Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача державного підприємства «Красноармійськвугілля» (далі за текстом ДП «Краноармійськвугілля») про стягнення одноразової допомоги при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обгрунтування якого вказав, що з відповідачем по справі він знаходився у трудових відносинах з 27.03.1998 року по 06.10.2003 року, працюючи на шахті "Стаханова". 06.10.2003 року його було звільнено за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. В порушення ст.116 КЗпП України його не було письмово повідомлено про виплату нарахованих йому сум при звільненні, тому він не міг знати про наявність чи відсутність нараховання йому одноразової допомогт при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію, яка передбачена п.12.15 Галузевої (тарифної) угоди між Держвуглепромом і галузевими вугільними профспілками від 12.02.1992 року. Тому 25.06.2013 року він звернувся до відповідача, на що 12.07.2013 року останнім було повідомлено про те, що йому не нараховувалась та не сплачувалась вихідна допомога при звільненні у зв'язку із виходом на пенсію через скрутне фінансове положення підприємства. Відповідно до п.12.15 Галузевої угоди працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні з Підприємства сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, а саме: при наявності стажу роботи 20 і більше років сплачується допомога у розмірі трьохмісячного середнього заробітку. При звільненні з шахти 06.10.2003 року його стаж на підприємстві складав понад 20 років, тому він мав право на виплату одноразової допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що складає 1859,76 грн. із його середньомісячної заробітної плати у 619,92 грн. а середньоденна заробітна плата - 32,62 грн. Так як він був звільнений 06.10.2003 року, а повний розрахунок підприємством не був проведений, тому загальна затримка розрахунку при звільненні на час подання позовної заяви становить з 07.10.2003 року по 30.09.2013 року - 2506 днів. Середній заробіток за цей час затримки складе 81745,72 грн., виходячи із його середньоденного заробітку у 32,62 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача одноразову допомогу при звільненні у зв'язку з виходом на пенсію в сумі 1859,76 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 81745,72 грн. Сторони до суду не з,явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, письмово повідомили суд про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» надав судові письмове заперечення, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, оскільки при розгляді даного позову необхідно застосувати правила ст.233 КЗпП України, згідно якої строк звернення до суду для відновлення порушених прав та інтересів становить 3 місяці. Зазначена допомога є позафондовою виплатою, не є елементом заробітної плати, належить до соціальних гарантій підприємства. На час розгляду справи строк позовної давності сплинув, підстав для його поновлення немає у зв'язку із відсутністю поважних причин. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 27.03.1995 року по 06.10.2003 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працюючи машиністом бурового верстата п'ятого розряду з повним робочим днем у шахті, і був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, що підтверджено записами з трудової книжки позивача, копією пенсійного посвідчення (а.с.3-7, 11). Відповідно до інформації, наданої позивачу на його звернення від 25.06.2013 року, при звільненні 06.10.2003 року [PERSON] одноразова допомога у зв'язку з виходом на пенсію не виплачувалася через тяжке фінансове положення підприємства; середньомісячний заробіток позивача склав 619,92 грн. (а.с.13). За змістом п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року при виході працівника на пенсію сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менш, зокрема, 20 років та більше - 3-х місячний заробіток. Згідно за ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач був звільнений з підприємства у зв'язку з виходом на пенсію та мав стаж у вугільній галузі понад 20 років, про що свідчать записи з трудової книжки (а.с.3-7), відповідач повинен був сплатити йому 3-х місячний заробіток, який складає 1859,76 грн. (619,92 грн. х 3 місяці). Згідно за абз.1 ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, підприємство повинно було виплатити позивачу вказану допомогу у день його звільнення. Суд зауважує, що у абз.1 ч.1 ст.116 КЗпП України, йде мова про всі суми, а не тільки заробітну плату. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до інформації відповідача (а.с.13), проти якої позивач не заперечував, заробіток позивача в серпні 2013 року за 19 робочих днів склав 619,92 грн., у вересні 2013 року позивач перебував у відпустці, отже середньоденна заробітна плата позивача складає 32,62 грн. (а.с.13). Позивач просить суд стягнути його середній заробіток за період з 07.10.2003 року по 30.09.2013 року в сумі 81745 грн. 72 коп., із розрахунку: 2506 робочих днів х 32,62 грн. - середньоденний заробіток позивача за два останніх місяці праці позивача перед звільненням: за серпень та вересень 2013 року. Перевіривши розрахунок, суд находить його таким, що відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, та додаткам до листів Міністерства праці та соціальної політики України про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2003 - 2013 роки № 010-1135 від 06.11.2002 року, № 03-3/7221-013-15 від 18.11.2003 року, № 03-3/10426-036-15 від 12.10.2004 року, № 7881/0/14-05/036-15 від 04.10.2005 року, № 6540/0/14-06/13 від 09.10.2006 року, № 6884/0/14-07/13 від 18.09.2007 року, № 10338/0/14-08/13 від 30.09.2008 року, № 9681/0/14-07/13 від 25.08.2009 року, № 9111/0/14-10/13 від 25.08.2010 року, № 8515/о/14-11/13 від 23.08.2011 року, № 9050/0/14-12/13 від 21.08.2012 року, згідно яким кількість робочих днів, за які позивачеві затримано виплату зарплати становить: - за 2003 рік з 07.10.2003 року по 31.12.2003 року - 62 дні, - за 2004 рік - 252 дні, - за 2005 рік - 251 день, - за 2006 рік - 250 днів, - за 2007 рік - 251 день, - за 2008 рік - 252 дні, - за 2009 рік - 251 день, - за 2010 рік - 251 день, - за 2011 рік - 250 днів, - за 2012 рік - 251 день, - за 2013 рік з 01.01.2013 року по 30.09.2013 року - 185 днів, а всього 2506 робочих днів. Відповідно до ч.3 ст.117 КЗпП України, яка діяла на час виникнення спірних відносин до її виключення із статті на підставу Закону України від 20.12.2005 року № 3248-1У, у разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першої цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи. Записи трудової книжки відповідача свідчать про те, що після звільнення з підприємства відповідача [PERSON] більше ніде не працював (а.с.3-8). Тому суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності суд не приймає до уваги з наступних підстав. Згідно за ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до п.2.42 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 323 від 11.12.1995 року, яка діяла на час звільнення позивача, сума наданих підприємством трудових і соціальних пільг працівникам, а саме одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, входила до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в свою чергу входять до фонду оплати праці. Таким чином, вказана допомога входить до фонду оплати праці і на неї розповсюджується ч.2 ст.233 КЗпП України. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 836 грн. 05 коп., так як позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ звільнений від вказаних витрат при подачі даного позову до суду. На підставі ст.ст.116, 117, 232, 233 КЗпП України, ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100, п.12.15 Галузевої угоди по тарифам, трудовим та соціальним гарантіям між Урядом України і галузевими профспілками працівників вугільної промисловості від 14.02.1992 року,

Outcome: approved