Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить: розірвати шлюб між нею ( [PERSON] ) та [PERSON] , укладений 10 листопада 2018 року у Кропивницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 1017; стягнути з [PERSON] на її (позивача) користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на її (позивача) користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення донькою трирічного віку. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 10.11.2018року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №1017 та Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] від даного шлюбу народилася донька - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за №533 та Фортечним районним у м. Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Вказала, що спільне життя з відповідачем не склалось останнім часом. Між ними перестало існувати взаєморозуміння внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства, що має істотне значення та суперечить їх інтересам, у зв`язку з цим вони припинили між собою фактичні шлюбні стосунки і перестали вести спільне господарство. Підґрунтя до порозуміння, як і відчуття любові один до одного, -втрачено. За наведених обставин вважає, що їх з відповідачем шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження чи примирення - неможливі, сім`я фактично розпалася, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Крім того, вказала, що з відповідачем проживають окремо. Майнових спорів на даний час не ініційовано. Дитина буде проживати разом з нею (позивачем). Порядок утримання, як і способи у відвідуванні та вихованні дитиниміж нею (позивачем) та відповідачем не обговорювались. Також вказала,що дитина знаходиться на її повному утриманні, всі матеріальні витрати, що пов`язані із утриманням, розвитком, становленням, вихованням та харчуванням дитини лягли на неї (позивача), в свою чергу, відповідач, який отримує дохід, не дбає належним чином про дитину, тому є необхідність стягувати з нього аліменти у примусовому порядку. Також вважає, що відповідач, який працевлаштований та має дохід, має можливість сплачувати аліменти і на її (позивача) утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою суду від 28 грудня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання сторін. В свою чергу, відповідачем [PERSON] в порядку ст.193 ЦПК України подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фортечний районний у місті Кропивницькому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (Справа № 405/333/21) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини, в якій проситьвиключити відомості про нього як батька дитини [PERSON] , [INFO] , з актового запису №533 в книзі реєстрації народжень, здійсненого 30.08.2019 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, зазначивши на обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом, що 10 листопада 2018 року між сторонами укладено шлюб. [INFO] позивач [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON] . 30.08.2019 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області складено актовий запис № 533 про народження [PERSON] , [INFO] , а його ( [PERSON] ) записано батьком дитини. Вказав, що на час зачаття дитини він перебував у Єгипті на відпочинку, а тому не може бути батьком дитини. Ухвалою суду від 03 березня 2021 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фортечний районний у м. Кропивницькому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Цивільній справі присвоєно номер 405/7847/20, провадження 2/405/1305/20. Здійснено перехід до розгляду цивільної справи № 405/7847/20, провадження 2/405/1305/20 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Крім того, ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05 квітня 2021 року за клопотанням [PERSON] по справі була призначена судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручено медико-генетичному центру «Мама Папа», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Льва Толстого, 21; встановлено також спосіб відбору біологічних зразків шляхом зобов`язання сторін у справі з`явитися до медико-генетичного центру «Мама Папа» (м. Київ, вул. Льва Толстого, 21). Крім того, провадження по цивільній справі в порядку п. 5 ч.1 ст.252 ЦПК України на час проведення експертизи було зупинено. 14 червня 2021 року на адресу суду надійшов висновок генотипоскопічного дослідження, складений за результатами судової молекулярно- генетичної експертизи №30614 від 11.06.2021 року. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року відновлено провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 липня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник - адвокат Шведов С.П. (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 25.03.2021 року №154 та ордеру серії ВА № 1013399 від 04 квітня 2021 року)в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали, посилаючись на обставини, зазначені впозові, просили позов задовольнити. Як відповідач та її представник за зустрічним позовом позовні вимоги не визнали, підтримали поданий відзив на зустрічну позовну заяву, зареєстрований в суді 05 квітня 2021 року за вх. № 8531, на обґрунтування якого зазначили, що доводи відповідача [PERSON] є неспроможними, так як останній в зустрічному позові зазначає, що в момент зачаття дитини, батьківство відносно якої оспорюється, він перебував на відпочинку у Єгипті, разом з цим, з наданої [PERSON] копії закордонного паспорту неможливо встановити період його перебування у Єгипті, так як всі позначки щодо прибуття та вибуття з вказаної країни зроблені іноземною мовою, та без відповідного перекладу є незрозумілими і не мають доказового значення. Крім того, у зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] не конкретизує, яку саме дату він вважає датою зачаття дитини, а також те, яким способом він визначив цю дату. Відповідачем проігноровано факт відсутності чіткого визначення терміну вагітності, який може варіювати залежно від індивідуальних особливостей організму матері та дитини. Крім того, з моменту закріплення яйцеклітини до моменту її прикріплення до стінки матки проходить в середньому чотири доби. Вказані обставини спростовують доводи відповідача стосовно його перебування за межами країни в момент зачаття дитини, батьківство якої оспорюється. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] за первісним позовом визнав повністю. Підтримав вимоги за зустрічним позовом, просив позов задовольнити. Поряд з цим, в судових дебатахвідповідач [PERSON] просив залишити зустрічний позов без розгляду, разом з тим, та враховуючи положення п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, за якими, позивач може подати заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, та, враховуючи, що така заява заявлена останнім після розгляду судом справи по суті та на стадії судових дебатів, суд вважає, що визначені цивільним процесуальним законом підстави для залишення позову без розгляду, - відсутні, та, відповідно, є необхідним ухвалення судового рішення за зустрічним позовом після розгляду справи по суті. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фортечний районний у м. Кропивницькому відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, при цьому, подано заяву, яка зареєстрована судом 24 березня 2021 року за вх. № 7411 про розгляд справи за відсутності представника, вирішення питання по суті справи винесенона розгляд суду. Заслухавши в судовому засіданні позивача [PERSON] та її представника - адвоката Шведова С.П., відповідача [PERSON] , зваживши доводи, викладені як в первісному, так і в зустрічному позовах на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет як первісного, так і зустрічного позовів, характерспірних правовідносин, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] за первісним позовом обґрунтовані, не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, в свою чергу, вимоги зустрічного позову [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами по справі, що сторони зареєстрували шлюб 10 листопада 2018 року у Кропивницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис за № 1017 та 10 листопада 2018 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, намірів відновлювати їх не мають. Судом також встановлено, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі [INFO] народилася дитина - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30 серпня 2019 року Фортечним районним у місті Кропивницькому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис № 533. Батьками дитини [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження зазначені в графі батько - « [PERSON] », в графі мати « [PERSON] ». За вказаних вище обставин та підстав позову, зазначених позивачем причин для розірвання шлюбу з відповідачем, серед яких позивач зазначила різні погляди на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства, втрату порозуміння та почуття любові один до одного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя, збереження шлюбу сторін суперечить інтересам подружжя, і, зокрема, позивача, якою пред`явлено позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Крім того, судом відзначається, що добровільність шлюбу, - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При цьому, судом під час судового розгляду справи з наявних у справі доказів не встановлено наявності обставин, визначених ч. 2 ст. 110 СК України, за яких позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, припинення сторонами шлюбно-сімейних відносин та небажання сторін їх відновлювати, дійсні причини пред`явлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення як позивача, так і відповідача припинити шлюбні відносини, при цьому, сторони не заявляли клопотань про надання їм строку для примирення, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням нею його наслідків, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги, взаєморозуміння, довіри, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу та шлюбно-сімейних відносин суперечить інтересам подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін, а також права їх малолітньої дитини, у зв`язку з чим позов [PERSON] в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Розглядаючи вимоги відповідача [PERSON] за зустрічним позовом про оспорювання батьківства, судом відзначається наступне. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно з ч.ч 1, 2 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Статтею 136 СК України визначено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Крім того, відповідно до п. 10 абз. 2, 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " №3 від 15.05.2006 року, в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (ст. ст. 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (ст. ст. 126, 127 СК України), оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі відповідно до ст. 138 СК України, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною, у разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, відповідач[PERSON] за зустрічним позовом посилається на відсутність кровної спорідненості з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , яка народжена позивачем [PERSON] . Враховуючи, що для визначення кровної спорідненості між особою, яка записана батьком - [PERSON] , та дитиною - [PERSON] , [INFO] необхідні спеціальні знання, за клопотанням [PERSON] , судом було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Відповідно до висновку генотипоскопічного дослідження від 11.06.2021 року за № 30614, складеного експертами медико - генетичного центру «Мама Папа», на вирішення яких були поставлені питання: чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] ; чи існує кровна спорідненість між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , якщо так, то визначити її ступінь; біологічне батьківство учасника « [PERSON] , [INFO] » відносно учасника « [PERSON] , [INFO] », в рамках проведеного дослідження, не виключається. Ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб, складає 99,999884 %. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 201/6094/18, провадження № 61-5044ск20 від 17 червня 2020 року питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Кalacheva v. Russian Federation» (рішення від 7 травня 2009 року, заява №3451/05, п. 34) вказав на те, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, батьківство відповідачаза зустрічним позовом [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , доведено висновком генотипоскопічного дослідження від 11 червня 2021 року за № 30614 року, який відповідачем[PERSON] не оспорюється. Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, судом відзначається, що, окрім припущень, викладених відповідачем за зустрічним позовом[PERSON] у позові, жодних належних та достатніх доказів на підтвердження фактів та обставин, на які посилається останній., як на підставу своїх позовних вимог,- не надав. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи за зустрічним позовом, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що надання у даній категорії справи доказів про те, що відповідач не є батьком дитини, є обов`язкове проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, та саме експертний висновок є належним доказом по справі і підставою для виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини, враховуючи висновок генотипоскопічного дослідження медико - генетичного центру «Мама-Папа» за № 30614 від 11.06.2021 року, яким підтверджено, що [PERSON] з вірогідністю 99,999884%може бути біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] з підстав його недоведеності. Розглядаючи первісний позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, судом відзначається наступне. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, під час судового розгляду справи судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її ( [PERSON] ) утриманні. Згідно з ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому, припинення шлюбних відносин між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від виконання обов`язків щодо дитини до досягнення дитиною повноліття, крім того, судом під час розгляду справи, з урахуванням положень ч. 1 ст. 182 СК України, наявних у справі доказів, та наданих сторонами пояснень не встановлено наявності на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх (малолітніх) дітей, непрацездатних осіб, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, не можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному позивачем, крім того, судом враховано, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є молодою, працездатною особою, працевлаштований та працює в ТОВ «Укрпромтара» на посаді слюсаря-ремонтника, та за період з грудня 2020 року по червень 2021 року отримав дохід в розмірі 41 634, 42 грн., окрім того, відповідач [PERSON] не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки в розмірі, визначеному позивачем [PERSON] , на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] за первісним позовом про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює сімейні відносини, в зв`язку з чим підлягають задоволенню та стягненню з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову, а саме, з 04 грудня 2020 року, і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] . При цьому, судом відзначається, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Позивачем за первісним позовом [PERSON] пред`явлено також вимоги до відповідача[PERSON] про стягнення з останнього на своє (позивача) утримання аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною 3-ох річного віку, які підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно зі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно зі ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави суду вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. З урахуванням зазначених вище обставин, що мають істотне значення для справи, розглядаючи справу в межах заявлених за первісним позовом вимог та наявних у справі доказів, виходячи з положень ч.ч. 2, 4 ст.84 України, за якими позивач [PERSON] , здійснюючи догляд за малолітньою дитиною - донькою [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею (позивачем), що не заперечувалось відповідачем [PERSON] , має право на утримання від відповідача [PERSON] - батька дитини [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною трьох років, при цьому, суд зауважує, що зазначене право позивач має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, при цьому, судом відзначається, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною - донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, так як він є молодою, здоровою, працездатною особою, працевлаштований в ТОВ «Укрпромтара», за яким отримує щомісячний дохід у вигляді заробітної плати, не має також на утриманні непрацездатних осіб, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, суд також враховує, що зазначеним рішенням з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), при цьому, відповідач [PERSON] не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання позивача [PERSON] в розмірі, визначеному останньою, до досягнення донькою трирічного віку, на підставі чого суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. за позовною вимогою про розірвання шлюбу підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , та, враховуючи, що позивач [PERSON] звільненавід сплати судового збору за звернення до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, на підставі чого судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави, враховуючи, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні до суду позову про стягнення аліментів.Крім того, враховуючи, що в задоволенні зустрічного позову відповідачу [PERSON] відмовлено, судові витрати по справі, понесені відповідачем [PERSON] за зустрічним позовом, - залишити по фактично понесеним останнім. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved