Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кейколект» за участю третьої особи приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання іпотеки припиненою. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.02.2006 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки відповідно до якого він передав в іпотеку належне йому нерухоме майно-однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 33.7 кв.м. Вказаний договір іпотеки було укладено з метою забезпечення виконання зобов»язань за Кредитним договором № 21/340, укладеним 14.02.2006 року між АКІБ УкрСиббанк» та [PERSON] 09.07.2016 року він отримав лист від відповідача із повідомленням про те, що останній з 11.06.2012 року є іпотекодержателем та з вимогою сплатити борг за договором кредиту. Вважає, що оскільки термін виконання основного зобов»язання відповідно до п.1.2.2 кредитного договору та графіку у додатку №1 до договору був визначений 10.02.2013 року, вважає що із закінченням строку дії основного зобов»язання та пропуском відповідачем трирічного строку позовної давності порука є припиненою. Просить позов задовольнити. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Представник відповідача відносно позову заперечив та просить у його задоволенні відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилась, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін\~без фіксації судового процесу технічними засобами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 14.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №21/340 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18300,00 доларів США на термін до 10.02.2013 року зі сплатою 14% річних. З метою забезпечення виконання кредитного договору, 14.02.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №540. В якості забезпечення вимог позивача, іпотекодавець надав в іпотеку банку нерухоме майно-однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що належить йому на підставі договору дарування квартири від 24.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром № 10300 та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 23.10.2003 року, за реєстром 326232- п. п. 1.1, 1.4.1-1.4.4, 1.5 Договору. Відповідно до п.1.2 договору іпотеки, цей договір забезпечує в повному обсязі виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором №21/340 від 14.02.2006 року та за Додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 до Договору про відкриття карткового рахунку на видачу платіжної картки №26251001068628 від 14.02.2006 року. Згідно п.4.2 договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір іпотеки діє з моменту реєстрації до повного виконання зобов»язань, що забезпечені іпотекою-п.6.1 договору. Відповідно до договору факторингу №4 від 11.06.2012 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» останнє придбало право вимоги заборгованості по кредитному договору №21/340 від 14.02.2006 року та відповідно до договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 11.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] є іпотекодержателем нерухомого майна, що є предметом договору іпотеки, яким забезпечено виконання зобов»язання по зазначеному кредитному договору. 30.06.2016 року відповідач звернувся до позивача із вимогою за №732275/в221 сплатити борг за кредитним договором №21/340 станом на 24.06.2016 року в розмірі 15\~688,17 доларів США. Положеннями ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк -ч.1 ст.530 ЦК України. Відповідно до ст.598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею\~ 1 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 року передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Згідно пункту 1.2.2 договору іпотеки, пункту 1.2.1 та графіку у додатку 1 до кредитного договору №21/340 від 14.02.2006 року термін повернення кредиту було встановлено до 10.02.2013 року. Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено, що вказаний договір діє з моменту реєстрації та до повного виконання зобов»язань, що забезпечені іпотекою. Відповідно до ч.1 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами-ч.1 ст.252 ЦК України. За визначенням ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є саме час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, а не настання чи ненастання певної дії та події. Повне виконання зобов'язання не є часовою формою зобов'язання (ані його строком, ані терміном). Разом із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ч.2 ст. 251 та ч.2 ст.252 ЦК України. При цьому сама по собі умова договору іпотеки про дію іпотеки до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором не може розглядатися як встановлення строку дії іпотеки, так як це не відповідає вимогам ст.252 Цивільного кодексу України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Зазначені роз»яснення викладені у п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.05.2011 року у справі №6-48цс11 та від 23.05.2012 року № 6-33цс/11. З огляду на те, що Закон «Про іпотеку» прямо пов'язує припинення права іпотеки із закінченням строку дії договору іпотеки, цей строк є присічним (преклюзивним), він не відновлюється, незалежно від виконання забезпеченого іпотекою основного зобов'язання із його закінченням право іпотекодержателя та кореспондуючий йому обов'язок іпотекодавця припиняються як такі, що обмежені в часі цим присічним строком. Оскільки за положеннями ст.11 Цивільного кодексу сторони в договорі мають діяти добросовісно, то боржник має право очікувати погашення заборгованості за рахунок предмета іпотеки до спливу строку кредитного договору. Частиною 3 ст. 49 ЗУ "Про іпотеку" визначено, що іпотека може бути припиненою за рішенням суду. В силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а у разі порушення боржником своїх зобов'язань. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач придбав право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором №21/340 від 14.02.2006 року на підставі договору факторингу №4 від 11.06.2012 року, строк виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором настав 11.02.2013 року, відповідно до п.1.2.2 кредитного договору та графіку у додатку №1 до договору термін виконання основного зобов»язання встановлено до 10.02.2013 року. На момент спливу строку дії кредитного договору\~\~боржник свої зобов'язання\~\~щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним не виконав, однак відповідач у межах строку позовної давності своїм правом на задоволення вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, яке виникло у нього з часу, коли сплив строк виконання за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, не скористався та звернувся до позивача із вимогою сплатити борг за кредитним договором №21/340 лише 30.06.2016 року, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення шляхом визнання договору іпотеки, укладеного 14.02.2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №540, іпотекодержателем за яким з 11.06.2012 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кейколект» припиненим. В силу ст. 88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved