Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку під номером 17 (сімнадцять) по вулиці Лермонтова у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, загальною площею: 77,7 м2, житловою площею: 54,2 м2, укладений між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], зареєстрований на Українській товарній біржі міста Дніпродзержинська 26 липня 1999 року за реєстраційним номером 36454.\~ В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 26 липня 1999 року між позивачем та відповідачами по справі [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] та [PERSON] (Продавці за Договором) продали, а [PERSON] (Покупець за Договором) придбала житловий будинок під номером 17 (сімнадцять) по вулиці Лермонтова у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області. Вартість продажу складала 17 363 (Сімнадцять тисяч триста шістдесят три) гривні 00 копійок, які були одержані Продавцями від Покупця, [PERSON], до підписання вказаного вище Договору. Вказаний Договір був укладений у письмовій формі та зареєстрований на Українській товарній біржі у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області за реєстраційним номером 36454 від 26 липня 1999 року, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу». Відповідальною особою брокерської контори були засвідчені підписи Сторін договору та встановлена їх правоздатність. Право власності у відповідності до вимог чинного на той час законодавства було зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації від 05.08.1999 року в реєстровій книзі № 59 за реєстровим номером 9426. Маючи намір подальшої реалізації свого майна, позивачка звернулася до нотаріальної контори для оформлення правочину щодо відчуження будинку, однак їй було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії та розяснено, що на теперішній час оформити будь-який правочин щодо відчуження вищевказаного житлового будинку є неможливим, оскільки відповідно до чинного законодавства України у Позивачки відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на будинок, а Договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований Товарною біржею «Українська» від 26 липня 1999 року, не посвідчений нотаріально, що суперечить вимогам ст. 657 ЦК України. Позивачка не має можливості розпорядитись належним їй майном та укласти правочин у відповідності до вимог чинного законодавства у нотаріальному порядку. Позивачки не знала та не могла знати, що договір купівлі-продажу, за яким вона придбала житловий будинок був оформлений не належним чином, оскільки перед укладанням та підписанням вказаного вище договору Покупець та Продавці були ознайомлені із його змістом та умовами, в тому числі, що договір, укладений на товарній біржі, не потребує нотаріального посвідчення, оскільки згідно з діючої на той час норми ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, реєстрація договору на біржі дорівнює нотаріальному посвідченню. Окрім того працівники товарної біржі запевнили Покупця та Продавців, що договір, який вони уклали на біржі, не потребує нотаріального посвідчення, тому у Позивачки навіть не виникло сумнівів відносно законності оформлення договору на біржі та дійсності даного правочину. Позивачка вважає себе власником придбаного нерухомого майна. Зазначає, що фактично правочин обома сторонами повністю був виконаний, зазначена у договорі сума коштів була передана Продавцям, а останні передали їй у володіння житловий будинок. Продавцями був звільнений будинок від речей домашнього вжитку, передані ключі, всі зареєстровані особи за вказаною адресою знялися з реєстрації місця проживання, а Покупець (Позивачка) разом із сім`єю в`їхала до вказаного будинку та проживає там по теперішній час. В наданій суду письмовій заяві представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові, справу просила розглядати без її участі та без участі позивача. В наданих суду письмових заявах Відповідачі [PERSON] і [PERSON] визнали позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обґрунтовані в повному обсязі, просили справу розглянути без їх участі. Третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпродзержинського міського управління юстиції - просить розглянути справу без участі представника, заперечень щодо позову не має. Представник третьої особи - Українська товарна біржа - в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про розгляд справи, заперечень або клопотань до суду не надходило, причину неявки до суду не повідомив, що дозволило суду визнати його неявку в судове засідання з неповажних причин та, відповідно до ст.169 ЦПК України, провести розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених вимог. Кожна особа, що бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 31 ЦПК України відповідач вправі визнати позов протягом усього часу розгляду справи. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 26 липня 1999 року між Позивачем [PERSON] та відповідачами по справі [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку під номером 17 (сімнадцять) по вулиці Лермонтова у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, загальною площею: 77,7 м2, житловою площею: 54,2 м2. Договір було зареєстровано на Українській товарній біржі в місті Дніпродзержинську за реєстраційним номером 36454 (ар.с.8). Право власності було зареєстроване у встановленому чинним на той час законодавством порядку.\~Позивачка звернулася до суду з метою визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, за яким вона придбала житловий будинок під номером 17 (сімнадцять) по вулиці Лермонтова у місті Дніпродзержинську, оскільки є позбавленою можливості реалізувати своє право власності щодо нього у зв'язку з тим, що спірний договір купівлі-продажу під час його укладання та підписання не був посвідчений нотаріально. При укладенні договору працівники біржі і сторони договору керувались нормою ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року, згідно якої зареєстровані на біржі договори не потребують нотаріального засвідчення. Договір купівлі-продажу будинку виконаний сторонами в повному обсязі, сторони договору будь-яких претензій не мали з приводу виконання умов договору. Відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON], які за договором купівлі-продажу продали житловий будинок [PERSON], в наданих до суду письмових заявах позов визнали повністю, не заперечували, що договір купівлі-продажу був виконаний сторонами в частині його істотних умов, договір був зареєстрований на товарній біржі за згодою сторін договору, даний договір не оспорювали. Відповідно до ст. 227 ЦК України /1963р./ (в редакції на час укладення угоди, на липень 1999 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоч би однією зі сторін є громадянин. Невиконання цієї вимоги тягне недійсність угоди. Разом з тим, відповідно до ст. 47 ч. 2 ЦК України /1963р./, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. У такому випадку подальше нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Згідно ч. 2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежить від її волі. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як вбачається зі змісту спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, чинного на момент його укладання, вказаний договір був зареєстрований на товарній біржі та нотаріальному посвідченню не підлягав, а, відповідно до п. 11 даного договору, підлягав лише реєстрації в Бюро технічної інвентаризації, що, згідно реєстраційного напису Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації, і було виконане Позивачем (ар.с.8). Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається зі змісту спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна № 36454 від 26.07.1999р., укладеного між Позивачем та Відповідачами, договір засвідчено особисто підписами сторін даного договору, при цьому сторони домовилися щодо всіх істотних умов даного договору. Відповідно до ч.3, ч.4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Таким чином, судом встановлено, що, здійснивши на підставі спірного договору державну реєстрацію свого права власності на нерухоме майно, та являючись фактичним власником нерухомого майна житлового будинку під номером 17 (сімнадцять) по вулиці Лермонтова у місті Дніпродзержинську Дніпропетровської області, позивачка фактично позбавлена можливості реалізувати своє право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна у зв'язку з тим, що спірний договір не посвідчений нотаріально. На виконання вимог чинного законодавства дана обставина робить не можливим вчинення нотаріусом будь-якої нотаріальної дії, відповідно до чого позивач змушена звернутися до суду для захисту свого права власності. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідачі у справі позов визнали, а також те, що підстав вважати, що визнанням позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, його можна прийняти, та позов задовольнити. З урахуванням вищевикладеного, суд, вимоги позивача щодо визнання спірного договору дійсним вважає обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved