Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд зняти обтяження на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , посилаючись на набуття нею права власності на вказане майно в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та бажання, як власника, вільно розпоряджатися належним їй майном. В обґрунтування позову зазначила, що 25 жовтня 2018 року вона уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс» договір про відступлення прав за іпотечним договором № 014/08/11-17/065/06 від 26 грудня 2016 р., предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73,65 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м. З моменту укладення цього договору вона набула статусу іпотекодержателя за іпотечним договором та набула право власності на вказаний предмет іпотеки. На сьогоднішній день вона бажає вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, одна звернувшись до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявила наявність обтяжень на вказане нерухоме майно, які накладені постановами відповідачів. Тому з метою захисту своєї власності та можливості належного розпорядження належним їй майном, просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 07 червня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на заявлених вимогах наполягає з підстав, викладених в позові, просить задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Герасимова О.Є звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не має. Суд, враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, 25 жовтня 2018 року [PERSON] уклала договір про відступлення прав за іпотечним договором № 014/08/11-17/065/06 від 26 грудня 2006 року, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» як іпотеко держатель, відступив позивачу право вимоги за вищевказаним іпотечним договором, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги за яким відступається, є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 73,65 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м. (а.с. 10-11 - копія договору, а.с. 12 - копія акту прийому-передачі). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки: трикімнатну квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73,65 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., накладено арешт постановами державного виконавця Довгинцівського ВДВС КМУЮ про арешт майна боржника від 04.02.2010 р., 24.02.2010 р. та 02.06.2011 р. та постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС УМУЮ про відкриття виконавчого провадження від 01.12.2009 р. (а.с. 13-15 - копія витягу). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вказане нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору про відступлення прав за іпотечним договором (а.с. 9). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Тому право іпотеки (застави) виникло у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», а згодом у ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс», як у іпотекодержателів, після укладання вищевказаного договору іпотеки від 26 грудня 2006 р. та до винесення державними виконавцями зазначених постанов про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 № 1255-IV, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Відповідно до наданих суду матеріалів справи вищий пріоритет на заставлене майно має позивач. Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно частини третьої статті 588 ЦК України, перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. Згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами третьою, четвертою статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З врахуванням викладеного, заяви представника відповідача про відсутність заперечень проти заявлених вимог, суд дійшов до висновку, що вимога позивача щодо звільнення майна з-під арешту підлягає задоволенню, оскільки вона, як правонаступник іпотекодержателя ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс», має першочергове право на звернення стягнення на заставлене майно боржника, як заставодержатель, та відповідно до наданих письмових доказів. власник цього майна. Відповідачами та третьою особою суду не надано належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів тому повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву в частині звільнення майна з-під арешту слід задовольнити. Відповідно до статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон від 01.07.2004 № 1952-IV) державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Згідно абзацу першого частини другої статті 26 Закону від 01.07.2004 № 1952-IV, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача На підставі викладеного,

Outcome: approved