Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], що померла 21 квітня 2013 року та визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON], померлої 21 квітня 2013 року право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, Холостякова адмірала, б. 42, кв. 21, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що у свідоцтві про народження серії V АГ № 688515, виданого 12 квітня 2017 року (повторне) мати позивача зареєстрована як «Громовая Анна Михайлівна». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову, а також зазначила що її мати [PERSON] у 1982 році добровільно за життя внесла зміни в актовий запис, а саме по батькові з «Михайлівни» стала «Марківною». Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з 1973 року знала [PERSON] та [PERSON] В свою чергу, [PERSON] дійсно була матірю [PERSON] Підтвердила факт того, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], яка померла 21 квітня 2013 року. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] він знає зі школи, а також знав, що спадкодавець [PERSON] була його матірю. Підтвердив факт того, що [PERSON] є рідним сином [PERSON], яка померла 21 квітня 2013 року. Вислухавши пояснення представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 19.10.2001 року за № 623, виданого виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному, тобто по 1/2 частині належала квартира, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Холостякова адмірала, б. 42, кв. 21, що також підтверджено довідкою наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.11.2016 року за № 2163. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 342303 від 23.04.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 21 квітня 2013 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Холостякова адмірала, б. 42, кв. 21. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець заповіту не залишала що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 49811685 від 10.11.2017 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є: донька [PERSON] та син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії V-АГ № 688515 від 12.04.2017 року, повторно виданого Київською сільською радою Кримського району Краснодарського краю, а також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] допитаними в судовому засіданні. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] не проживала та до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини після її смерті не зверталась, тому вважається такою, що фактично не прийняла спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1268, 1269 ЦК України. В свою чергу позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою про склад сім`ї або зареєстрований у житловому приміщенні/будинку, осіб від 02.11.2016 року за № 5899, а також записом в будинковій книзі на спадкову квартиру, розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Холостякова адмірала, б. 42, кв. 21, тому вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно і право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved