Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Лікар - психіатр 5-А відділення КП «Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева ПОР» ( далі КП «ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева ПОР» ) Гаврилова Л.О. звернулась до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] , [INFO] до психіатричного стаціонару посилаючись на те, що за направленням районного лікаря психіатра Глобинської ЦРЛ Яременко О.П. доставлена до КП «ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева ПОР» з діагнозом: « Шизофренія ». Усвідомленої письмової згоди на госпіталізацію не дала. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих ( безконтрольний прийом великої кількості медикаментів по хворобливим мотивам, які можуть спричинити шкоду для здоров`я пацієнтки, агресивна поведінка по відношенню до матері), відмову від лікування, а тому її необхідно примусово госпіталізувати до психіатричного стаціонару. У судовому засіданні заявник лікар-психіатр 5-А відділення КП «ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева ПОР» Гаврилова Л.О. заяву підтримала та пояснила, що стан здоров`я [PERSON] потребує негайного лікування, у неї наявні маячні ідеї до матері, яку била, висмикувала волосся, погрожувала їй. У [PERSON] відсутня критики до свого стану здоров`я, відмовляється від лікування. На даний час вона продовжує агресивні висловлювання відносно матері, розмовляє сама з собою, спостерігається короткий нічний сон, повністю відмовилась від їжі. У разі відсутності лікування можливі непередбачувані наслідки, включно до вбивства особи відносно якої проявляє агресію. [PERSON] критично не усвідомлює свій стан, у неї іпохондричні маячні ідеї соматичного характеру. Просила заяву задовольнити. Представник лікарської установи Шиндер В.В. суду пояснив, що як голова ЛКК оглядав [PERSON] та за його участі прийнятий висновок комісії щодо доцільність госпіталізації. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-психіатра за місцем свого проживання, підстави для госпіталізації були викладені в направленні лікарем фахівцем та поясненнями її матері. В клінічній картині домінувала симптоматика: безсоння, маячні ідеї відношення , які класично описані в підручниках по психіатрії та є очевидними в судовому засіданні, а також іпохондрична симптоматика. У даної особи наявний тяжкий психічний розлад, який виставлений згідно Клініко-діагностичних критеріїв відповідно Міжнародної класифікації 10 переліку, яка є єдиною юридичною діагностичною класифікацією не тільки в нашій країні. Наявний психічний розлад є очевидним, який є в стадії загострення, а тому потребує призначенню відповідних лікарських препаратів. [PERSON] відмовляється від лікування. При відсутності лікування загострення психічного захворювання може призвести до негативних наслідків, загроза життю і здоров`ю третьої особи. Просив заяву задовольнити. [PERSON] заперечує щодо задоволення заяви та пояснила, що між нею та матір`ю виникають конфлікти, які можуть перейти у бійку, а тому вона вимушена самозахищатись. Не бажає проживати разом з матір`ю . Має проблеми зі здоров`ям, а тому самостійно, без призначення лікаря приймає знеболюючі препарати: анальгін , дротаверін, аналоги анальгіну, а також двічі на рік пропиває чорне вугілля та ліки від виразки шлунку. З матір`ю суперечки через вживання ліків. Від огляду лікарів у ПОКПЛ ім. Мальцева з приводу наявних, на її думку, захворювань відмовилась. Раніше під контролем матері вона приймала ліки за призначенням лікаря-психіатра, у подальшому самостійно відмовилась від них, до лікаря-психіатра на огляди не їздила. У 2014-2015 року зверталась на прийом до приватного лікаря-психіатра та їй призначався препарат солерон, який вона приймала. Проблеми зі здоров`ям пов`язує з татуюванням, фарба якого вплинула на нейрони спинного хребта, гіпофізу, що призвело до погіршення пам`яті. У послідуючому самостійно, із застосуванням кислоти вивела татуювання. Категорично відмовляється від приймання лікування як в умовах стаціонару так і амбулаторно. Представник заявника [PERSON] заперечує щодо задоволення заяви за її необґрунтованістю та передчасністю. Між її довірителем та матір`ю наявний затяжний конфлікт. Мати не викликала працівників поліції щодо поведінки дочки. Просила відмовити у задоволенні заяви. Прокурор у судовому засіданні заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу підтримала, вважає її такою, що підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення заявника лікаря-психіатра, представника лікарського закладу, [PERSON] , її представника [PERSON] , пояснення свідків, думку прокурора, дослідивши та оцінивши докази по справі, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається із Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я», Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Згідно ст. 4 Закону України « Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово- психіатричної експертизи посмертно. У судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2019 року о 13 год. 30 хв. [PERSON] за направленням районного психіатра Глобинської ЦРЛ Яременко О.П. направлена до КП «ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева ПОР» з діагнозом: « Шизофренфя ». [PERSON] проходила лікування в ПОКПЛ ім. О.Ф. Мальцева з 15.01.2014 року по 14.02.2014 року. Як вбачається з направлення районного психіатра Глобинської ЦРЛ Яременко О .П. [PERSON] направляється в лікарню повторно, первинно лікувалась у 2014 році. Критерії для примусової госпіталізації: 1) тяжкий психічний розлад (маячний); 2) відмова від будь-яких форм лікування; 3) агресивна поведінка по відношенню до власної матері, а також негативізм до сусідів та для визначення соціальних питань (зниження рівня життєдіяльності). Згідно ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу " особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Тобто, відповідно до даної норми Закону, примусова госпіталізація можлива за певних умов, а саме: особа страждає на психічний розлад, а також якщо вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Однак, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є «психічно хворою»; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18). Висновком комісії лікарів-психіатрів КП «ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева ПОР» від 18 вересня 2019 року [PERSON] , [INFO] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, встановлено діагноз: Шизофренія,параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром. Стадія загострення. F20.0». У висновку комісія-лікарів психіатрів прийшла до висновку, що зважаючи на наявність тяжкого психічного розладу, відмову від добровільного лікування, внаслідок чого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (безконтрольний прийом великої кількості медикаментів по хворобливим мотивам, які можуть спричинити шкоду для здоров`я пацієнтки, агресивна поведінка на адресу матері ( явні дії та погрози фізичною розправою), відмову від лікування, яке можливе тільки в стаціонарних умовах, відсутність критичних здібностей , а тому доцільна госпіталізація [PERSON] до психіатричного стаціонару в примусовому порядку. Матеріали справи не містять інших протилежних за змістом медичних чи експертних висновків з цього питання. Крім того, відповідно до висновку практичного психолога, в результаті експериментально-психологічного дослідження [PERSON] встановлено функціональний діагноз: Анозогностичний тип ВКХ, конфліктна ПП , низький рівень АРО . З пояснень лікаря-психіатра Гаврилової Л.О. даний висновок свідчить, що [PERSON] заперечує та не визнання себе хворою , конфліктна пристосовна поведінка , відмова від раніше сказаного, не можливість швидкого відновлення. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її донька, яка проявляє агресію, злобу до неї, її дратує, коли свідок проходить повз неї чи ненароком доторкнеться. Свідок утримує дочку, оскільки остання не може розпоряджатись коштами, змінює місця роботи, останній час не працює. Донька п`є ліки у великій кількості, постійно надумує собі захворювання. Вночі не спить, істерично кричить, погрожує вбивством викруткою, сокирою, влаштовує бійки, нецензурно обзиває. Свідок встановила засув на дверях спальні оскільки боїться дочки, її неадекватної поведінки, погроз. Остання обвинувачує, що мати забрала в нею душу та молодість. Дочка б`є її, вириває волосся, під час однієї бійки розбила ніс. До поліції не зверталась, оскільки це її донька та їй її шкода. Вдома майже не їсть, від страв, що готує свідок відмовляється. Може собі приготувати їжу , яку неможливо їсти. Зараз у лікарні взагалі відмовилась від прийому їжі. ЇЇ донька потребує допомоги у вигляді лікування. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є рідною сестрою [PERSON] , її сестрі необхідне лікування. З 2012 року поведінка сестри змінилась, вона зробила собі татуювання , яке потім самостійно вивела кислотою, у неї з`явились страхи, вона чула голоси. Свідок телефонує до матері та чує з телефону, як її сестра кричить, нецензурно висловлюється в бік матері, проявляє до неї агресію. Зі слів матері знає, що сестра під час бійки розбила матері ніс, погрожувала вбити викруткою. Свідок неодноразово телефонувала сестрі, проте остання не бере слухавку. У судовому засіданні [PERSON] не заперечувала та підтвердила, що між нею та її матір`ю виникають сварки, які переходять у бійку. Також вона підтвердила прийом лікарських препаратів без призначення лікарів, відмову від приймання їжі. Такі дії [PERSON] являють собою безпосередню небезпеку для неї та її матері, з якою вона проживає. [PERSON] неодноразово наголошувала, що не бажає приймати лікування ні амбулаторно, ні стаціонарно оскільки не вбачає такої необхідності. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що стан здоров`я [PERSON] вимагає контролю. У зв`язку з відсутністю у неї критичних здібностей, купірувати такий стан можливо лише в умовах стаціонарного лікування. Враховуючи обґрунтований висновок комісії лікарів-психіатрів КП «Полтавської облпсихлікарні ПОР» від 18 вересня 2019 року, інших медичних даних, пояснень свідків, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку [PERSON] до психіатричного стаціонару без її згоди, оскільки остання страждає тяжким психічним розладом, який позбавляє здатності адекватно усвідомлювати її психічний стан і поведінку, вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та її матері, а тому лікування можливе лише в умовах стаціонару в примусовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра 5-А відділення КП «ПОКПЛ ім. О.Ф.Мальцева ПОР» Гаврилової Л.О. підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved