Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду позов до відповідача Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, третя особа - державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Тетяна Богданівна, у якій просить визначити, що розмір частки [PERSON] у земельній ділянці, площею 0,1453 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] становить 1/2 частину та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1453 га, що розташована по [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ( [PERSON] ) є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] . Згідно укладеного між нею ( [PERSON] ) та іншим спадкоємцем [PERSON] договору про поділ спадкового майна, вони погодили, що їй ( [PERSON] ) переходить 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1453 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Однак, постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. їй ( [PERSON] ) відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1453 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , оскільки виявлено, що вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] без визначення часток. За вказаних обставин позивач позбавлена можливості у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права на земельну ділянку, з цих підстав просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Гордєєв Ю.В. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Підгороднянської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Від третьої особи - державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Тетяни Богданівни надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності представника Тернопільської районної державної нотаріальної контори. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 25 травня 2019 року Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області на підставі рішення сесії Підгороднянської сільської ради №118 від 23 березня 2012 року та додатку до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , земельна ділянка, площею 0,1454 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Також, у відповідності до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-6104767012018, сформованого 13 червня 2018 року, земельна ділянка, площею 0,1453 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що складено актовий запис №03 виконавчого комітету Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, яким 17 квітня 2018 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки виданої 03 травня 2018 року Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області №379 на день смерті [PERSON] , яка була зареєстрована і проживала по [ADDRESS] , разом з нею за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дочка, [INFO] ; [PERSON] - зять, [INFO] ; [PERSON] - онука, [INFO] ; [PERSON] - онук, [INFO] . Як убачається із матеріалів спадкової справи №188/2018р., заведеної після померлої [PERSON] , [INFO] року [PERSON] склала заповіт, посвідчений в.о. секретаря Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Процик Іриною Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №85, згідно якого заповіла [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться на території Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. Також, 06 серпня 2014 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений в.о. секретаря Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Процик Іриною Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за №84, згідно якого заповіла [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2,26 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області. 18 червня 2018 року позивач [PERSON] подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] та приймає спадщину після померлої матері [PERSON] за законом. Також, 18 червня 2018 року позивач [PERSON] подала до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після померлої матері [PERSON] та приймає спадщину після померлої матері [PERSON] за законом. 24 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна, яке належало померлій 14 квітня 2018 року [PERSON] , у якому погодили, що позивачу [PERSON] переходить: 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] ; земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0, 1624 га, яка розташована на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області (кадастровий номер [NUMBER] ); земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2602 га, яка розташована на території Вербовецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області (кадастровий номер [NUMBER] ); земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1453 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. та зареєстровано в реєстрі за №1038. 24 листопада 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . Разом із цим, 24 листопада 2018 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Захарків Т.Б. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №3401/02-14, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1453 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , оскільки було виявлено, що вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності без визначення часток. У вказаній постанові нотаріуса зазначено, що крім [PERSON] та [PERSON] після померлої [PERSON] інші спадкоємці у нотаріальну контору не зверталися. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною ст. 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку; співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Згідно ч. 4-5 ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У частині 1 статті 355 ЦК України наведено загальне визначення поняття права спільної власності, яке стосується тих випадків, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам (суб`єктам права власності) одночасно. У такому разі між вказаними суб`єктами виникає спільна власність. Право спільної власності - це право двох чи більше осіб на один об`єкт (на одну річ або сукупність речей). При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Головною ознакою сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в об`єкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. При цьому, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Судом не встановлено підстав для відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності. Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Оскільки, між померлою [PERSON] та іншим співвласником зазначеної вище земельної ділянки - [PERSON] не здійснювався поділ у будь-якій формі, передбаченій чинним законодавством, то при визначені ідеальних часток кожного із співвласників необхідно виходити із засад рівності. Тобто, кожному із співвласників належить по 1/2 частині земельної ділянки. Отже, до складу спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] входить 1/2 частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,1453 га, яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом установлено, що позивач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] та належить до спадкоємців першої черги спадкування, на день смерті спадкодавця була зареєстрованою та проживала разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі - продажу, оренди, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно достатті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна, як це передбачає ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, беручи до уваги визнання позову відповідачами, яке не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначені позивачем обставини унеможливлюють іншим способом захистити її права та інтереси. На підставі викладеного та

Outcome: approved