Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] , 1959 року народження. Після його смерті державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу № 194/2018. За життя спадкодавець [PERSON] набув право власності на таке майно: - 15/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з двох житлових будинків: літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями та спорудами, котрі розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером: 6322055900:00:002:0273; - 15/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером: 6322055900:00:002:0273, площею: 0,15 га; з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); - 15/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером: 6322055900:00:002:0274, площею: 0,0215 га; з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення; Позивач у справі [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом - як рідна сестра спадкодавця. Позивач є єдиним спадкоємцем та у встановлений законодавством строк звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . 02.12.2019 позивач [PERSON] оформила свої спадкові права на 15/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 02.12.2019, виданого державним нотаріусом Дергачівської ДНК Харківської області, зареєстровано в реєстрі за № 967 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1910936 75 від 02.12.2019. Співвласником інших 85/100 частин вищевказаного домоволодіння та 85/100 частин вищевказаних земельних ділянок є відповідач у справі - [PERSON] на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09.06.2015 у справі №619/709/15-ц. 12.01.2005 рішенням XX сесії XXIV скликання Малоданилівської селищної ради спірні земельні ділянки, площами 0,15 га та 0,0215 га, були виділені в спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 09.06.2015 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09.06.2015 у справі № 619/709/15-ц право спільної сумісної власності на земельні ділянки було припинено. За [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] було визнано право власності на 85/100 частин спірних земельних ділянок. 02.12.2019 постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області вих. № /02.31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Розгляд справи просила проводити без фіксації технічними засобами та в її відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позовні вимоги визнала, просила розглядати справу за її відсутністю, без фіксації технічними засобами. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , 1959 року народження. Після його смерті державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу № 194/2018. За життя спадкодавець [PERSON] набув право власності на таке майно: - 15/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з двох житлових будинків: літ. «А-1» та літ. «Б-1» з надвірними будівлями та спорудами, котрі розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером: 6322055900:00:002:0273; - 15/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером: 6322055900:00:002:0273, площею: 0,15 га; з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); - 15/100 частин земельної ділянки з кадастровим номером: 6322055900:00:002:0274, площею: 0,0215 га; з цільовим призначенням: землі сільськогосподарського призначення; Позивач у справі [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом - як рідна сестра спадкодавця. Позивач є єдиним спадкоємцем та у встановлений законодавством строк звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . 02.12.2019 позивач [PERSON] оформила свої спадкові права на 15/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 02.12.2019, виданого державним нотаріусом Дергачівської ДНК Харківської області, зареєстровано в реєстрі за № 967 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1910936 75 від 02.12.2019. Співвласником інших 85/100 частин вищевказаного домоволодіння та 85/100 частин вищевказаних земельних ділянок є відповідач у справі - [PERSON] на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 09.06.2015 у справі №619/709/15-ц. 12.01.2005 рішенням XX сесії XXIV скликання Малоданилівської селищної ради спірні земельні ділянки, площами 0,15 га та 0,0215 га, були виділені в спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 09.06.2015 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 09.06.2015 у справі № 619/709/15-ц право спільної сумісної власності на земельні ділянки було припинено. За [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] було визнано право власності на 85/100 частин спірних земельних ділянок. 02.12.2019 постановою державного нотаріуса Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області вих. № /02.31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду. Положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК, статтею 3 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. «Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.» Вказана правова позиція висвітлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року по справі №910/18560/16, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, в Поставні Верховного Суду від 27 листопада 2019 року по справі № 461/2328/16-ц. В постанові Верховного Суду (ОП КЦС) від 16 березня 2020 року по справі № 675/2372/16-ц також вказав на те що норми статей 377 ЦК України та 120 ЗК України встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд, при цьому зазначивши: «Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши цільове призначення спірної земельної ділянки, яка належала спадкодавцю на праві власності, а також волю спадкодавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання за ОС`ОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок позивача (1/2 якого успадкована після смерті [INFO] ), інші будівлі та споруди, а земельна ділянка, площею 0,1 га, призначена саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, власником яких є позивач.» Отже, виходячи зі змісту вищевказаних норм та судової практики до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. ст. 16, 317, 319, 321, 328, 377, 392, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.41 Конституції України, ст.120 ЗК України,

Outcome: approved