Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій посилаючись на обставини в ній викладені, просив встановити факт участі його сина, [PERSON], [INFO], громадянина України, що мешкав за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. Червонопартизанська, буд. 38 у бойових діях під час антитерористичної операції та його загибелі під час бойових дій в районі с. Марїнка Донецької області, тобто в зоні антитерористичної операції під час виконання бойового завдання. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали доводи заяви та просили вимоги викладені в ній задовольнити в повному обсязі. Представник Кабінету Міністрів України в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог заявника, оскільки встановлення заявлених ним фактів мають юридичне значення для його майнових прав та його сім'ї. Представник Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог заявника. Представник Державної служби України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу без його участі та вказав, що не заперечує проти задоволення вимог заявника. Представник Антитерористичного центру при СБУ в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу без його участі та вказав, що центр не є заінтересованою особою у даній справі та повинен бути виключений зі складу заінтересованих осіб у справі. Представник Головного управління МВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, в яких просив розглянути справу без його участі та вказав, що заперечує проти задоволення заяви та вважає, що вона не повинна розглядатися в порядку цивільного судочинства. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] помер 16\~серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 454949, виданим 20 серпня 2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 507 (а.с.9). Заявник звернувся до суду з даною заявою, в якій вказав, що його син [PERSON] приймав участь у бойових діях під час антитерористичної операції та загинув під час бойових дій в районі с. Марїнка Донецької області, в зоні проведення антитерористичної операції, у зв'язку з чим, він просить встановити цей факт. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно довідки головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 10.10.2014 року за № 2/8-5-43 [PERSON], [INFO], наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 26.06.2014 року за № 205 о/с прийнятий на роботу в ОВС України на посаду фахівця групи матеріального забезпечення батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Шахтарськ» ГУМВС (а.с. 13). Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30.07.2014 р.№273 о/с дск відряджений до м.Слов'янськ Донецької області для виконання завдань, визначених Законом Украни "Про боротьбу з тероризмом" та несення служби по охороні громадського порядку в районах проведення АТО, з 30.07.2014 року. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть за № 3028 від 18.08.2014 року [PERSON] помер 16.08.2015 року від осколового сліпого поранення голови з грубим руйнуванням речовини головного мозку (а.с.10). Згідно Указу Президента України за № 873/2014 від 14.11.2014 року «За особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі» [PERSON] було нагороджено орденом «За мужність» ІІІ ступеня (посмертно). Суд зазначає, що Статутом відзнаки Президента України ордена «За мужність», затвердженим Указом Президента України від 21 серпня 1996 року № 720/96, передбачено, що відзнакою Президента України орденом «За мужність» нагороджуються військовослужбовці, працівники правоохоронних органів та інші особи за особисту мужність і героїзм, виявлені при рятуванні людей, матеріальних цінностей під час ліквідації наслідків стихійного лиха, пожеж та інших надзвичайних обставин, у боротьбі зі злочинністю, а також при виконанні військового, службового, громадянського обов'язку в умовах, пов'язаних з ризиком для життя. Встановлення факту, про який просить [PERSON], необхідно йому для отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав. У поданій до суду заяві [PERSON] зазначив, що встановлення факту загибелі його сина [PERSON] в зоні АТО як військовослужбовця під час бойових дій необхідне для визнання членів його родини особами, на яких розповсюджується Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3552-ХІІ). Відповідно до абзаців 8, 14 пункту 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 3552-ХІІ чинність цього Закону поширюється, зокрема на сім'ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов'язаних) та працівників Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення. До членів сім'ї загиблих військовослужбовців належать, зокрема один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей. Статтею 15 Закону № 3552-ХІІ встановлено перелік пільг особам, на яких поширюється чинність цього Закону, а саме: безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів; безплатне першочергове зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів); безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування та цілий ряд інших. Ніякого спору з приводу реалізації положень зазначеного Закону між заявником та іншими особами немає. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об'єктами національної безпеки, серед інших, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність. Суб'єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об'єднання громадян (стаття 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»). Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов'язком громадян України (стаття 65 Конституції України). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням вищевказаних обставин, суд вважає, що дану заяву необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved