Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що між нею [PERSON] та [PERSON] 17 серпня 2011 року було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Котовському району Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області. Від вказаного шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Їхні з відповідачем сімейні стосунки не склалися, тож рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 22 листопада 2016 року шлюб між ними був розірваний. Як зазначає в позовній заяві позивачка, що після розірвання шлюбу з відповідачем вони не проживають разом, а діти проживають разом з нею та фактично знаходяться на її утриманні. Протягом останнього року відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тож матеріальне забезпечення їхніх дітей здійснюється виключно нею. Наскільки їй відомо, відповідач виїхав до м.Одеси де влаштувався на роботу, однак, чи офіційно оформлені його трудові відносини їй невідомо. Тож, наразі вона не володіє інформацією стосовно отримуваного ним доходу, однак вважає, що він має змогу та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу їхнім неповнолітнім дітям. З урахуванням наведених вище обставин позивачка [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Стягнути з [PERSON] , ідентифікаційний номер - невідомий, аліменти на її користь, ідентифікаційний номер - [NUMBER] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення ними повноліття. 2. Розгляд справи просить провести у порядку спрощеного позовного провадження. 3. Розгляд справи провести у її відсутність. 18 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі, про що головуючим суддею було постановлено відповідну ухвалу (а.с.21-22). При цьому, в ухвалі про відкриття провадження було вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, що передбачено приписам пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження роз`яснено відповідачеві про його процесуальні права, в саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Відповідно до наявного в матеріалах справи супровідного листа 18 лютого 2021 року на зареєстроване місце проживання відповідача рекомендованим відправленням за вихідним №491/143/21/1120/2021 було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.23), яке відповідач отримав 30 березня 2021 року, що підтверджується «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.33). Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України, які роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження, не скористався. У судове засідання 22 квітня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, суд враховує заяву позивачки від 12 лютого 2021 року (а.с.12), в якій вона просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.12). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу», з якого вбачається, що відповідач отримав поштовий конверт в якому містилася судова повістка про його виклик до суду на 22 квітня 2021 року (а.с.32). Проте, причини своєї неявки суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від нього не надходило. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Бочманівка, Котовського району, Одеської області, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України у вигляді ID-картки з безконтактним електронним носієм № [NUMBER] , виданий 04 серпня 2017 року, органом №5136 (а.с.3), та копією довідки про реєстрацію місця проживання особи №60 від 29 січня 2018 року (а.с.4). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Пасицели, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданої 16 лютого 2021 року Ананьївською міською радою за №181 (а.с.20). Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільних дітей, а саме: - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 вересня 2011 року Виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Котовського району Одеської області (а.с.7); - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 січня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.9). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи №144 та №145 від 06 березня 2021 року неповнолітні діти позивачки та відповідача зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 10). В довідці Виконавчого комітету Ананьївської міської ради №6 від 08 лютого 2021 року зазначено, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та на її утриманні знаходяться діти: - донька [PERSON] , [INFO] ; - син [PERSON] , [INFO] (а.с.11). З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути аліменти з [PERSON] , ідентифікаційний номер - невідомий, аліменти на її користь, ідентифікаційний номер - [NUMBER] , на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до частини 1 та 2 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає за доцільне призначити до стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову 12 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 12 лютого 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в прибуток держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved