Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить винести рішення про визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва на вул. Дубина, 25 в с. Вербіж, Миколаївського району Львівської області і земельну ділянку площею 0,25 га на якій воно розташоване та зняття арешту з вищевказаного майна. В обгрунтування позову наведено наступне. 21.01.2010 року між сторонами було укладено договір дарування об'єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки. Даний договір було посвідчено нотаріально, однак, позивач не оформив державний акт про право власності на земельну ділянку та не зареєстрував право власності на нерухоме майно. Для реєстрації права власності на вищевказане майно позивач звернувся у 2016 році, однак йому було відмовлено, на підставі того, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26.12.2014 року у справі №461/15430/14-к у межах кримінального провадження №12014140000000692 на майно було накладено арешт. Однак, при постановленні даної ухвали слідчий суддя виходив з того, що дане майно належить відповідачу у справі. Оскільки договір дарування спірного майна був укладений у 2010 році, а арешт на майно відповідача накладено у 2014 році позивач вважає, що за ним слід визнати право власності на майно та зняти арешт з такого. В судове засідання позивач не з'явився, уповноважив на представництво своїх інтересів [PERSON], яка у судовому засіданні позов підтримала та просила такий задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, уповноважила на представництво своїх інтересів [PERSON], який позов визнав. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Згідно договору дарування об'єкту незавершеного будівництва та земельної ділянки від 21.01.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], зареєстованого у реєстрі за №67 на спеціальному бланку серії ВММ №927563 відповідач подарувала позивачу об'єкт незавершеного будівництва житлового будинку та земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на вул. Дубина, 25, у с. Вербіж, Миколаївського району, Львівської області. На підтсаві даного договору на дерваному акті серії ЯЖ №792354 від 01.12.2008 року було вчинено передавальний напис про перехід права власності на спірну земельну ділянку від відповідача до позивача. Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26.12.2014 року у справі №461/15430/14-к у межах кримінального провадження №12014140000000692 на вищевказане майно було накладено арешт, як на таке що перебуває у власності відповідача. 05.10.2016 року позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на вище вказне майно, оскільки на майно накладено арешт. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. Враховуючи наведене, позовна вимога про визнання права власності підлагає до задоволення. Відповідно до п.1 постанови Пленуму ВС України "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" від 3 червня 2016 року N 5 за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов'язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Тому, в задоволенні позову в частині зняття арешту з майна слід відмовити, оскільки законодавством встановлено інший порядок захисту порушених прав. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. З відповідача слід стягнути судовий збір по справі в користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved