Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач 23.02.2015 року звернулася до суду з позовом до Семенівської сільської ради Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.1995 року її батько [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS]. Однак своє право власності на вищевказаний житловий будинок у встановленому законодавством порядку не оформив. [INFO] [PERSON] помер. Мати позивача [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], однак право власності також не оформила. [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з належними до нього господарчими спорудами в [ADDRESS]. Позивач, стверджуючи, що вона є єдиним спадкоємцем 1 черги після смерті [PERSON], просить суд: визнати в порядку спадкування за законом право власності за [PERSON] на житловий будинок літ. «А», загальною площею 106,5 кв.м., житловою площею 67,5 кв.м., сараю літ «Б», споруд №1-3 в [ADDRESS] з належними до нього господарчими будівлями . Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду клопотання з проханням розглядати справу у його відсутність (а.с.76). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], яка згодом змінила прізвище на [PERSON] у зв'язку з укладанням шлюбу (а.с.54-55). 30.05.1995 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], що складається в цілому з одного жилого глинобитного будинку літ «А», житловою площею 66,8 кв.м., глинобитних веранд «а1», «а2», глинобитного сараю «Б», глинобитного сараю «В», двох заборів з дерев'яного штахетника №1 та №4, металевих воріт №3 та калитки №2 (а.с.8-9). Вищевказаний договір був посвідчений державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в по господарській книзі Семенівської сільської ради за №14 о/р 520. Так, згідно договору купівлі-продажу [PERSON] став власником житлового будинку розташованого в [ADDRESS], що складається в цілому з одного жилого глинобитного будинку літ «А», житловою площею 66,8 кв.м., глинобитних веранд «а1», «а2», глинобитного сараю «Б», глинобитного сараю «В», двох заборів з дерев'яного штахетника №1 та №4, металевих воріт №3 та калитки №2. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Позивач у своєму позові стверджує, що після смерті її батька [PERSON] її мати [PERSON] фактично прийняла спадщину, та до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав не зверталася. Даний факт також підтверджується листом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 19.03.2015 №458/01-16 (а.с.62). [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського МУЮ (а.с.17). У відповідності до довідки, виданої Семенівською сільською радою від 17.04.2014 року №158, [PERSON]. на день смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрованою у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.23). Згідно листа №1490 від 22.09.2014 року, державна реєстрація права власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] КП «Білгород-Дністровське БТІ» не проводилась (а.с19). З матеріалів справи вбачається, що 06.05.2014 року позивач звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте листом №3065/02-14 від 11.10.2014 року Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.20). Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст..1270 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це надає позивачу право вимагати, а суду визнати за ним право власності на майно померлої [PERSON] (житловий будинок), як за спадкоємицею першої черги за законом у розумінні положення ч. 1 ст. 1269 ЦК України, бо, позивач юридично прийняла спадщину та за цей період не відмовилися від її прийняття, але з зазначених вище підстав позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом. Таким чином, на момент відкриття спадщини ([INFO]), до складу спадщини, входили усі права та обов'язки [PERSON] , які належали їй на день смерті. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що позивач у встановлений чинним законодавством строк звернулася до державного нотаріуса з приводу оформлення її спадкових прав, та не відмовилася від неї, тобто юридично прийняла спадщину після померлої [PERSON], суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню.

Outcome: approved