Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є дідусем [PERSON], яка народилася 29 вересня 2014 року в м.Євпаторія Автономної Республіки Крим, Україна. Отримати свідоцтво про народження дитини у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, а тому неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до\~ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" . На даний час дитина разом з батьками: [PERSON], 15.07.1982 р. н., громадянином України, та [PERSON], 27.02.1989 р. н., громадянкою України, перебуває у м. Євпаторія, Автономної Республіки Крим, Україна (на тимчасово окупованій території України). Таким чином, батьки позбавлені можливості звернутись до суду для встановлення факту народження своєї дитини та подальшого отримання свідоцтва про народження у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану. Заявник [PERSON], звертався до Криничанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питання державної реєстрації народження онуки та отримав відмову у вищевказаній реєстрації. Встановлення факту народження необхідно для державної реєстрації народження онуки та отримання свідоцтва про народження дитини. Посилаючись на ст. ст.\~256-259, 367, 368 ЦПК України, заявник просить суд встановити факт народження дитини жіночої статі [PERSON] 29.09.2014 р., місце народження: Україна, Автономна Республіка Крим, місто Євпаторія; батьки: батько\~[PERSON], 15.07.1982 р. н., громадянин України, мати\~[PERSON], 27.02.1989 р. н., громадянка України. У судовому засіданні заявник [PERSON] власні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON], яка народилася в м.Євпаторія, є її онукою, проживає разом з батьком та матірю в м.Євпаторія. Особисто відвідувала свою онуку і може підтвердити факт її народження. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою батька дитини, її брат разом зі своєю дружиною та сином проживають в [INFO], 29.09.2014 року у них народилася донька [PERSON]. Вона їздила до свого брата до м.Євпаторія і може достовірно свідчити факт народження у брата доньки [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обгрунтована з наступних підстав. 17 січня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії 1-КИ № 131633, виданим 17.01.2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 14. 29 вересня 2014 року у подружжя народилася дитина жіночої статі донька [PERSON] та 08 жовтня 2014 року так званим «Евпаторийским городским отделом записи актов гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым» видано «Справку о рождении № 323» із змісту якої вбачається, що [PERSON] народилася 29 вересня 2014 року в м.Євпаторія, Республіка Крим, Російська Федерація, батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Сімейним Кодексом України передбачено, що в разі народження дитини у жінки, котра перебуває в шлюбі, батьківство іншого з подружжя презюмується. Відповідно до ч.1 ст. 144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.7 Закону України «Про громадянство», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобовязань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. З матеріалів справи вбачається, що заявник звертався до Криничанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану та 05 грудня 2016 року його було повідомлено про неможливість реєстрації народження дитини, оскільки документ виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~визначено, що тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права,\~Конституції\~та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини. Згідно з ч. 1-2\~ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Отже, можливості зареєструвати народження дитини на підставі довідки у заявника немає, оскільки вона видана установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України. Згідно ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до\~Сімейного кодексу України. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Як вбачається з матеріалів справи, реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась з посиланням на те, що довідка видана на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту народження дитини заявнику необхідне для реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про народження дитини. Відповідно до ч.1 ст. 257-1 ЦПК України - заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Вищий спеціалізований суд України в інформаційному листі від 15.04.2016 року «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», наголошує, що: Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58. 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією\~та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. На підставі вищевикладеного, аналізуючи надані заявником належні та допустимі докази в їх сукупності, вислухавши заявника, свідків, суд вважає за необхідне задовольнити заяву .

Outcome: approved