Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] в особі представника адвоката Ярошенка О.О. звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті її рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] . У позові посилається на те, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті брата та прийняла спадщину у встановленому законодавством порядку та отримала свідоцтво про право на спадщину грошовий вклад, розміщений [PERSON] у АТ «Приватбанк». Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , єдиним власником якої був [PERSON] , вона не має можливості, оскільки у неї відсутні документи на вказану квартиру. Посилається на те, що документи вона передала [PERSON] для оформлення спадщини, проте останній свідоцтво про право власності не отримав, документи повернути відмовляється. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, вимоги позову підтримує, просить задовольнити. Від представника Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, справу розглянути за відсутності представника Запорізької міської ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку. [INFO] у м. Запоріжжі помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 30.04.2016, актовий запис в Книзі реєстрації смертей № 3110. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] - 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності № 1927 від 18.10.1994, видане виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради м. Запоріжжя; 2/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2007, виданим Сьомою Запорізькою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя, зареєстрованим в реєстрі за № 1-2236. За свого життя, 08.11.2007, [PERSON] склав заповіт, який посвідчено в.о. державного нотаріуса Сьомої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко В.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2501, відповідно до якого все своє майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме законні права, померлий заповів позивачу [PERSON] . \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина зокрема на квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ [PERSON] через свого представника звернулася до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Щербина В.С. з заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] , зокрема на квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~13.02.2018 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербина В.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , через те, що під час перевірки наданих правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві з`ясувалося, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за іншою особою на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого у 2017 році. \~ \~ \~ \~Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, 04.07.2018 року по справі №335/3840/18 винесено рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Нечипуренко Олександр Олександрович про визнання недійсним договору купівлі продажу. Під час розгляду справи №335/3840/18 встановлено, що: « Свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] позивачу видано не було, оскільки право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за іншою особою, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2018 року. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 81898543 від 06.03.2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за громадянином [PERSON] . Право власності на вказану квартиру [PERSON] набув на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нечипуренко Олександром Олександровичем 06 березня 2017 року, який здійснив державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, реєстровий № 647. Продавцем у вказаному договорі виступав [PERSON] , проте зазначений факт не відповідає дійсності, оскільки договір укладено 06 березня 2017 року, а [PERSON] помер [INFO] , тобто майже за рік до укладання договору. Інформація про злочин за вказаним фактом Вознесенівським ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12017080060001258 від 30.03.2017 року, що підтверджується відповідним витягом. ... Таким чином суд вважає доведеним той факт, що спадкодавцем [PERSON] не укладався договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] .» Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2018 року по справі №335/3840/18 позовні вимоги [PERSON] , задоволено. Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] від 06 березня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нечипуренком Олександром Олександровичем, який зареєстрований в реєстрі за №647, сторонами в якому зазначені [PERSON] у якості продавця, та [PERSON] в якості покупця. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2018 року по справі №335/3840/18 набрало законної сили. В силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України, вказані обставини доказуванню не підлягають. \~ \~ \~ \~Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 05.11.2018 року - [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] - 1/3 частина квартири на підставі свідоцтва про право власності № 1927 від 18.10.1994, видане виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради м. Запоріжжя; 2/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2007, виданим Сьомою Запорізькою державною нотаріальною конторою м. Запоріжжя, зареєстрованим в реєстрі за № 1-2236. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (суддя Соляник А.В.) від 15 травня 2019 року по справі №335/918/19 (1-кс/335/777/2019) було задоволено клопотання адвоката Ярошенка Олександра Олеговича та скасовано арешт у вигляді заборони відчуження та розпорядження майном квартирою [ADDRESS] , накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2017 року по справі №335/4262/17. \~ \~ \~ \~У позові позивач посилається на те, що оригінали документів на квартиру повинні знаходитись у відповідача [PERSON] , оскільки вони йому були передані для оформлення спадщини, проте на теперішній час [PERSON] відмовляється надати правовстановлюючі документи на квартиру, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину. У письмовій заяві, яка надана суду, [PERSON] зазначає, що не може займатися оформленням квартири, оскільки загубив (можливо вкрали) довіреність та всі документи та гроші на оформлення квартири. [PERSON] звертався до Хортицького ВП Дніпрповського ВП ГУНП в Запорізькій області зі зверненням з приводу втрати документів на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю начальника Хортицького ВП Дніпрповського ВП ГУНП в Запорізькій області. Отже, у позивача відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця, а саме [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [PERSON] може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] Заповіт не змінений та не скасований. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника та порушує ч.1ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Спори про спадкування підлягають розгляду у судовому порядку у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину підтверджена відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, обрані позивачем спосіб захисту його прав передбачені законом і відповідають йому. Як роз`яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Онерільдіс проти Туреччини» Європейський суд з прав людини визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved