Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, інформацію про те, що він спалив громадянину [PERSON] комбайн, та зобовязати [PERSON] спростувати інформацію про те, що позивач спалив громадянину [PERSON] комбайн, тим же самим шляхом, а саме: на полі, розташованому в с. Солнцево Петропавлівського району Дніпропетровської області, о 15:00 годині дня, у присутності свідків: [PERSON], [PERSON] сказати, що інформація про те, що позивач спалив громадянину [PERSON] комбайн є недостовірною. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.10.2016 року, маючи намір обробити земельну ділянку, яка розташована на території Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, позивач прибув на поле, де у нього відбулася зустріч з відповідачем, який під час розмови висловив на його адресу наступну фразу: «А!!! Це ти!!! Той, хто спалив [PERSON] комбайн!!!». Позивач зазначає, що дана фраза містить інформацію, яка є недостовірною та такою, що принижує його чести та гідність, оскільки він не перший рік займається сільським господарством, його знає багато людей, як порядну людину, за життя він ніколи не завдав шкоди будь чиєму майну, тим більше майну [PERSON]. Більш того, до нього почали підходити односельці та питати, чи дійсно він це зробив. Він також вважає, що в звязку з поширенням відповідачем такої інформації у людей може змінитися ставлення по відношенню до нього, селяни можуть відмовитися з ним співпрацювати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з обставин, викладених в позовній заяві, і просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив, що 20.11.2016р. між позивачем та відповідачем дійсно відбулась зустріч на земельній ділянці, що розташована на полі на території Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, де вони зясовували питання, повязані з обробітком вказаної земельної ділянки, але фразу «А!!! Це ти!!! Той, хто спалив [PERSON] комбайн!!!», направлену на адресу позивача, або будь-якої іншої особи, відповідач не висловлював. Просив відмовити в задоволенні позову та стягнути на його користь витрати на правову допомогу в сумі 6 720, 00 грн., понесені ним в звязку з залученням фахівця в галузі права, повязані із зверненням позивача з позовом до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та відповідача, їх представників, допитаних в судовому засіданні свідків вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2016 року між позивачем та відповідачем відбулась зустріч на земельній ділянці, що розташована на полі на території Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Вказані обставини не заперечуються сторонами по справі та були підтверджені ними особисто в судовому засіданні. Позивач зазначає, що відповідач не мав права прилюдно звинувачувати його у начебто підпалу ним комбайна, що належить [PERSON], оскільки це не підтверджується жодними доказами, порочать його честь та гідність, а також взагалі не відповідає дійсності, просить щоб він спростував недостовірну інформацію у присутності тих осіб, серед яких вона була поширена, що і є причиною спору. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім*ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Отже, обовязок позивача у даній цивільній справі довести лише сам факт поширення відомостей, що його ганьблять, особою, до якої предявлено позов. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які дали наступні свідчення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 20.11.2016р. він перебував на своєму робочому місці, коли до його кабінету зайшла жінка, яка шукала дільничного інспектора, але оскільки дільничний інспектор був на дільниці свідок запитав, що трапилось і чи може він чимсь допомогти. Жінка розповіла, що на їх полі відбуваються якісь сільськогосподарські роботи, які проводяться без їх відома. Свідок разом із цією жінкою приїхали на вказане поле, де вони дійсно побачили трактор та якихось людей. На поле разом з ними підійшов і відповідач, який чекав їх приїзду в своїй машині. Підійшовши ближче свідок запитав, що там відбувається, попросив присутніх представитись. На його прохання позивач розповів, що він приїхав обробляти належну йому земельну ділянку, а відповідач в свою чергу надав договір оренди на вказану земельну ділянку. Після того, як позивач побачив вказаний договір, він поїхав з того поля і конфлікт було вичерпано. Свідок разом із жінкою, з якою приїхав, також поїхав звідти. Слідом за ними в свою машину сів та поїхав відповідач. Свідок зазначає, що в його присутності між сторонами конфлікту на полі будь-якої розмови про комбайн не велось, відповідач не висловлювався на тему підпалу позивачем комбайну, розмова велась тільки про обробіток земельної ділянки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 20.11.2016р. за проханням позивача, який є його сусідом та який періодично просить йому допомогти у полі щодо обробітку земельних ділянок, він приїхав на поле, яке знаходиться біля шахти «Дніпровська», з метою обробити земельну ділянку трактором, де зустрівся з [PERSON], який запитав, що свідок робить на його земельній ділянці, на що свідок відповів, що це [PERSON] його попросив зробити деякі роботи на цій земельній ділянці. Поки вони розмовляли на поле приїхав [PERSON] із сином та працівник поліції з дружиною [PERSON]. В кінці розмови [PERSON] сказав [PERSON], що він знає, що це [PERSON] спалив комбайн [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що 20.11.2016р. він їхав зі своїм батьком [PERSON] по справах, коли їм зателефонував [PERSON] та сказав, що [PERSON] не дозволяє обробляти йому земельну ділянку. Свідок з батьком приїхали на поле, потім приїхав працівник поліції з дружиною [PERSON] і почали зясовувати питання обробітку земельної ділянки. В кінці розмови [PERSON] сказав, що батько спалив комбайн [PERSON]. Потім батько сказав, що він не буде обробляти цю земельну ділянку і всі одразу розїхались. Свідок [PERSON] суду пояснила, що 20.11.2016р. вона перебувала по своїх справах у Петропавлівці коли їй зателефонував чоловік [PERSON] та сказав, що у їх полі знаходяться чужі люди та мають намір обробляти землю і щоб вона звернулась до поліції з цього приводу. Оскільки їх дільничного інспектора не було на місці, вона звернулась до начальника дільничних інспекторів, розповіла про проблему і вони разом поїхали на поле для зясування обставин. Відповідач їх вже чекав біля поля. Там вони зустрілись з позивачем і почали розмову з приводу того, що він робить на цьому полі. Працівник поліції попросив позивача представитись, але той відмовився. Потім їх сторона надала договір оренди на цю земельну ділянку строком до березня 2017 року, після чого позивач сказав, що не буде нічого робити на цій ділянці в звязку з наявністю у відповідача договору, конфлікт було вичерпано і всі розїхались по своїх справах. Позивач з сином та відповідач поїхали першими на своїх автомобілях, а свідок з начальником дільничних поїхали останні. Свідок також зазначила, що відповідач нічого не казав про підпал комбайну, розмова між позивачем та відповідачем була тільки на предмет обробітку земельної ділянки. Згідно ст. 3 Конституції України честь та гідність людини визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 року № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. До відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі поширенням відомостей, які не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність та ділову репутацію, необхідно враховувати роз'яснення, які дав Пленум Верховного Суду України в постанові від 28 вересня 1990 року № 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій". Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя, честь, гідність і ділова репутація, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Частина 2 ст. 201 ЦК України зазначає, що відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвишою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних обєктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, позивач повинен у судовому засіданні довести факт поширення відповідачем інформації щодо причетності позивача до підпалу комбайна [PERSON], а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, але таких доказів не надав, з огляду на наступне. Так, в якості підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідач, в свою чергу, також посилається на свідчення свідків [PERSON] та [PERSON] Між тим, суд критично ставиться до свідчення свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки ці особи є близькими родичами та членами сім*ї як позивача так і відповідача, отже є безпосередньо зацікавленими особами у вирішенні справи. Свідок [PERSON] також перебуває у певних відносинах з позивачем, що він особисто підтвердив в судовому засіданні, отже до його свідчень суд також відноситься критично. Крім того, надаючи свідчення свідок помітно хвилювався та нервував, на деякі питання відповідав невпевнено, а на деякі питання взагалі відмовився відповідати. Між тим, суд приймає до уваги свідчення свідка [PERSON], який зазначив, що на поле вони підійшли разом із [PERSON], де зустрілись із позивачем, в його присутності велась розмова тільки про обробіток земельної ділянки, на якій вони знаходились, а після закінчення розмови всі одразу розїхались і між позивачем та відповідачем жодного спілкування, тим паче на предмет підпалу комбайна, не було. Вказаний свідок в судовому засіданні давав чіткі, послідовні та детальні показання, не є зацікавленою особою у справі, що не дає суду підстав сумніватися в їх правдивості. Інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано. На підставі викладеного, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач просить стягнути з позивача на його користь витрати на правову допомогу в сумі 6 720, 00 грн., на підтвердження яких суду надані договір про надання правової допомоги та послуг № 3/2017 від 10.03.2017р., акт приймання-передачі виконаних робіт від 19.04.2017р., копія квитанції від 19.04.2017р. в якості підтвердження перерахування вказаної вище суми та виконання договору, та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в підтвердження кваліфікації представника, який надавав правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. З огляду на викладене, суд вважає за можливе стягнути вказані витрати з позивача на користь відповідача, як такі, що підтверджуються належними доказами, та не суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved