Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської в м. Києві районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру стягуваних аліментів. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по 11.10.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2006 року народження. З часу, коли вони з відповідачем розлучилися, він зник з її та дитини життя, не приймав та не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпечені доньки, жодним чином нею не цікавиться, не приймає участі у її вихованні. Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року з відповідача було стягнуто на користь позивачки на утримання доньки аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Проте відповідач жодного разу не приймав участі у вихованні дитини та ухилявся від сплати аліментів, у зв`язку з чим існує заборгованість по аліментам. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, в житті позивачки з`явився інший чоловік - [PERSON] , з яким вони 07.12.2013 року зареєстрували шлюб, який займається вихованням доньки та яка називає його татом. Відповідач нехтує батьківськими обов`язками та ухиляється від них. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав у відношенні доньки [PERSON] , 2006 р.н., збільшити розмір аліментів з ј частини заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1/3 частину заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення із позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 12.02.2020 р. відкрито провадження по даній цивільній справі, із здійсненням розгляду справи в загальному порядку з призначенням підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою суду від 25.06.2020 р. призначено розгляд справи по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Її представник в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій підтримав позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував та просив суд винести рішення про задоволення позову. Відповідач до суду не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за відомою позивачу та суду адресою його реєстрації. Відзив чи доказів на спростування позовних вимог до суду не направляв. Зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві районної державної адміністрації подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі та вказала, що проти позовних вимог не заперечує, а також підтримує висновок Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно неповнолітньої доньки. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі по 11.10.2013 року. Від зареєстрованого шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2006 року народження. Як зазначила в позовній заяві позивачка, з часу, коли вони з відповідачем розлучилися, він зник з її та дитини життя, не приймав та не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпечені доньки, жодним чином нею не цікавиться, не приймає участі у її вихованні. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року з відповідача було стягнуто на користь позивачки на утримання доньки аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Позивачкою в позові зазначається про те, що відповідач жодного разу не приймав участі у вихованні дитини та ухилявся від сплати аліментів, у зв`язку з чим існує заборгованість по аліментам. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, в житті позивачки з`явився інший чоловік - [PERSON] , з яким вони 07.12.2013 року зареєстрували шлюб, який займається вихованням її доньки, а вона називає його татом. Відповідач нехтує батьківськими обов`язками та ухиляється від них. Згідно копії довідки-розрахунку заборгованості від 05.06.2020 р. наданої Подільським РВ ДВС у м. Києві ЦМУМ, (м. Київ) за виконавчим документом №758/3590/16ц від 01.11.2019 р. станом на 01.06.2020 року заборгованість по сплаті аліментів у відповідача перед позивачкою становить 162 988.00 грн.. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо доньки батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує дитину матеріально. [PERSON] , 2006 року народження, проживає разом з позивачкою, яка є її мамою та перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Саме мама та вітчим займаються вихованням дитини, належно утримують, проявляють турботу, підтримують необхідний рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 СК України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини [PERSON] виконує свої обов`язки щодо доньки або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Службою у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації винесено висновок №102/02/37-4089 від 24.06.2020 р., яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , 2006 р.н. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Щодо позовних вимог про збільшення розміру стягуємих аліментів, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму, доводи позивачки про те, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче відповідають дійсним обставинам. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1,3 ЦПК України). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред`явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. Суд дійшов до висновку, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивачки відповідачем не спростовані. Даючи оцінку доводам позивачки щодо збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на дитину, суд вважає, що вказаний розмір з врахуванням принципу розумності та достатності підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840.80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а також 840,80 грн. на користь держави. Вирішуючи питання про початок стягнення збільшеного розміру аліментів, суд виходить з того, що аліменти на утримання дитини згідно ст. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, однак, приймаючи до уваги те, що аліменти були вже присудженні рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02.06.2016 року, а предметом судового розгляду є позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, то в даному випадку змінений розмір аліментів повинен стягуватись від дня набрання чинності рішенням суду.

Outcome: approved