Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою, відповідно до якої просить встановити факт смерті [PERSON], місце смерті м. Луганськ, яка настала 05 січня 2017 року. Посилається на те, що є донькою [PERSON], яка померла 05.01.2017 р. в м. Луганськ. Після початку антитерористичної операції переїхала до м. Харків та була взята на облік як особа тимчасово переміщена з тимчасово окупованої території в м. Харків. Зазначає про те, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, відповідно до ст. 17 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України, визначене Постановою ВРУ від 17.03.2015 № 254-ХІІІ. Зазначає, що зверталась до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області та отримала відмову у проведенні реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно їй для отримання свідоцтва про смерть та його реєстрації, оформлення спадщини. Заявник в судове засідання не з'явилась, відповідно до отриманої судом заяви, розгляд справи просила проводити без її участі, заяву підтримала в повному обсязі. Представник заінтересованої\~особи Харківського\~міського відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Харківській області\~в судове\~засідання не\~зявився.\~До суду\~надійшли пояснення\~за підписом\~начальника відділу\~[PERSON]\~від 22.11.2018\~р.\~за №\~16976/15.1-04-01,\~відповідно до\~яких розгляд\~справи просили\~проводити за\~відсутності представника\~відділу,\~у звязку\~з великим\~обсягом роботи.\~Рішення прийняти\~на розсуд\~суду,\~проти заявлених\~вимог не\~заперечують. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, надані в обґрунтування заяви, дійшов висновку що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Заявник звернувся до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою щодо державної реєстрації смерті матері [PERSON], яка померла 05 січня 2017 року, та видачі свідоцтва про смерть. Для державної реєстрації смерті заявником було подано свідоцтво про смерть серії І-ВВ №029199 від 11.01.2017 року, видане Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції, так званої, Луганської Народної Республіки. Місто Луганськ, відповідно до розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], вбачається, що матір'ю записано [PERSON] (свідоцтво про народження серія ІІІ-ЯР №339247 від 16 липня 1958 року). Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 06 лютого 1982 р. між [PERSON] та [PERSON], [INFO], зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 133 (свідоцтво про шлюб серія ІІ-ЕД № 324564 від 06.02.1982 року). Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області 20.11.2018 року № 16876/15.1-04-01 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з підстав того, що заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеної наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві Юстиції України 25.10.2006 р. за № 1150/13024. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до даних свідоцтва про смерть, серії І-ВВ № 029199, виданого Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції, так званої, Луганської Народної Республіки, 05 січня 2017 року померла [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис про смерть № 48. Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть №27 від 06.01.2017 року та довідки про причину смерті 05.01.2017 року померла [PERSON], [INFO], причина смерті хронічний пієлонефрит. На підтвердження вказаних обставин заявником також надано фотокартку з місця поховання [PERSON] (28.03.1938-05.01.2017). Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року надано розяснення, відповідно до якого заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії («Mozer v. The Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає підтвердженим факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла 05 січня 2017 року в м. Луганськ, Україна. На підставі викладеного,

Outcome: approved