Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, [PERSON] , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, а також стягнути аліменти з нього аліменти на її користь на утримання трьох дітей: сина, [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менша 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтований тим, що 14.11.1999 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Маньківської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Сторони є батьками чотирьох дітей, троє з яких є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Однак сімейне життя у сторін не склалося, позивачкою було вжито заходи досудового врегулювання спору, а саме: намагалися обговорити та вирішити особисті сімейні проблеми, проте жодних результатів це не дало. Після народження молодшого сина подружні відносини сторін погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між ними. Крім того, відсутність належних подружніх відносин між сторонами негативно відображається на дітях. Дана позовна заява надійшла до суду 22.10.2019 року та відповідно до автоматизованої системи документообігу була передана для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою від 22.10.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.12.2019 року. Позивач, [PERSON] , надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила слухати у її відсутність. Відповідач, [PERSON] надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, справу просив слухати у його відсутність. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14.11.1999 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Маньківської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис №28, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони є батьками чотирьох дітей, троє з яких є неповнолітніми: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.09.2003 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 12.03.2009 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.02.2018 року). Судом з`ясовано, що спільне життя у сторін не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Спір відносно спільно нажитого майна на день звернення до суду відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В розумінні ст. 56 СК України, ніхто не може бути примушений до збереження шлюбних відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки у позивачки відсутнє бажання проживати однією сім`єю, вона наполягає на розірванні шлюбу, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Крім того, зі змісту позову вбачається, що у сторін відсутній спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.3 ст. 180 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача на утримання трьох неповнолітніх дітей суд виходить з того, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів. Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує вікові категорії неповнолітніх дітей, їх звичайні потреби та бере до уваги, що старший син сторін навчається в комунальній обласній спеціалізованій школі-інтернат ІІ-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів "Багатопрофільний ліцей для обдарованих дітей", а також те, що згідно наявної в матеріалах справи виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, молодший син сторін хворіє та потребує лікування, зважаючи, що відповідач являється фізично здоровою людиною працездатного віку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача щомісячно аліментів в розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved