Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Орган опіки та піклування Красноградської районної державної адміністрації Харківської області звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що на обліку в службі в справах дітей Красноградської РДА перебуває малолітня дитина, [PERSON], як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Батько дитини записаний відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Мати дитини, відповідач [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], веде аморальний спосіб життя, зловживаєспиртними напоями, вихованням, утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям, здоров'ям. Наказам служби в справах дітей від 20.10.2015 року, дитину тимчасово влаштовано в сім'ю [PERSON], яка взяла на себе повністю обов'язки по вихованню та утриманню дитини. Третя особа - [PERSON] позов просила задовольнити і підтвердила, що дитина проживає з нею, мама дитини її життям не цікавиться, веде аморальний спосіб життя. Згідно копії паспорта відповідачки [PERSON] та довідки Мартинівської сільської ради Красноградського району Харківської області, вона значиться зареєстрованою адресою: [ADDRESS], але в селі не проживає, місце проживання її невідомо. Направлені відповідачці [PERSON] за вище вказаною адресою, судові повістки повернулись до суду без вручення з відміткою «повернуто за закінченням терміну зберігання» та «за зазначеною адресою не проживає». Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку. У разі відсутності, осіб які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Так, як відповідачка в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку, від неї не надходило заяви про розгляд справи за її відсутності, згідно ст. 224 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши представника позивача і третю особу, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю малолітньою [PERSON], [INFO], а батько дитини записаний зі слів матері відповідно до ч.1 ст.. 135 СК України. ( а. с. 2,3). Згідно інформації Мартинівської сільської ради від 30.11.2015 року, [PERSON] вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, часто кидає свою малолітню доньку [PERSON] на бабусю і зникає у невідому напрямку, вихованням дитини не займається ( а.с. 6). Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення матері або батька батьківських прав, зокрема в разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року - держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Outcome: approved