Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , що проживає за адресою - [ADDRESS] , звернулась до суду з позовом до Головного управління національної поліції у м. Києві, що знаходиться за адресою - місто Київ, вул. Володимирська, 15 про звільнення нерухомого майна з під арешту. До участі в справі в якості третьої особи залучено Першу Київська нотаріальна контора (м. Київ, пр. Перемоги, 11). Свої вимоги мотивує тим, що вона, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину та подала відповідну заяву до приватного нотаріуса Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області Шкапій В.Я., у чому нотаріусом було відмовлено, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , так як у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на квартиру було накладено арешт на підставі постанови б/н старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУМВС України майора міліції Сингаївського С.С. від 08.08.2008 року. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року [PERSON] , [INFO] , засуджено до відбування покарання. В ході досудового розслідування вищезазначеної кримінальної справи постановою слідчого СУ ГУМВС України майора міліції Сингаївського Є.Є. б/н від 08.08.2008 р. було накладено арешт на невизначене все нерухоме майно [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва.На підставі вищезазначеної постанови дані про арешт нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 7740538 14.08.2008 13:12:17 за №7740538 реєстратором: Першою Київською державною нотаріальною конторою (01135,м. Київ, пр.-т. Перемоги, буд. 11) було внесено до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме на об`єкт обтяження: житлове приміщення, за адресою: [ADDRESS] . Однак квартира за адресою: [ADDRESS] ., була належна, як власнику - [PERSON] , [INFO] , уродженцю м. Львова, що підтверджується договором міни, посвідченого 06.11.2000 рокудержавним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в Київському міському БТІ за реєстровим номером 7352 від 23.11.2000 року. Також, зазначила, що [INFO] [PERSON] [INFO] , помер, а після смерті його мати, [PERSON] , прийняла спадщину, звернувшись до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, де була заведена спадкова справа, але не оформила своїх спадкових прав на спадкове майно, в тому числі і на квартиру за адресою: [ADDRESS] , так як померла [INFO] в Хмельницької області, м. Славута. Позивач зазначила, що Ухвалою суду від 29.08.2019 року за № 1-5/12 було відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного постановою старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУМВС України в м. Києві від 08.08.2008 року у межах досудового розслідування кримінальної справи № 24-66. Зазначивши, що відбувся збіг прізвища, імені, по батькові [PERSON] , [INFO] ,(уродженець м. Львова) та [PERSON] [INFO] , (уродженець м. Києва), Позивачу належить квартира з часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] ,у зв`язку з чим звертається до суду з позовом та просить суд: - скасувати арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУМВС України майора міліції Сингаївського С.С. б/н від 08.08.2008 року, на підставі якої внесений Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером обтяжень 7740538 від 14 серпня 2008 року 13:12:17 за № 7740538 до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна; - виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо арешту на об`єкт обтяження (житлове приміщення) за адресою: [ADDRESS] . 28.12.2019 року ухвалою Судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. відкрито провадження по справі, визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В поданому до суду клопотанні Позивач просила проводити розгляд справи без її участі та позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник Відповідача скористався своїм правом в порядку ст. 178 ЦПК України та подав відзив на позову заяву, в якому зазначив відповідно до вимог п.п.7,8,9 ст. 324, ст.ст. 328-330 КПК України( в редакції 1960 року) питання щодо майна, яке описано для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, а також щодо речових доказів та інших речей , нажитих злочинним шляхом, підлягає вирішенню судом при постановленні вироку по справі та просив відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у поданому до суду листі, просив, не зобов`язувати Першу київську державну нотаріальну контору вилучати з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт з майна, оскільки згідно статті 31і Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться державним реєстратором, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна; розглядати справу № 754/18527/19 про звільнення нерухомого майна з під арешту із ДРРПННМ відомостей щодо арешту без представника нотаріальної контори на весь час розгляду справи та прийняти рішення згідно діючого законодавства України. Суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме, було накладено арешт на підставі постанови б/н старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУМВС України майора міліції Сингаївського С.С. від 08.08.2008 року, в рамках досудового розслідування відносно [PERSON] [INFO] , (уродженець м. Києва). Власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [INFO] , (уродженець м. Львова), що підтверджується договором Міни укладеного 06.11.2000 року у м. Києві серії АВО № 063448 між [PERSON] та [PERSON] . Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що Відповідачем було помилково винесено постанову про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі якої внесений Першою Київською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером обтяжень 7740538 від 14 серпня 2008 року 13:12:17 за № 7740538 до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. За таких умов постанова про накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , не є такою, що проведена з дотриманням вимог чинного законодавства. Статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, встановлено, що кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 КонституціїУкрайни кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У листі від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України» Верховний суд України вказав, що , надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною 2 ст. 16 ЦК України, передбачені способи захисту майнового права та інтересу, зокрема: - припинення дії, яка порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 2 статті 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Відповідно до п.2 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільнихта кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником,а також особою, яка володіє на на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року №6 в редакції від З0 червня 1978 року №5, правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що грунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з згляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Сторони по справі: Позивач - [PERSON] - РНОКПП - [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] . Відповідач - Головне управління національної поліції у м. Києві - код ЄДРПОУ 40108583, м. Київ, вул. Володимирська, б. 15. Третя особа - Перша Київська нотаріальна контора - код ЄДРПОУ 02901807, м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 11.

Outcome: approved