Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 1. Виклад позиції позивача. 08 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до Ладижинського міського суду з позовною заявою, у якій просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття. Позивач обґрунтовуючи позов, зазначила, що за час спільного проживання з відповідачем у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . 30.01.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не виконує свій батьківський обов`язок щодо утримання дитини, не надає будь-якої матеріальної допомоги для забезпечення її життєдіяльності. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] відзив на позов із викладенням своїх заперечень до суду не подав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте в позовній заяві зазначила, що просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти винесення заочного рішення не заперечує. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, а саме: [ADDRESS] . Отже, оскільки відповідач не повідомив суду іншої адреси, то на підставі пункту 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає, що судова повістка йому вручена, а тому відповідач є таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання та про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. У судовому засіданні встановлено, що у сторін даного цивільно - правового спору народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області (а.с. 6). Донька [PERSON] зареєстрована разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи, виданими Відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади за №3224 від 24.10.2018 та №23-15-512 від 10.03.2021 (а.с.4, 5). Відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, що вбачається із позовної заяви та не заперечується відповідачем, який, відзиву на позов, на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 14.04.2021, до суду не подавав. Також, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на її утримання, оскільки доказів того, що він є непрацездатним, або що він не працює та не отримує доходу, останній суду не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач від добровільного надання щомісячної матеріальної допомоги на утримання дитини ухиляється, оскільки, як вбачається з позовної заяви та досліджених у справі доказів, весь обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням неповнолітньої дитини покладено на позивача [PERSON] , що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи також із того, що відповідачем не надано суду доказів того, що він непрацездатний, або є обмеження, визначені лікарською комісією щодо неможливості працювати, отримувати дохід та утримувати дитину, оскільки відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Відтак, суд встановив порушення прав позивача на належне утримання неповнолітньої дитини сторін з боку батька дитини, яке підлягає судовому захисту. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню та з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.04.2021, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. Визначення аліментів у частці від доходу відповідача в розмірі однієї чверті доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів. V. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновок суду. Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За приписами ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з положеннями ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні неповнолітньої дитини і основний обсяг обов`язків по її утриманню покладено на позивача, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/4 частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. При цьому, при визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, за вибором позивача [PERSON] , а також враховуючи, що відповідач не заперечує щодо такого способу стягнення аліментів, оскільки відзиву на позов на пропозицію суду, що викладена в ухвалі від 14.04.2021, відповідач не подав. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом [PERSON] не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судовий збір в сумі 908 грн 00 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved