Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідача [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Посилається на те, що 11 вересня 2016 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Коритне по вул.Бережницькій, 13, Вижницького району Чернівецької області. За життя, а саме 30.08.2016 року, [PERSON] залишила заповітне розпорядження, відповідно до якого все майно, де б воно не було та з чого воно б не складалось і взагалі все те, що їй повинно належати на день смерті заповіла йому. Він, як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], прийняв спадщину, оскільки звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємців за законом першої черги та осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадковому майні, немає. Постановою державного нотаріуса, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку із тим, що ним не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Коритне по вул.Бережницькій, 13, Вижницького району Чернівецької області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності [PERSON], просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11 вересня 2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №166189, виданого 13 вересня 2016 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради,Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №32. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Коритне по вул.Бережницькій, 13, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що вбачається, що житловий будинок в с.Коритне по вул.Бережницькій, 13, Вижницького району Чернівецької області, 1937 року побудови, вартістю 96704,00 грн. За життя, 30.08.2016 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день його смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON],що підтверджується копією заповіту посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №801. З довідки [PERSON] сільської ради №225 від 07.02.2017 року вбачається, що [PERSON], яка померла 11.09.2016 року проживала в житловому будинку,що розташований в с.Коритне по вул.Бережницькій, 13, Вижницького району Чернівецької області. На день смерті [PERSON] з нею в житловому будинку ніхто не був зареєстрований та не проживав, відомості щодо спадкоємців у сільській раді відсутні. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON], спадщину прийняв [PERSON] інших спадкоємців та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №38/2016 року. Постановою приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії №72/02-14/38-2016 від 13.03.2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв'язку з тим, що ним не були надані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно, що підтверджується копією постанови. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1937 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved