Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини тривалістю шість місяців після своєї матері [PERSON], яка померла 30 квітня 2016 року. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач є сином спадкодавця [PERSON] і спадкоємцем за її заповітом від 07 квітня 1994 року, у зв»язку з хворобливим станом позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, при цьому вважав, що наявінсть заповіту свідчить про прийняття спадщини. Відповідно до заяви від 22 травня 2017 року позивач підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності. Згідно заяви від 04 травня 2017 року представник відповідача [PERSON] проти позову не заперечує, просить розглянути справу за відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснюється. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. [PERSON] померла 30 квітня 2016 року в м.Ніжині Чернігівської області, позивач [PERSON] є сином останньої і спадкоємцем до її майна згідно заповіту від 07 квітня 1994 року. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 27 січня 2017 року інформація щодо заведення спадкової справи після [PERSON] відсутня, згідно довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 16 грудня 2016 року [PERSON] проживала і була зареєстрована одна в [INFO]. Частиною 1 ст.1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними для пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення даних дій. Положеннями ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі „Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Згідно ч.1 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, загальними засадами цивільного законодавства відповідно ст.3 ЦК України є справедливість, добросовісність та розумність. Пропуск строку на прийняття спадщини є значним, позивач, який є дитиною спадкодавця і спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, оскільки через свою юридичну необізнаність, вважаючи наявність заповіту, як підставу прийняття спадщини, через свій хворобливий стан через захворювання опорно-рухового механізму, що підтверджується випискою №9403 із медичної картки стаціонарного хворого, не вчинив дій щодо подачі заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу її відкриття, інші спадкоємці, які здійснили дії по прийняттю спадщини [PERSON],-відсутні, спадщина останньої згідно наданих доказів-житловий будинок за місцем її проживання,-відумерлою не визнана, представник відповідача згідно письмової заяви не заперечує проти задоволення позову, що, із врахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ст.213 ЦПК України, є підставою для для захисту права позивача на спадкування в судовому порядку, його вимоги підлягають задоволенню шляхом визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Визнання представником відповідача позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved