Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на життя, виховання дитини, роль кожного з подружжя у сім'ї. Між ними виникали сварки, кілька разів вони проживали окремо, після чого поновлювали сімейні стосунки. З 01 листопада 2016 року по 05 липня 2017 року подружжя [PERSON] зі своєю дочкою проживали в Сполучених Штатах Америки, однак, в цей період життя подружжя стало нестерпним. 05 липня 2017 року їх сім'я повернулась в Україну, а 18 липня 2017 року [PERSON] повернувся в Сполучені Штати Америки сам. З 18 липня 2017 року подружнє життя вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, їх шлюб став формальністю. Збереження сім'ї є неможливим, та таким, що суперечить їх інтересам. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. 11 липня 2018 року до суду надійшов письмовий відзив відповідача. У поданому відзиві відповідач позов не визнала, просила надати їм строк на примирення тривалістю у шість місяців. Свої заперечення відповідач обґрунтувала тим, що з позивачем вони знайомі близько десяти рокі, з яких шість років прожили у шлюбі. За цей час у них були різні складні ситуації. В період шлюбу 07 жовтня 2013 року у них народилась дитина, після чого їх стосунки тали напруженими. Через пів року позивач пішов з сім"ї, а через деякий час повернувся та приймав участь у догляді та вихованні їх дочки. За час тривалих відряджень позивач фактично відвик від відповідальності та обов'язків батька, тому, їх останній період спільного проживання був дуже конфліктним. У них є шанси відновити сімейні стосунки та виховувати їх дитину разом, для чого потрібно докласти значних зусиль з обох сторін. 09 липня 2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідно до якої позивач зазначає, що немає потреби у наданні тривалого строку на примирення, який просила надати відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, оскільки вони цілий рік проживають окремо, не підтримують сімейних стосунків, відповідач жодних спроб для їх порозуміння не здійснювала. Своє рішення про розірвання шлюбу він прийняв на основі роздумів і аналізу подій за тривалий час. Кожен період окремого проживання позивач розглядає як своєрідний строк для їх примирення. Однак, весь цей час показав, що їх погляди на сімейні відносини є різними. Він покидав сім'ю саме на прохання відповідача та її батьків, оскільки, за їх словами, саме його присутність призводила до нервових зривів відповідача. Позивач не вбачає жодної можливості для збереження сім"ї, оскільки почуття між ними відсутні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2008 року підготовче провадження у справі закінчено та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, який просив справу розглянути без його участі та відповідача, яка, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї 27 жовтня 2012 року, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за № 2904. Сторони від шлюбу мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не проживають разом з 18 липня 2017 року, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконаний, що примирення з відповідачем не відбудеться. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони проживають окремо, не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved