Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовною заявою, згідно вимог якої просить звільнити його від заборгованості зі сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , нарахованої у виконавчому провадженні ВП № 57553690 за виконавчим листом з примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.10.2013 по цивільній справі № 524/8318/13-ц, за період з 17.09.2013 по грудень 2018 року включно в загальному розмірі 22 827,25 грн. На обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому Кременчуцьким відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції 31.08.2002 за актовим записом №648, який був розірваний згідно з рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.10.2013 (справа №524/6361/13-ц). У шлюбі народилась дочка [PERSON] . Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.10.2013 (справа №524/8318/13-ц), яке набрало законної сили 22.10.2013, з позивача на користь відповідача [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.09.2013 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] виконавчий лист після набрання законної сили вищезазначеним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.10.2013 року (справа №524/831 8/13-ц) не отримувала, сплата аліментів на утримання дочки позивачем здійснювалась добровільно у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, як фізичної особи-підприємця, а з січня 2015 року, у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, викликаним відсутністю доходів від здійснення ним підприємницької діяльності, - у розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказана обставина підтверджується доданою до позовної заяви копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №57553690, складеного головним державним виконавцем Автозаводського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області Загребельним А.Ю. на додаток до листа від 12.11.2019 за вих. № 90505. Відповідно до доданої до позовної заяви копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.10.2018 ВП №57553690, виконавчий лист з примусового виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.10.2013 про стягнення з позивача на користь відповідача [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , був отриманий відповідачем [PERSON] лише 14.08.2017. Відповідно до інформації про ВП №57553690, яка міститься в розділі «Доступ сторін виконавчого провадження» Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання тільки 30.10.2018. При цьому Законом України від 03.07.2018 №2475-VlII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав законної сили з 28.08.2018, до ч. 1 ст. 194 СК України були внесені зміни щодо збільшення порівняно з попередньою редакцією строку стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час з трьох до десяти років. З огляду на зазначене та з урахуванням тієї обставини, що згідно із Законом України від 17.05.2017 №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017, ст. 195 СК України була викладена в новій редакції, відповідно до ч. 2 якої заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Так, позивачу з 17.09.2013 була нарахована заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 01.11.2019 склав 25833,50 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 197 СК України (у редакції Закону України від 17.05.2016 №1370-VIII, яка діяла до 05.10.2016) суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Позивач вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати норму ч. 3 ст. 197 СК України (у редакції Закону України від 17.05.2016 №1370-УІІІ, яка діяла до 05.10.2016) та звільнити його від заборгованості зі сплати аліментів, за період з 17.09.2013 по вересень 2016 року включно в загальному розмірі 2567,65 грн, оскільки така заборгованість виникла внаслідок непред`явлення відповідачем [PERSON] без поважної причини виконавчого листа до виконання. При цьому, на думку позивача, норма ч. 3 ст. 197 СК України (у редакції Закону України від 17.05.2016 №1370-УІІІ) також підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вона діяла на час виникнення заборгованості зі сплати аліментів у період з 17.09.2013 по вересень 2016 року включно. Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Так на даний час, позивач зазначає, що його майновий стан є тяжким у зв`язку з відсутністю з 2015 року реальних доходів від здійснення ним підприємницької діяльності. Крім цього під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою жінкою у нього [INFO] народився син [PERSON] . Окрім покладеного на нього обов`язку утримання сина, у зв`язку з наявними у сина численними захворюваннями, позивач вимушений нести додаткові витрати на його лікування та відновлення здоров`я, оскільки фактичний розмір доходу [PERSON] від її заробітної плати за виключенням податку з доходів фізичних осіб становить близько 3500,00 грн, а вона ще має одну дитину від іншого шлюбу - дочку [PERSON] , [INFO] , яку утримує та виховує сама без участі батька дитини. До того ж позивач має на утриманні непрацездатну за віком матір [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу 27.04.1990 з його батьком [PERSON] , який в подальшому помер [INFO] , та після смерті [INFO] другого свого сина [PERSON] , [INFO] , залишилась сама та отримує в Кременчуцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області пенсію в розмірі 2148,82 грн. Таким чином, на думку позивача наведені ним у позовній заяві обставини, мають істотне значення у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України і є підставою для часткового звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.02.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах передано до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області за підсудністю. 02.04.2020 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.04.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав зазначених у ньому, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення повісток на адресу реєстрації та через оголошення на веб-сторінці Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позов, заяв та будь-яких клопотань до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як достовірно встановлено в судовому засіданні сторони з 31 серпня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 жовтня 2013 року розірвано. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану Автозаводського районного управління юстиції м. Кременчука Полтавської області 12 березня 2003 року. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 22.10.2013, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.03.2013 і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] повноліття. На підставі вказаного рішення суду, Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області 14 серпня 2017 року видано виконавчий лист №524/8313/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.03.2013 і до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] повноліття та на даний час вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Автозаводському ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області (виконавче провадження №57553690 від 31.10.2018). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №№57553690, складеного державним виконавцем Автозаводського ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Загребельним А.Ю., заборгованість зі сплати аліментів за період з 17.03.2013 по 01.11.2019 становить 25 833 грн 50 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенції), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно діючого законодавства рішення суду стає обов`язковим до виконання лише з моменту набрання ним законної сили (за виключенням аліментів на дитину, які присуджуються за рішенням суду відповідно до положень ст. 191 СК України). Частиною 1 ст. 194 СК України, яка діяла на момент ухвалення рішення Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 10.10.2013 про стягнення аліментів у спірних правовідносинах, передбачено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. 03.07.2018 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесено зміни у ч. 1 ст. 194 СК України, і наразі, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як встановлено судом, обов`язок зі сплати аліментів у позивача на утримання доньки [PERSON] виник в жовтні 2013 року, на той час діяла норма ст. 194 СК України, згідно якої аліменти за минулий час стягувались не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, в той час як на момент відкриття виконавчого провадження діє вже нова норма про нарахування заборгованості за 10 років, що є суттєвим для нарахування заборгованості за минулий період, тому наявні підстави для зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів, виходячи з розрахунку заборгованості за три роки. Суд вважає, що дані обставини мають істотне значення. Станом на дату відкриття виконавчого провадження набули чинності зміни до ч. 1 ст. 194 СК України, норма якої в попередній редакції передбачала можливість стягнення за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. У даному виконавчому провадженні виконавчий лист [PERSON] був пред`явлений 30 жовтня 2018 року, а тому до відносин, які виникли до внесення змін до ч. 1 ст. 194 СК України слід застосовувати строк в три роки. Відповідно до ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч 3 ст. 197 СК України (в редакції Закону України № 1370-VIII від 17.05.2016, що діяла до 5 жовтня 2016 року) суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Як вже зазначалось вище, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99). Тобто при вирішенні спору про звільнення від сплати заборгованості, що виникла у період з 17.09.2013 по 04.10.2016, можуть бути застосовані підстави такого звільнення, що існували на час виникнення зобов`язання з її виплати. Відповідач в судове засідання не з`явилась, належних та допустимих доказів наявності у неї поважних причин не пред`явлення виконавчого листа про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] аліментів до виконання у період з 17.09.2013 по 04.10.2016 суду не надала. Таким чином, суд дійшов висновку, що наявні підстави для застосування ч. 3 ст. 197 СК України та звільнення позивача [PERSON] від сплати заборгованості, що виникла у період з 17.09.2013 по 04.10.2016. Згідно з ч. 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Як встановлено судом, на даний час позивач [PERSON] проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі [PERSON] .. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 02 листопада 2013 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області позивач [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3561, малолітній [PERSON] з 15.06.2016 по 15.06.2016 проходив стаціонарне лікування в КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня». Відповідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1414, малолітній [PERSON] в період з 02.03.2017 по 05.03.2017 проходив стаціонарне лікування в інфекційному відділенні КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня». Згідно виписки із медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого №4413, малолітній [PERSON] з 06.11.2018 по 09.11.2018 проходив стаціонарне лікування в КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня». Відповідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) №3545 малолітній [PERSON] з 30.09.2018 по 08.10.2018 проходив стаціонарне лікування в КНМП «Кременчуцька міська дитяча лікарня». Згідно довідки про доходи, видної ФО-П [PERSON] 05.12.2019, [PERSON] працює у ФО-П [PERSON] на посаді продавець непродовольчих товарів та у період часу з січня 2019 року по листопад 2019 року її загальна сума доходу становить 46 686 грн 38 коп. Згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017, 2018 роки, звітності про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016, 2017, 2018 роки, [PERSON] , як фізична особа - підприємець доходу за період з 2015 по 2018 роки не отримував. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Автозаводським райвідділом РАЦС 18.01.1977, пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , довідкою про доходи № [NUMBER] , позивач має непрацездатну матір [PERSON] , яка фактично перебуває на його утриманні. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведені підстави звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, тому позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У зв`язку з тим, що позивач не заявив вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved