Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

ПАТ\~ \~«Банк «Фінанси та Кредит» в особі представника [PERSON] звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 03 травня 2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та гр. [PERSON] був укладений Кредитний договір №02Uz/А06-4.4 згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 3980,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 15% відсотків річних, на строк до 06.05.2011 року . З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 06 травня 2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та гр. [PERSON] укладено договір застави автотранспортного засобу (далі Договір застави), за умовами якого [PERSON] (заставодавець) надав банку (заставодержателю) у заставу автомобіль марки ЗАЗ, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) №Y6D11020760417204, реєстраційний номер А00123АЕ. 18 квітня 2013 року позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті позичальника, є відповідач по справі - син померлого позичальника [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2015 року стягнуто з [PERSON] в межах вартості майна, одержаного у спадщину, на користь банку заборгованість за кредитним договором №02Uz/А06-4.4 від 03.05.2006 року в сумі 1625.60 доларів США, що відповідно курсу НБУ станом на 20.05.2015 року становило 34570.75 грн. Оскільки [PERSON] вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 1625.60 доларів США, що відповідно курсу НБУ станом на 20.05.2015 року становило 34570.75 грн. до цього часу не задовольнив, заборгованість не погасив, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 1625.60 доларів США, що відповідно курсу НБУ станом на 20.05.2012 року становило 34570,75 грн. звернути стягнення на майно, а саме - автомобіль марки ЗАЗ, модель 110207, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) №Y6D11020760417204, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований в Ужгородському МРЕВ 05.05.2006 року та стягнути з [PERSON] на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» витрати на оплату судового збору в розмірі 1378,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові . Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Зокрема вказав, що автомобіль перебуває у Банку, однак реалізувати автомобіль неможливо, так як відповідач свідоцтво про право на спадщину не одержав. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4\~ст.169 ЦПК України\~ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, надавши їм правову оцінку, суд приходить\~\~до наступних висновків. Згідно зі ст. ст.\~11,\~60 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 03 травня 2006 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит», (правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №02Uz/А06-4.4 згідно якого банк надав, а позичальник отримав кредит в сумі 3980,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних, строком до 06.05.2011 року, вказані факти доведені судовим рішенням від 08.12.2015 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують. ( а.с.4-9) З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором 06 травня 2006 року між Банком «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач та гр. [PERSON] укладено договір застави автотранспортного засобу (далі Договір застави), за умовами якого [PERSON] (заставодавець) надав банку (заставодержателю) у заставу автомобіль марки ЗАЗ, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) №Y6D11020760417204, реєстраційний номер А00123АЕ. (а.с.10-12) Предмет застави на час укладення договору застави належав [PERSON] (а.с.13) 18 квітня 2013 року позичальник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 145306, виданим 20.04.2013 року виконкомом Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, копія якого приєднана до матеріалів справи. Спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті позичальника, є відповідач по справі - син померлого позичальника [PERSON] і вказані факти доведені судовим рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2015 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2015 року стягнуто з [PERSON] в межах вартості майна, одержаного у спадщину, на користь банку заборгованість за кредитним договором №02Uz/А06-4.4 від 03.05.2006 року в сумі 1625.60 доларів США, що відповідно курсу НБУ станом на 20.05.2015 року становило 34570.75 грн. ( а.с. 4- 9) Правовідносини\~ між\~ сторонами\~ по\~ справі\~ є\~ цивільно-правовими\~ та\~ урегульовані\~ положеннями\~ ЦК \~України. Згідно\~зі\~ст.\~1282\~ЦК\~України\~спадкоємці \~зобовязані\~ задовольнити\~ вимоги\~кредитора\~повністю,\~ але\~ в\~ межах\~вартості\~майна,\~одержаного\~у \~спадщину.\~ Кожен\~із\~ спадкоємців\~зобовязаний\~задовольнити\~ вимоги\~ кредитора\~особисто,\~у\~розмірі,\~який\~відповідає\~його\~частці\~у\~спадщині.\~ Вимоги\~кредитора\~вони\~зобовязані\~задовольнити\~ шляхом\~одноразового\~платежу,\~якщо \~домовленістю між\~спадкоємцем\~і\~кредитором\~не\~встановлено\~інше. У\~разі\~відмови\~від\~одноразового\~платежу\~суд\~за\~позовом\~ кредитора\~накладає\~стягнення\~на\~майно,\~яке\~ було\~передано\~спадкоємцям\~у\~натурі. Положення\~зазначеної\~норми\~застосовуються\~у\~випадку\~дотримання \~кредитором\~норм\~статті\~1281\~ЦК\~ України\~щодо\~строків\~предявлення\~ним\~вимог\~до\~спадкоємців. За\~вимогами\~ч.ч.2-4\~ст.\~1281\~ЦК\~України\~кредиторові\~спадкодавця\~ належить\~протягом\~ шести\~ місяців\~ від\~дня,\~коли\~він\~дізнався\~або\~міг\~дізнатися\~про\~відкриття\~спадщини,\~предявити\~свої\~вимоги\~до\~спадкоємців,\~які\~прийняли\~спадщину,\~незалежно\~від\~настання\~строку\~вимоги. Якщо\~кредитор\~спадкодавця\~не\~знав\~і\~не\~міг\~знати\~про\~відкриття\~спадщини,\~він\~має\~право\~предявити\~свої\~вимоги\~до\~спадкоємців,\~які\~прийняли\~спадщину,\~протягом\~одного\~року\~від\~настання\~строку\~вимоги. Кредитор\~спадкодавця,\~який\~не\~предявив\~вимоги\~до\~спадкоємців,\~що\~прийняли\~спадщину,\~у \~строки,\~ встановлені\~частинами\~другою\~і\~третьою\~цієї\~статті,\~позбавляється\~права\~вимоги. Отже\~встановлені\~ст.\~1281\~ЦК\~України\~строки\~-\~це\~строки,\~у\~межах\~яких\~кредитор\~,\~ здійснюючи власні\~ активні\~дії,\~може\~реалізувати\~своє\~субєктивне\~право\~вимоги\~до\~спадкоємців. Лише\~недотримання\~цих\~строків,\~які\~є\~присічними\~(преклюзивними),\~позбавляє\~кредитора\~права\~вимоги\~до\~спадкоємців. Як\~передбачено\~п.\~189\~Інструкції\~про\~ порядок\~вчинення\~нотаріальних\~дій\~ нотаріусами\~України,\~ затвердженої\~наказом\~Міністерства\~юстиції\~України\~№\~20/5\~від\~03.03.2004\~року\~і\~яка\~ була\~чинною\~ на\~час\~ виникнення\~спірних\~правовідносин,\~нотаріус\~за\~місцем\~відкриття\~спадщини\~в\~строк,\~установлений\~ст.\~1281\~ЦК\~України,\~приймає\~претензії\~від\~кредиторів\~спадкодавця.\~Претензії\~мають\~бути\~ заявлені\~у\~письмовій\~ формі\~і\~ прийняті\~незалежно\~від\~строку\~настання\~права\~вимоги. Про\~претензію,\~що\~надійшла,\~нотаріус\~доводить\~до\~відома\~спадкоємців,\~які\~прийняли\~спадщину,\~ або\~ виконавця\~заповіту. Як встановлено судом, ПАТ\~Банк «Фінанси та Кредит» дотримався\~ передбаченого\~ законом\~ порядку\~та\~строку\~пред'явлення\~своїх\~вимог\~до\~відповідача-спадкоємця і вказані факти доведені судовим рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2015 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують. Положеннями\~статей\~526,\~527,\~530\~Цивільного\~кодексу\~України\~передбачено,\~що\~зобов'язання\~повинні \~виконуватись\~сторонами\~належним\~чином\~і\~в\~установлений\~строк\~згідно\~умов\~договору\~та\~вимог\~закону.\~ Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про заставу"\~та\~ст. 572 ЦК України\~застава - це спосіб забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України\~регламентовано право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави, що набувається ним у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою. При цьому, згідно зі\~ст. 590 ЦК України, що кореспондується з нормою\~ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно з умовами заставного договору заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у разі порушення позичальником зобов'язань за договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до\~статті 590 ЦК України\~здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ \~ \~ \~ На підставі\~ст. 19 Закону України «Про заставу»\~за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Відповідно до ч. 2\~ст. 575 ЦК України,\~ст. 44 Закону України «Про заставу»\~закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Тобто, застава та заклад, як її різновид, відрізняються між собою тим, хто із учасників правовідношення (боржник або кредитор) має право володіння нерухомим майном, яке передано в заставу. Як вбачається з доданих до позовної заяви копій кредитного договору забезпеченням зобов'язань за кредитом є застава транспортного засобу, який залишається у володінні заставодавця. Згідно зі ч. 6\~ст. 20 Закону України «Про заставу»\~звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. За нормами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна,\~\~за\~\~рахунок\~\~якого\~\~підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, яка регламентує і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Саме до\~ викладеного\~ вище ,\~ зводяться правові висновки\~ викладені у\~ постанові Верховного Суду України\~ у справі №\~ 6-10цс13 від 06.03.2013 року. Правовий\~режим\~регулювання\~обтяжень\~рухомого\~майна,\~встановлених\~з\~метою\~забезпечення\~ виконання\~ зобов`язань,\~а\~також\~правовий\~режим\~виникнення,\~оприлюднення\~та\~реалізації\~ інших\~прав\~ юридичних\~ і\~фізичних\~осіб\~стосовно\~рухомого\~майна\~визначений Законом\~України\~ «Про\~забезпечення \~ вимог\~ кредиторів\~та\~реєстрацію\~обтяжень». Згідно\~із \~ч.\~1ст.\~23\~Закону\~України\~«Про\~забезпечення\~вимог\~кредиторів\~та\~реєстрацію\~обтяжень»,\~ відповідно\~ до\~забезпечувального\~обтяження\~обтяжувач\~має\~право\~у \~разі\~порушення\~ боржником\~ забезпеченого\~ обтяженням\~зобов`язання \~або\~договору,\~на\~підставі\~ якого\~виникло\~ забезпечувальне\~ обтяження,\~ одержати\~ задоволення\~своєї\~вимоги\~за\~рахунок\~предмета\~ обтяження\~в\~черговості\~згідно\~ із\~ встановленим\~ пріоритетом. Відповідно\~до\~ вимог\~ ч.\~1\~ст.\~24\~Закону\~України\~«Про\~забезпечення\~вимог\~кредиторів\~та\~реєстрацію\~ обтяжень»\~звернення\~стягнення\~на\~предмет\~забезпечувального\~обтяження\~ здійснюється\~на\~підставі\~ рішення суду,\~виконавчого\~напису\~нотаріуса\~в\~порядку,\~встановленому\~законом,\~ або\~в\~позасудовому \~порядку \~згідно\~із\~ цим\~Законом. Договором\~застави\~передбачено,\~що\~звернення\~стягнення\~та\~реалізація\~предмета\~застави\~ може\~ здійснюватися\~ відповідно\~до\~чинного\~ законодавства\~ та\~цього\~договору,\~у\~тому\~числі\~шляхом\~ безпосереднього\~ продажу\~конкретному\~ покупцю\~з\~правом\~укладання \~заставодержателем \~договору\~купівлі-продажу\~ предмету\~застави\~від\~імені\~заставодавця. Згідно\~із ст.\~25\~Закону\~України\~«Про\~забезпечення\~вимог\~кредиторів\~та\~реєстрацію\~обтяжень»,\~ у\~ разі\~задоволення\~судом\~позову\~про\~звернення\~стягнення\~на\~предмет\~застави\~у\~рішенні\~суду\~ зазначається\~ спосіб\~реалізації\~предмета\~застави\~із\~застосуванням\~однієї\~із\~процедур,\~передбачених ст.\~26\~цього\~Закону,\~ яка\~ передбачає\~і\~продаж\~предмета\~застави\~шляхом\~укладення\~договору\~купівлі-продажу\~з\~іншою\~особою-покупцем. Відповідно\~до\~ п.2\~ч.1ст.26\~Закону\~України\~«Про\~забезпечення\~вимог\~кредиторів\~та\~реєстрацію\~ обтяжень» обтяжувач\~має\~право\~на\~власний\~розсуд\~обрати\~один \~із\~таких позасудових\~способів\~ звернення\~ стягнення\~ на\~предмет\~забезпечувального\~обтяження,\~зокрема,\~продаж\~обтяжувачем \~предмета\~ забезпечу вального\~ обтяження\~шляхом\~укладення\~договору\~ купівлі-продажу\~з\~іншою\~особою\~-\~покупцем\~ або\~на\~ публічних\~торгах. Таким\~чином, Законом\~України\~«Про\~заставу» і Законом\~України\~«Про\~ забезпечення\~вимог\~ кредиторів\~ та\~реєстрацію\~обтяжень»\~ позивачу\~надається\~право\~на\~власний\~ розсуд\~обрати\~ спосіб\~ звернення\~ стягнення\~на\~предмет\~застави. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі, що полягає в зобов'язанні здійснити дію або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. У відповідності до\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно\~ до ч.2\~ ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, виходячи з характеру спору, враховуючи вимоги\~ст. 60 ЦПК України\~- кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог\~ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що\~ відповідачем\~ не\~представлено\~суду\~жодних\~доказів\~щодо\~безпідставності\~вимог\~позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги як обгрунтовані підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved