Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради, виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення сільської ради за №137 від 23 грудня 2016 року. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що він проживає в [INFO]. Даний будинок побудований досить давно, ще його дідусем та бабусею. В 2012 році, після смерті батька, право власності на будинок було зареєстровано на нього. Будинок побудований на земельній ділянці при центральній дорозі с.Страбичово Мукачівського району. Позаду їхнього будинку знаходиться земельна ділянка, на якій побудовані два житлові будинки, в яких проживала [PERSON], та яка не мала прямого виходу до центральної вулиці села. Так склалося, в силу розташування земельних ділянок, що сусідка [PERSON], земельна ділянка з будинком якої розміщені позаду їхнього будинку, дуже тривалий час користувалася їх двором, оскільки іншої підїзної дороги, яка б вела з вулиці до її домогосподарства немає. В свою чергу, в позивача немає прямого виходу до їхнього огороду, і тому вони користувалися проходом до огороду через двір сусідки [PERSON] Приблизно в 2010 році, сусідка [PERSON] передала будинок своєму синові [PERSON], який проживає в с.Страбичево та доньці [PERSON], яка проживає в м.Москва Російської Федерації. За усною згодою батьків позивача та сусідки [PERSON], будинок якої був позаду їхнього дворогосподарства, було встановлено земельний сервітут на частину їх земельної ділянки двір для загального користування. І так продовжувалося дуже багато років. З метою розширення двору загального користування для заїзду автомобіля, батьки позивача знесли сарай, і ширина двору стала 3,74 м та довжиною 61,43 м. Окрім цього, було знято верхню бетонну конструкцію з колодязя, який розміщений посеред цього двору, з якого користується водою тільки їхня сімя. Сусідка, натомість, у дворі свого домогосподарства має свій колодязь, що ще раз підтверджує той факт, що двір загального користування відноситься до їхньої земельної ділянки, яку було виділено під будівництво та обслуговування будинку. Від центральної вулиці були поставлені ворота, для заїзду у двір загального користування та калитку для пішохідного проходу. Сусідка [PERSON] поставила собі окремі ворота та калитку для заїзду у двір свого домогосподарства. Перед приватизацією своєї земельної ділянки, позивач звернувся до сільського голови [PERSON], щоб включити до загальної площі і двір, яким користувалася сусідка. Однак, останній сказав, що цей двір приватизувати неможливо, оскільки він загального користування з сусідами, які не мають прямого виходу до центральної вулиці. Позивач з цим погодився, оскільки думав, що і в подальшому цей двір буде використовувати дружньо з сусідом. Однак, приблизно в 2015 році, після смерті сусідки [PERSON], її діти, на яких було оформлено дане домогосподарство, продали його сусідці [PERSON]. На початку січня 2017 року, його сусідка [PERSON] приватизувала земельну ділянку, на якій розміщені куплені нею житлові будинки від [PERSON]. Пізніше виявилось, що відповідач [PERSON], разом з своєю земельною ділянкою приватизувала і двір загального користування, площа якого ніколи не -2- відносилась до земельної ділянки сусідки [PERSON] Вся територія двору загального користування завжди відносилася до загальної площі земельної ділянки позивача, яка була виділена їм під будівництво та обслуговування будинку, що підтверджується також топографічною картою земельних ділянок. Рішенням [PERSON] сільської ради сьомої сесії сьомого скликання №137 від 23.12.2016 року, було розглянуто та задоволено заяву [PERSON] «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на /місцевості/ та передачу земельної ділянки у власність». Коли проводилися виміри земельної ділянки відповідача [PERSON] позивачу не відомо, не підписував він також і Акт про узгодження меж земельних ділянок. Крім того, йому також не було відомо про засідання сесії сільської ради, на якій вирішувалося питання про включення їхнього двору до земельної ділянки сусідки, чим було грубо порушено його права, оскільки незаконно було вилучено із його користування частину земельної ділянки - двір. На даний час, відповідач [PERSON], заборонила позивачу заїзд у двір автотранспортом, що позбавляє його можливості завозити до себе додому які-небудь грузи: дрова, тощо. На підставі вищенаведеного, позивач звертається до суду з даним позовом та просить визнати недійсним і скасувати Рішення [PERSON] сільської ради сьомої сесії сьомого скликання №137 від 23 грудня 2016 року в частині розгляду заяви [PERSON], мешканки [INFO] «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та передачу земельної ділянки у власність», яка розміщена в селі Страбичово, по вул. Центральна, буд.№249 Мукачівського району та визнати недійсним і скасувати реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки [PERSON] в с.Страбичово по вул. Центральна, буд.№249. Позивач - [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представники позивача - [PERSON], [PERSON] не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримують в повному обсязі та просять суд їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мукачівського району - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішення справи залишає на розсуд суду. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від неї вдруге надійшла заява, в якій просить розгляд справи відкласти, у зв'язку з тим, що її адвокат знаходиться за межами України, однак підтверджуючих документів до заяви не приєднано. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 3-4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с.Страбичово, вулиця Центральна, 251, кадастровий номер - 2122787400:10:102:0029, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0834 га, що підтверджується копією [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №18883406, сформованого 12 березня 2014 року (а.с.19) та земельної ділянки, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с.Страбичово, вулиця Центральна, 251, кадастровий номер - 2122787400:10:102:0036, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5215 га, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності №18885738 від 12 березня 2014 року (а.с.20). Як вбачається з копії Акту встановлення (поновлення) на місцевості (в натурі) та погодження меж земельної ділянки в с.Страбичово, вул.Центральна, 251 Мукачівського району Закарпатської області від 2013 року, в присутності представників суміжних землекористувачів (землевласників) встановлено та погоджено межі земельної ділянки за вказаною адресою. Претензій з боку суміжних землекористувачів (землевласників) щодо меж земельної ділянки не заявлено. Також даним Актом встановлено, сервітут на право проходу-проїзду на користь гр.[PERSON] S = 0,0385 (а.с.21). -3- Згідно відповіді №226 від 25 травня 2017 року сільського голови [PERSON] сільської ради Мукачівського району Закарпатської області [PERSON], на адвокатський запит, вбачається, що згідно Виписки із земельної шнурованої книги, на [PERSON] та [PERSON], вул. Центральна, 249, зареєстровано для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,01 га, а на [PERSON], вул.Центральна, 251, зареєстровано для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,55 га. На даний час, згідно погосподарської книги №6 особовий рахунок 0267-01 за дворогосподарством по вул. Центральна, 249, яке належить на праві власності [PERSON], зареєстровано для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,2126 га, а за дворогосподарством вул.Центральна, 251, особовий рахунок 0266-01, яке належить на праві власності [PERSON], зареєстровано для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,0834 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,521 га (а.с.22-25). Рішенням сьомої сесії сьомого скликання [PERSON] сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 23 грудня 2016 року №137 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) та передачу даної земельної ділянки у власність», [PERSON] сільська рада вирішила: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості), площею 0,2126 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови за кадастровим номером 2122787400:10:102:0068 гр. [PERSON] в с.Страбичово, вул.Центральна, 249; передати гр. [PERSON], мешканці с.Страбичово, вул. Центральна, 247 у власність земельну ділянку, площею 0,2126 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в с.Страбичово, вул.Центральна, 249; зареєструвати речове право на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку; гр. [PERSON] виконувати обовязки власника земельної ділянки відповідно до вимог ст. 91 Земельного кодексу України (а.с.26). Згідно Актуальної інформації про обєкт нерухомого майна №700641821227, житловий будинок, який розташований за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с.Страбичово, вул.Центральна, буд. 249 разом з складовими частинами обєкта нерухомого майна належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1007, виданий 11.08.2015 року (а.с.27). Земельна ділянка, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, с.Страбичово, вул. Центральна, буд. 249, кадастровий номер: 2122787400:10:102:0068, площею 0,2126 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить [PERSON] на праві власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 137, виданий 23 грудня 2016 року (а.с.28). Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК (2768-14) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Пунктом 11 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. У свою чергу у статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Поняття місцеве самоврядування закріплене в статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в якій вказано, що Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Так, з статті 59 цього закону вбачається, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. -4- При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос, а частиною 10 даної статті встановлено, що Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною 1 статті 73 Закону України Про місцеве самоврядування встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, і таке право набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них, а Держава, у свою чергу, забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до частин 1, 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 159 Земельного кодексу України передбачений порядок розгляду земельних спорів органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Земельні спори розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви. Земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. -5- У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд і прийняття рішення. У рішенні органу місцевого самоврядування або центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, визначається порядок його виконання. Рішення передається сторонам у триденний строк з дня його прийняття. Відповідно до статті 183 Земельного кодексу України, завданням землеустрою є, зокрема, встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Згідно приписів статті 184 Земельного кодексу України, землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, землеволодінь і землекористувань; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею; проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель. Як передбачено в статті 198 цього Кодексу, кадастрові зйомки це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до пункту 2.8 Інструкції Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути ... акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Згідно пункту 3.12 та пункту 3.13 даної Інструкції, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Межі вкраплених у земельну ділянку інших земельних ділянок встановлюються та закріплюються межовими знаками в тому самому порядку, що і зовнішні межі такої земельної ділянки. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що у порушення вимог статті 198 ЗК України, без погодження межі земельної ділянки позивача та відповідача [PERSON], Рішенням [PERSON] сільської ради сьомої сесії сьомого скликання №137 від 23.12.2016 року було розглянуто та задоволено заяву [PERSON] «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на /місцевості/ та передачу земельної ділянки у власність». У відповідності до статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Пунктом 7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» також розяснено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів -6- місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов законним, обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, так як спірним рішенням [PERSON] сільської ради порушені права позивача як суміжного користувача земельною ділянкою. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що вищевказаний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved