Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 серпня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дубровицького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис за №62 від 10.08.2007 року; - після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]"; - їхнього сина [PERSON], [INFO] залишити проживати разом з нею до досягнення ним повноліття; - стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що в останні роки відносини між нею та відповідачем почали поступово погіршуватися. Підставами для цього стали втрата взаєморозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідач відмовляється піклуватися про збереження сімейних відносин, ігнорує почуття любові, дружби, поваги, взаємодопомоги. Він нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між ними виникають непорозуміння, суперечки, свідком яких нерідко стає їхня дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. На даний час вона проживає разом з дитиною окремо від відповідача. З останнім жодних відносин вона не підтримує і відновлювати їх не бажає, оскільки подальшого сенсу підтримувати такі сімейні відносини немає. Їхній шлюб носить суто формальний характер. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач позов визнав та зазначив, що фактично їхня сім'я розпалася, шлюб є лише формальним, а тому його необхідно розірвати. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між сторонами зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №62, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Подружжя має дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім'ї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При таких обставинах, суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, а також права їх дитини, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Крім того, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 487,20 грн. (квитанція №77 від 11.11.2015 року) підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved