Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Лікар-психіатр Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради звернувся в суд із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON] в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, у примусовому порядку. В судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, Гач М.П. заяву підтримала і пояснила, що гр. [PERSON] є інвалідом 2 групи, страждає натяжкий психічний розлад з 2004 року, внаслідок чого не може дати усвідомлену згоду на госпіталізацію в психіатричний стаціонар. Прокурор заяву про госпіталізацію гр. [PERSON] у примусовому порядку в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради без його згоди підтримала, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку, зазначивши, що бажає, щоб надання йому медичної допомоги проводилось в амбулаторному порядку. Захисник Чапаєв Р.В. в судовому засіданні підтримав думку [PERSON] . Зацікавлена особа - [PERSON] в судовому засіданні вважає, що її сина [PERSON] слід госпіталізувати у примусовому порядку в КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, оскільки його поведінка на даний час є небезпечною для оточуючих. Також повідомила, що її син став агресивним по відношенню до неї та сусідів, відмовляється приймати ліки, не спить вночі, включає голосно звук по телевізору, що негативно відображається на оточуючих, неспокійний, погрожує їй фізичною розправою. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , є інвалідом ІІ-ї групи з/з довічно, 19 вересня 2021 року поступив на стаціонарне лікування та обстеження в 2 психіатричне відділення КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради з приводу: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради, [PERSON] , [INFO] , даним захворюванням страждає з 2004 року Відтоді, неодноразово лікувався в умовах стаціонару КНП «ТОКПЛ» ТОР, Почаївської та Буданівської психіатричній лікарні. Пацієнт перебуває в групі спеціального обліку, як соціально-небезпечний, вчинив крадіжку. В одному із епізодів вчинив підпал, що призвів до пожежі у квартирі. Остання виписка із 2 психіатричного відділення 20.08.2021 р. Повернувшись додому, пацієнт практично ліків не приймав, що призвело до швидкого повторного погіршення психічного стану - пацієнт став неспокійним, напруженим, відгородженим, агресивно налаштованим до матері, нецензурно висловлювався до неї та сусідів, перестав спати, сам із собою розмовляв, на зауваження матері не реагував. Комісія прийшла до висновку, що пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який являє собою безпосередню небезпеку для оточуючих внаслідок психічного стану, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 вересня 2012 року [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] - визнано недієздатним. Опікуном [PERSON] призначено його матір - [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини та матеріали справи, суд вважає, що слід госпіталізувати [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , без його усвідомленої згоди на стаціонарне лікування до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради. При цьому, суд задовольняючи заяву лікаря психіатра виходить із презумпції психічного здоров`я особи та принципів надання психіатричної допомоги, а також враховує вимоги статті 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, погіршення психічного стану здоров`я [PERSON] на даний час, агресивність поведінки по відношенню до своєї матері, яка є його опікуном, не бажання останнього проходити лікування за місцем свого проживання, що зумовлює надання йому медичної допомоги в умовах стаціонару без його усвідомленої згоди та ставить на меті покращення такого стану здоров`я в майбутньому, що буде відповідати інтересам [PERSON] .. На підставі наведеного,

Outcome: approved