Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки не склались, вони припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства, їхній шлюб носить формальний характер, тому вважає, що його збереження буде суперечити їхнім інтересам. Позивач [PERSON]. в судове засідання не з»явилась, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримала, просить його задовольнити. Миритись із відповідачем не бажає, категорично заперечила щодо надання строку на примирення. Відносно ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, доказів про причини неявки суду не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 1985 року, про що Коропецькою селищною радою Монастириського району Тернопільської області 05.05.1985 року видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Як убачається із змісту позовної заяви, у сторін немає неповнолітніх дітей. Між сторонами втрачено почуття любові та взаємоповаги. Крім цього, вони припинили спільне проживання, не ведуть спільного господарства, а тому шлюб носить формальний характер, збереження якого є недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Позивач просить також стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати, зокрема 243 грн. 60 коп. сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою судового збору. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" №2 від 12.06.2009 року, визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. З аналізу вищевказаного вбачається, що у разі задоволення позовних вимог відповідач відшкодовує позивачу документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати понесені на сплату судового збору. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved