Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, [INFO] в них народилася дочка [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано в 2010р., дитина проживає з позивачем. Після початку подій на сході України позивач переїхала до м.Бердянська, є внутрішньо переміщеною особою, продовжує здобувати вищу освіту. Її батьки залишилися проживати на окупованій території, і, відповідно, вона змушена систематично виїжджати та в'їжджати в зону АТО, оскільки під час сесій їй нема з ким залишити дитину. Без відповідного дозволу батька дівчинки, не може цього робити, оскільки для виїзду на територією проведення АТО, та на всіх блокпостах вимагається такий самий дозвіл від батька, як і для виїзду за кордон. Оскільки відповідач ігнорує інтереси дитини, не дає своєї згоди на її виїзд, пояснюючи, що вона повинна бути завірена нотаріально, а тому йому потрібно виїхати з території проведення АТО, позивач була змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить суд надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди в зону АТО [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька [PERSON], в зону проведення антитерористичної операції, строком на три роки. Позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, телефонограмою, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не надав. За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення. Представник третьої особи заявою просить провести розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, [INFO] в них народилася дочка [PERSON], шлюб розірвали в 2010р., дитина проживає з позивачем (а.с.8-9). Після початку подій на сході України позивач переїхала до м.Бердянська, є внутрішньо переміщеною особою (а.с.10), продовжує здобувати вищу освіту, а дочка навчається у школі (а.с.11). При вирішенні питання про можливість надати позивачці дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та

Outcome: approved