Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувшись до суду з позовом до відповідача [PERSON], просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно на дитину, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред"явлення позову до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 11.10.2011 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний запис в книзі реєстрації актів про одруження за №27. За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалося, протягом останніх півтора року сторони майже не спілкуються, подружні відносини практично припинилися. Спільне господарство сторони не ведуть, проживають окремо. Спору щодо подального місця проживання дитини та поділу майна подружжя на даний час не існує. Відповідач не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, домовленості про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами досягнуто не було. Сторони до суду не з"явилися, були належним чином повідомлені про розгляд справи, подали письмові заяви про її розгляд за їх відсутності, з яких вбачається, що позивач позов підтримує, а відповіадч позов визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 11.10.2011 року Обарівською сільською радою Рівненського району, про що свідчить свідоцтво серія [NUMBER] від 11.10.2011р. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02.01.2013р. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. При з'ясуванні фактичних взаємин подружжя встановлено, що їхня сім'я розпалась остаточно, подружніх стосунків між собою не підтримують протягом тривалого часу, не ведуть спільного господарства, їх шлюб існує формально. Відповідач не цікавиться життям позивача та дитини. Судом встановлено, що наміру відновлювати подружні стосунки сторони не мають. У зв'язку з тим, що відповідач має постійне місце роботи, сталий дохід, однак не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач змушена звернутися до суду. За положеннями ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Суд враховує положення ст.ст. 181, 182, 183 СК України, приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача на утримання дитини слід стягнути аліменти у визначеному позивачем розмірі - 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який відповідач визнав. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача повинні бути стягнуті судові витрати. На пiдставi ст.ст.24, 110,112,113, 181, 182, 183, 191 СК України, суд,

Outcome: approved