищезазначеної земельної ділянки, стверджується наявністю у мене Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7106663762018 від 16.01.2018, згідно, якого уточнена площа земельної ділянки складає 2,3418 га, кадастровий номер: 7124681000:03:002:0366. В судове засідання позивач [PERSON], не зявилась, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] сільська рада, Христинівського району, Черкаської області не зявилась, проте від сільської ради надійшов відгук, в якому зазначено, що [PERSON] сільська рада позов визнає повністю, засідання просять провести без участі представника. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що13 листопада 2017 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до спадкового майна, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,3418 га розташована в адміністративно-територіальних межах [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області, що стверджується наявністю виданого на його імя Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №010672 . На випадок своєї смерті [PERSON], склав заповіт, яким в тому числі вищезазначену земельну ділянку заповів їй. Вона, в установленому законом порядку прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON] про що [PERSON] приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу заведено спадкову справу №11 за 2018 рік. Проте, у звязку з наявністю виправлень у правовстановлюючому документі спадкодавця на вказану вище земельну ділянку, мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та 15.05.2018 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Померлий 13.11.2017 [PERSON], був власником вищезазначеної земельної ділянки, стверджується Витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7106663762018 від 16.01.2018, згідно, якого уточнена площа земельної ділянки складає 2,3418 га, кадастровий номер: 7124681000:03:002:0366. Право власності спадкодавця на дану земельну ділянку, стверджується також і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.09.2015 №44401475. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Христинівського району від 15.05.2018 №739 зазначений вище правовстановлюючий документ, дійсно видавався на імя спадкодавця [PERSON]. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповтом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст.\~392\~ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved