Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

КП «Житлогосп» (надалі позивач) 16 січня 2014 року звернулось до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є балансоутримувачем житлових будинків міста та надає населенню послуги по обслуговування будинків та прибудинкових територій, за час з грудня 2010 року між сторонами виникли цивільні права та обов'язки відповідно до встановлених тарифів, що підтверджується наявним особовим рахунком [NUMBER], відповідач має заборгованість 2 653 грн. 13 коп. станом на 01 листопада 2013 року. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені обставини. Інтереси позивача в суді представляв по довіреності Чернов О.С. Відповідач проти позову заперечує, не погоджується із розміром боргу і просить суд врахувати що договір про надання послуг між ним та КП «Житлогосп» досі не укладено, він звертався до КП «Житлогосп» з метою укладення договору, однак на той час не були відомі тарифи на послуги. Вважає, що фактично КП «Житлогосп» ніяких послуг з утримання будинків та прибудинкових територій йому не надавалось і доказів їх надання до суду позивачем не надано. За власний рахунок він ремонтував покрівлю над своєю квартирою та витратив на ремонт кошти в сумі 1 640 грн. 95 коп. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки договір про надання послуг між сторонами не укладено. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і відповідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 509-510, 525, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 625- 629, 903 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ч.1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Закріплена в ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг за особовим рахунком [NUMBER], станом на 01 листопада 2013 року. [PERSON] - відповідач у справі має заборгованість 2 653 грн. 13 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. Судом також встановлено, що між сторонами досі не укладено договору про надання послуг, однак відкритий особовий рахунок, свої зобов'язання по оплаті отриманих послуг відповідач виконує неналежно. Сума боргу підтверджується відповідним розрахунком і становить 2 653 грн. 13 коп. Судом також встановлено, що заяв про відмову від користування послугами від споживача у справі на адресу позивача не надходило. Відповідно до особового рахунку [NUMBER] між сторонами виникли цивільно-правові відносини за якими КП «Житлогосп» надавались житлово-комунальні послуги. Відповідач проживає в квартирі, яка належить до житлового фонду, користується послугами позивача, про що свідчить відкритий особовий рахунок та наявність розрахункової (абонентської) книжки, однак не сплачує кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Суд не входить в оцінку доказів щодо розміру тарифу з житлово-комунальних послуг. Суд не погоджується із позицією відповідача, що за відсутності договору відсутній обов'язок щодо оплати наданих послуг, оскільки суд керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обов'язковою для застосування, за якою визнано, що за відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України. Суд дійшов висновку, що правовідносини, які склались між сторонами про надання послуг з житлово - комунальних послуг є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно - правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості за надані послуги. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення вказаних сум за договором у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Відповідно до ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., ст.ст. 67, 68 ЖК України, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь КП «Житлогосп»» повністю в сумі 2 653 грн. 13 коп. станом на 01 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved