Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 травня 1988 року між ним та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований у виконкомі Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області. Від даного шлюбу у них народилися діти, які на даний час є повнолітніми. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть, а тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, проти чого не заперечує і сам позивач. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON], 14 травня 1988 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів від 14 травня 1988 року зроблено відповідний актовий запис за №12. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка і дружини відповідно [PERSON]. Місце реєстрації шлюбу є виконком Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області (а.с.7). Також встановлено, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, а саме: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час є повнолітніми, що підтверджується довідкою про склад сім'ї №378 від 13 лютого 2014 року (а.с.6). Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, відносини між ними ускладнилися, на даний час взагалі не підтримують подружніх відносин, а отже збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме [PERSON] продовжувати подальше спільне подружнє життя позивач з відповідачкою не бажає, застосовані судом заходи щодо їх примирення позитивного результату не дали, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Згідно ст.83 ч.1 та ч.3 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з тим, що позивач за заявлену ним позовну вимогу про розірвання шлюбу сплатив судові витрати в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп., як сплачений судовий збір, тому суд вважає, що ця сума підлягає стягненню з відповідачки на його користь. Тому,

Outcome: approved