Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. В своєму позові позивач зазначила, що [INFO], померла [PERSON]. За життя її було включено до списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Ленінець» (далі КСП «Ленінець»), який є додатком 1 до державного акта на право колективної власності на землю серія [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 23 від 29.12.1995 року. На підставі розпорядження голови Глобинської РДА від 18.03.1997 року № 118 року видано сертифікат на земельну частку (пай), яка розташована на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області серія [NUMBER], як особі, яка була громадян членів КСП включена до списку «Ленінець», який остання не встигла отримати та зареєструвати. За свого життя померла склала заповіт, яким усе належне на момент смерті майно заповідала їй. Вона вчасно подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, державний нотаріус Градизької державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на зазначену земельну ділянку. Посилаючись на викладене, позивач просила суд, визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право на земельну частку (пай), площею 3,13 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала в колективній власності КСП «Ленінець», розташована на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області та належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) [NUMBER], згідно розпорядження голови Глобинської РДА від 18.03.1997 року № 118, як особі, яка була включена до списку громадян членів КСП «Ленінець». В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує. Представники відповідача - Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, третьої особи - Сектору державної реєстрації Глобинської районної державної адміністрації Полтавської області та Градизької державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області в судове засідання не з'явилися, разом з тим подали до суду заяву, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть №25 від 03 квітня 1997 року (а.с. 8). За життя [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розташовану на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області серії [NUMBER], згідно розпорядження Глобинської РДА від 18.03.1997 року № 118 року. [PERSON] є в списку громадян-членів КСП «Ленінець», який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю [NUMBER], зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 23 від 29.12.1995 року. Середній розмір земельної частки (паю) по КСП «Ленінець» на території Броварківської сільської ради становить 3,13 умовних кадастрових гектарів. Вартість земельної ділянки становить - 131863,79 грн. (коефіцієнт індексації 4,796 та 1,756) (а.с. 14-20). Як вбачається із заповіту, посвідченого 26 червня 1995 року головою виконавчого комітету Броварківської сільської ради народних депутатів Глобинського району Полтавської області, реєстровий № 41, [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті заповідала [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки виконавчого комітету Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області №02-31/556 від 17.05.2017 року, [PERSON], [INFO], до дня її смерті - [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: с. Броварки Глобинського району Полтавської області на день смерті інші особи з нею не проживали і не були зареєстровані (а.с.9). Як вбачається із дослідженої у судовому засіданні спадкової справи №119 за 1997 рік, із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] звернулася [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом. Інші спадкоємці відсутні (а.с.59-66). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Правовідносини по спадкуванню в конкретному випадку виникли на час дії Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ч.1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Як встановлено судом, за життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у землях КСП «Ленінець», членом якого вона була, на її ім'я видано Сертифікат на право на земельну частку (пай), який остання не встигла отримати та зареєструвати. Отже зазначена земельна ділянка є спадковим майном. Позивач є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину. Спадщина відумерлою не визнана, інші спадкоємці, особи, які б претендували на обов'язкову частку у спадщині, а також переживший чоловік, після померлої відсутні. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved