Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області, [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов обгрунтований тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Вказана частина нерухомого майна належала його матері [PERSON], яка померла [INFO] та заповіла усе своє майно [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], фактично вступивши у володіння спадковим майном, проте своїх спадкових прав на нерухоме майно він при житті не оформив. Після його смерті спадщину прийняла позивач, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте оформити свої спадкові права на 1/2 частини житлового будинку із надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS] вона не може через відсутність правовстановлюючих документів на вказану частину будинковолодіння. Просила визнати за нею право власності на 1/2 частину нерухомого майна загальною площею 39.4 кв. м., а саме: коридору 2 площею 3.6 кв. м., кухні 2-1 площею 8.5 кв. м., кімнати 2-2 площею 15.5 кв. м., кімнати 2-3 площею 11.8 кв. м., а також веранди а, хліва В-1 та огорожі по [ADDRESS] в порядку спадкування. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак у заяві від 13 березня 2014 року просили справу розглядати у їх відсутності, позов задовольнити повністю, судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву від 18 лютого 2014 року, вказавши, що позов визнає повністю, просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак у попередньому судовому засіданні ствердив, що не заперечує проти задоволення позову та визнання права власності на спірну частину будинковолодіння за позивачем. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходив з наступного. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Миляновичівською сільською радою Турійського району Волинської області, [INFO] померла [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого 10 грудня 1979 року виконавчим комітетом Миляновичівської сільської ради народних депутатів Турійського району, [PERSON] заповіла усе своє майно своєму сину [PERSON]. Із матеріалів інвентаризаційної справи Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 04 липня 1990 року слідує, що будинковолодіння в [ADDRESS] оформлено за [PERSON] та [PERSON] у співвідношенні долей у будинковолодінні як 1/2. Довідкою Миляновичівської сільської ради Турійського району Волинської області від 26 лютого 2014 року №24/3.4 стверджується, що відповідно до запису в погосподарській книзі за 1986-1990 роки, особистий рахунок [NUMBER] була зареєстрована [PERSON] Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Виходячи з того, що спадкоємець [PERSON] померла [INFO], до даних цивільних відносин слід застосовувати правила ЦК УРСР (від 1963 року). Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце коли і поскільки воно не змінене заповітом. Статтею 534 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Судом встановлено, що [PERSON] як особа, зазначена у заповіті від 10 грудня 1979 року, є спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON], у встановлений законом строк прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне управління і володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав у належній його матері частині будинку, вів домашнє господарство, працював в СВК «Нива», що у с. Миляновичі Турійського району Волинської області, про що свідчать матеріали архівної пенсійної справи [PERSON] Проте, як вбачається з матеріалів справи, своїх спадкових прав [PERSON] не оформив, право власності на спадщину у встановленому законом порядку не зареєстрував. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30 січня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, згідно якого місцем смерті є [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом, зокрема, у першу чергу, мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив (ч. ч. 1, 2 ст. 1223, ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, вважається таким, що прийняв спадщину. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] була дружиною померлого [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER], що видане 31 липня 1970 року Миляновичівською сільською радою Турійського району Волинської області), до дня його смерті постійно проживала з ним в [ADDRESS], про що в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] 23 травня 2008 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади. Діти померлого [PERSON]: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти визнання права власності на спадкове майно за їхньою матір'ю [PERSON] не заперечували. Інших спадкоємців за заповітом, за законом, чи таких, що мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], немає, що підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи №486 до майна померлого [PERSON] За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове майно. Витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем згідно її заяви. На підставі викладеного, ст. ст. 524, 534, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст. 1216, 1223, ч. 1 ст. 1261, ч. 3. ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України, та

Outcome: approved