Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 16 грудня 2007 року, [PERSON], померлої 17 липня 2011 року та [PERSON], померлого 27 листопада 2015 року право власності на земельну ділянку площею 3,5514 га, розташовану на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 899118 від 14.02.2006 року, кадастровий номер 5122082900:01:001:0316, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що заява про відмову від прийняття спадщини від [PERSON], який її фактично прийняв надійшла 13.03.2018 року тобто вже після спливу шестимісячного строку. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, якими позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 3,5514 га, розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім.. Кірова, частка (пай) № 45, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 899118 від 14.02.2006 року, виданого на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації № 799/А 2005 від 20 жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 01.06.521.00017, кадастровий номер - 5122082900:01:001:0316. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 106063від 17.12.2007 року, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] Артеміна померла 16 грудня 2007 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,5514 га, розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова, частка (пай) № 45, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 899118 від 14.02.2006 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту від 09.03.1995 року, посвідченого секретарем Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за № 48, [PERSON] все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось та взагалі все те на що за законом вона матиме право заповіла [PERSON]. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Осіб, які мають право на обовязкову частку незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] немає. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 29.03.2018 року за № 566, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 264272 від 15.07.2011 року, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла 14.07.2011 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 3,5514 га, розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова, частка (пай) № 45, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 899118 від 14.02.2006 року, яку вона фактично прийняла після смерті матері [PERSON], але юридично не встигла оформити своїх спадкових прав. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 51205516 від 13.03.2018 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: - чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ ЖД № 490054 від 10.09.1988 року, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії V ЖД № 390819 від 28.04.1993 року, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І ЖД № 543503 від 12.01.2018 року, повторно виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 276270 від 23.08.2011 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області та свідоцтвом про шлюб серії І ЖД № 219783 від 10.10.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «Стойкову». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 19.12.2017 року за № 1821, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Разом з тим, як було зясовано судом [PERSON] та [PERSON] відмовилися від отримання належної їм частки у спадщині, яка залишилась після смерті матері [PERSON] на користь позивача [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І ЖД № 437522 від 28.11.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 27 листопада 2015 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частина земельної ділянки площею 3,5514 га, розташована на території Кислицької сільської ради, колишнє КСП ім. Кірова, частка (пай) № 45, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 899118 від 14.02.2006 року, яку він фактично прийняв після смерті дружини [PERSON], але юридично не встиг оформити своїх спадкових прав. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51205637 від 13.03.2018 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії V ЖД № 390819 від 28.04.1993 року, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І ЖД № 543503 від 12.01.2018 року, повторно виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області; - донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 276270 від 23.08.2011 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ізмаїльському району Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області та свідоцтвом про шлюб серії І ЖД № 219783 від 10.10.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «Стойкову». Судом зясовано що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 06.02.2018 року за №280. Проте відповідачі [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] відмовились на користь позивача по справі [PERSON]. Так, оскільки позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], він вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved