Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між [PERSON] акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] 17.09.2007 року був укладений кредитний договір №38/14/07 Склн про надання кредиту у розмірі 45000,00 доларів США на термін до 03.08.2011 року зі сплатою відсотків відповідно до умов кредитної угоди. У забезпечення виконання вказаних зобовязань за кредитним договором від 17.09.2007 року №38/14/07 Склн між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] 17.09.2007 був укладений договір іпотеки №38/14/101/07-Склн, згідно з яким відповідач надав в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року, реєстровий №8642898. Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 20.05.2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» відступив свої права вимоги заборгованості за кредитним договором від 17.09.2007 року № 38/14/07 Склн Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк». У зв'язку з неналежним виконання умов кредитного договору від 17.09.2007 року №38/14/07 Склн заборгованість за кредитом становить розмірі 321849,25 грн. Оскільки до теперішнього часу на кількаразові вимоги позивача відповідач [PERSON] заборгованість не гасить, від виконання своїх зобов'язань ухиляється, тому позивач просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 321849,25 грн. за договором кредиту від 17.09.2007 року №38/14/07 Склн, укладеним між [PERSON] акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом передачі Публічному акціонерному товариству «Дельта банк» права власності на вказане майно; визнати за [PERSON] акціонерним товариством «Дельта банк» право власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», районний суд виходив з того, що визнання права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, на підставі рішення суду Законом України "Про іпотеку" не передбачено та цим Законом передбачений інший порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, а також Банком не надано суду належних доказів на підтвердження отримання відповідачем [PERSON] повідомлення про намір позивача звернути стягнення на заставлене майно, не надано належних доказів на підтвердження укладання договору купівлі-продажу від 20.05.2013 року права вимоги за кредитним договором №38/14/07 Склн від 17.09.2007 року. З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між [PERSON] акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] 17.09.2007 року був укладений кредитний договір №38/14/07 Склн про надання кредиту у розмірі 45000,00 доларів США на термін до 03.08.2011 року зі сплатою відсотків відповідно до умов кредитної угоди. У забезпечення виконання вказаних зобовязань за кредитним договором від 17.09.2007 року №38/14/07 Склн між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] 17.09.2007 був укладений договір іпотеки №38/14/101/07-Склн, згідно з яким відповідач надав в іпотеку квартиру [ADDRESS], що належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року, реєстровий №8642898. Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 20.05.2013 року, ПАТ «Кредитпромбанк» відступив свої права вимоги заборгованості за кредитним договором від 17.09.2007 року № 38/14/07 Склн Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк». Згідно зазначеного договору купівлі-продажу в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.. Враховуючи наведене, апеляційним судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» у відповідності до ст.ст. 512,513,514,516,517 ЦК України, набуло статус нового кредитора та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора. Апеляційним судом встановлено, що позичальник повідомлявся письмовою вимогою про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, направлення якої підтверджується листомвимогою від 27.08.2015 року та реєстром поштових відправлень від 27.08.2015 року (а.с.128,129), однак зобовязання залишається не виконаним, у зв'язку з чим, заборгованість відповідача за кредитним договором згідно з наданим позивачем розрахунком становить 321849,25 грн. Згідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України: Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В рахунок виконання основного зобов'язання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.36, 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Положеннями п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року, передбачається, що «...суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.» Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю. Враховуючи спосіб захисту прав, передбачений ст.16 ЦК України, існують всі підстави для визнання права власності за Позивачем. Відповідно до ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Положення цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержател я звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Окрім того, ст.37 Закону України «Про іпотеку» не містить прямої вказівки щодо звернення стягнення щляхом передачі права власності виключно у досудовому порядку чи прямої заборони на таке звернення стягнення за рішенням суду. Колегія суддів, на підставі викладеного, та виходячи з того, що позичальник за спірним кредитним договором належним чином не виконав взяті на себе зобовязання з повернення кредитних коштів, у результаті чого утворилася заборгованість за кредитним договором, який був забезпечений іпотечним договором, приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги Банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] (Дніпропетровську), загальною площею 63,7 кв.м., що належить [PERSON], шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно за Кредитором, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №38/14/07 Склн від 17.09.2007 року в сумі 321 849 грн. 25 коп., з яких тіло кредиту 321 849 грн. 25 коп. Однак, апеляційний суд зазначає, що виходячи з обставин справи, також наявні підстави для застосування у вказаній справі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII, з приводу чого, апеляційний суд зазначає наступне. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ( далі Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи. В цивільному законодавстві мораторій визначається, як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобовязання, а є відстроченням виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобовязань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). З урахуванням отримання кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання боржника у вказаній житловому приміщенні, площа якого не перевищує 140 кв.м2, відсутності доказів наявності іншого нерухомого житлового майна у позичальника, дія мораторію поширюється до виниклих правовідносин. Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню. Згідно положень ст.88 ЦПК України, з [PERSON] підлягають стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3539,80 грн. в рахунок відшкодування судових витрат та 3218 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved