Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У жовтні 2020 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:90:682:0044 (далі також - спірна земельна ділянка), в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] (далі також - [PERSON] , спадкодавець). Згідно з поданими на стадії підготовчого провадження заявою про зміну предмета позову та клопотанням про заміну первісного відповідача належним відповідачем позивач заявив до Київської міської ради вимогу про визнання за ним права на завершення приватизації спірної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Вимоги позивача обґрунтовані такими обставинами. Спадкодавець був членом садівничого товариства "Дніпро-1" та в його користуванні перебувала спірна земельна ділянка, щодо якої ним була розпочата процедура приватизації. За замовленням спадкодавця було виготовлено проект землеустрою щодо відведення йому спірної земельної ділянки, за результатами розгляду якого інформація про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:682:0044 була внесена до міського земельного кадастру. [INFO] [PERSON] помер, а рішенням Київської міської ради від 23.07.2015 № 872/11736 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку у його власність. Після смерті батька позивач як єдиний спадкоємець за законом набув право на спадкування усього належного йому майна, але не може оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на успадковане майно. Відповідач Київська міська рада та третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, проте їх представники в судове засідання не з`явилися, правом на подання відзиву/пояснень не скористались. ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду. Ухвалою судді Цимбал І. К. від 23.10.2020 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Цимбал І. К. від 03.11.2020 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. та призначено в підготовче засідання на 26.04.2021. В підготовчому засіданні 26.04.2021 представник позивача заявив клопотання про його відкладення, яке суд задовольнив та відклав підготовче засідання на 12.08.2021. 12.08.2021 від позивача надійшли заява про зміну предмета позову та клопотання про заміну первісних відповідачів належним відповідачем. В підготовчому засіданні 12.08.2021 суд замінив первісних відповідачів належним відповідачем - Київською міською радою, залучив до участі у справі як третю особу без самостійних вимог Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), виключив з числа учасників справи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Метелицю О. О., відмовив у прийнятті до розгляду заяви про зміну предмета позову, встановив строк для подання заяви про зміну предмета позову з дотриманням вимог частини 5 статті 49, статей 51, 175 ЦПК України та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 26.08.2021. 16.08.2021 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову з доказами направлення її копії іншим учасникам справи. Ухвалою від 26.08.2021 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмета позову, встановив учасникам справи строки на подання заяв по суті справи, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 03.11.2021. 03.11.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представники Київської міської ради Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, а надані позивачем докази є достатніми для прийняття обґрунтованого рішення, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності її учасників. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. З 14.05.1989 [PERSON] був членом садівничого товариства «Дніпро-1» та в його користуванні перебувала земельна ділянка площею 0,0549 га, розташована на території цього садівничого товариства за адресою: [ADDRESS] . З членської книжки садівника та матеріалів технічної інвентаризації вбачається, що на вказаній земельній ділянці розташований садовий будинок та господарські будівлі і споруди. У вересні 2010 р. [PERSON] звернувся до Київського міського голови із заявою про передачу йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,5 га для ведення садівництва. Згідно з листом-дорученням заступника Київського міського голови - секретаря Київради від 27.09.2010 № 29/233-П-19434 та завданням на складання проекту землеустрою комунальним підприємством «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» було розроблено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки. За заявою [PERSON] на підставі розробленого проекту землеустрою 11.04.2014 Державним кадастром реєстратором Головного управління Держземагентства у м. Києві до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:682:0044, площею 0,0549 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ), цільове призначення = для колективного садівництва. [INFO] [PERSON] помер. 06.07.2015 за заявою сина [PERSON] - позивача [PERSON] , було відкрито спадкову справу № 7/2015 щодо майна померлого, що підтверджується змістом листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Метелиці О. О. (далі - приватний нотаріус Метелиця О. О.) від 16.09.2015, вих. № 63/02-14. Рішенням Київської міської ради від 23.07.2015 № 872/11736 затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,0549 га (кадастровий номер 8000000000:90:682:0044) для ведення колективного садівництва на [ADDRESS] із земель комунальної власності територіальної громади м. Києва. Листом від 16.09.2015 приватний нотаріус Метелиця О. О. відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку пославшись на відсутність документа, що посвідчує право власності спадкодавця на вказане майно. У серпні 2020 р. позивач звернувся до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою про реєстрацію за права власності на спірну земельну ділянку за його померлим батьком, проте рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 28.08.2020 було відмовлено у державній реєстрації прав з тієї підстави, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. ІVІ. Мотивувальна частина. У статтях 15, 16 ЦК України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 5 цього Кодексу визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частина 2 статті 16 ЦК України визначає основні способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких, зокрема, належать визнання права, підставою для застосування якого є невизнання чи оспорення належного особі права іншою особою або відсутність у особи документів, що засвідчують приналежність їй права. Право власності на землю гарантується статтею 14 Конституції України, яка проголошує, що це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Спеціальним законом, який регулює земельні відносини, є Земельний Кодекс України (надалі - ЗК України). Відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок встановлений статтею 118 ЗК України, якою зокрема, передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації (стаття 121 ЗК України), в тому числі для ведення садівництва, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, за результатами розгляду якого надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивована відмова у його наданні. За приписами частини 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. За обставинами справи установлено, що [PERSON] за життя висловив волю на одержання спірної земельної ділянки у власність та розпочав процедуру її приватизації відповідно до чинного законодавства України шляхом вчинення комплексу юридично значимих дій, пов`язаних з розробленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і його затвердженням, за наслідками чого відомості про земельну ділянку були внесені до Державного земельного кадастру. Водночас право власності на земельну ділянку [PERSON] не набув, оскільки помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 цього Кодексу встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (частина 1 статті 1225 ЦК України). Відтак умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України). Отже після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в тому числі і майнове право на земельну ділянку, щодо якої спадкодавцем була розпочата процедура приватизації. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За приписами частини 1 статті 1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Судом установлено, що заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, а тому відповідно до положень частини 2 статті 1223, статей 1258, 1261 ЦК України право на спадкування після його смерті одержав єдиний спадкоємець за законом першої черги - його син [PERSON] , який у встановлений статтею 1279 цього Кодексу шестимісячний строк подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 та у низці рішень (постанов) Верховного Суду України та Верховного Суду системно проаналізовані положення вищенаведених правових норм в їх сукупності та сформовано правову позицію, суть якої полягає у тому, що якщо спадкодавець не набув право власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 554/1195/17, наявність чи відсутність відмови органу приватизації у завершенні процедури приватизації спадкоємцем, не є обов`язковим фактом, з яким закон пов`язує можливість ухвалення судом рішення про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації. Підстав для відступу від викладених правових позицій суд не вбачає та враховує їх при розгляді цієї справи відповідно до положень частини 4 статті 263 ЦПК України. Отже, виходячи з встановлених при розгляді цієї справи фактів та обставин, вимоги позову про визнання за позивачем права на завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації земельної ділянки суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. На підставі викладеного,

Outcome: approved