Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з серпня 1999 року по 03.11.2000 року та з 18.08.2006 року по 15.04.2016 року вона з відповідачем [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тобто вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, одержували внаслідок спільної праці спільні доходи. З 03.11.2000 року по 17.08.2006 року вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. В період спільного сумісного проживання вони набули майно, а саме : житлову квартиру за [ADDRESS] автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску р.н.з. [NUMBER] та 3/10 частин житлового будинку з відповідною частиною побутових будівель та споруд по [ADDRESS] У зв'язку з вище наведеним позивач вважає, що вище зазначене майно є об'єктом спільною сумісною власністю подружжя та просила здійснити його поділ в рівних частинах, зазначивши при цьому, що відповідач самовільно відчужив автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску р.н.з. [NUMBER], у зв'язку з чим просить стягнути ? частину його вартості у розмірі 11057, 94 грн. та судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на вище викладені обставини. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов визнали частково, зазначаючи при цьому, що дійсно спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, але просили зменшити частку відповідача до ? у спірному майні, оскільки остання ніде не працювала та не приймала участі у його придбанні. Також, вважали, що вартість автомобіля згідно експертизи є завищеною, але перед судом не ставили клопотання про проведення повторної експертизи. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, судове засідання не з'явилась та не повідомила суд про причини неявки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що [PERSON] та [PERSON] вона знає тривалий час та підтримує з ними дружні відносини. В березні 2011 року з негайною потребую вона звернулась до [PERSON] та [PERSON] з проханням позичити її грошові кошти в сумі 20 900 доларів США. [PERSON] та [PERSON] за взаємною згодою надали їй вказані кошти про, що вона написала відповідну розписку. В подальшому вона не змогла повернути позичені кошти у зв'язку з чим [PERSON] за рішенням суду набув право власності на 3/10 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд по [ADDRESS] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з серпня 1999 року по 03.11.2000 року [PERSON], та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, одержували внаслідок спільної праці спільні доходи на які придбали квартиру [ADDRESS], з 03.11.2000 року по 17.08.2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу по 15.04.2016 року. За час спільного сумісного проживання сторони крім вище зазначеної квартири, придбали автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску р.н.з. [NUMBER] та 3/10 частин житлового будинку з відповідною частиною побутових будівель та споруд по [ADDRESS] Вказані обставини встановлені рішенням Сквирського районного суду Київської області від 26.10.2016 року та визнаються сторонами. 11.10.2016 року [PERSON] одноособово відчужив автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, 2007 року випуску р.н.з. [NUMBER]. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 117 від 14.08.2018 року імовірна вартість автомобіля HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER] на дату оцінки складала 266 340 грн. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників, тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім»ї. В п.30 вище зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України крім того зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, враховуючи, норми матеріального права, обставин встановлених у судовому засіданні, суд, приходить до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі стягнути з відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: approved