Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач 30.06.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Підставою для позову вважає те, що згідно обвинувального акту [PERSON] 18.01.2015 року, близько 19 години 50 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись в приміщенні домоволодіння, що розташоване по вул. Центральній, 27 с. Аврамівка Монастирищенського району Черкаської області та належить на праві приватної власності [PERSON], під час суперечки з [PERSON], яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, умисно правою рукою наніс декілька ударів в область обличчя, спричинивши [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 96 від 30.01.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя та гематоми повік лівого ока, підшкірні гематоми скроневої ділянки, садна та два синці на шиї справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 96 від 30.01.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Правова кваліфікація дій [PERSON] визначена як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. Ухвалою Монастирищенського районного суду від 10.02.2015 року задоволено клопотання потерпілого [PERSON] та обвинуваченого [PERSON] про закриття кримінального провадження про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі ст. 46 КК України та закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] за нереабілітуючої підстави згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Внаслідок отриманого легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської центральної районної лікарні протягом 10 ліжко-днів, а саме в період з 19.01.2015 року по 28.01.2015 року. Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08-281 від 29.06.2016 року на лікування [PERSON] витрачена сума 2542 грн. із бюджетних коштів, чим завдано матеріальних збитків державі на вказану суму. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою КМ України № 545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Відповідно до ст. 128 КІІК України, особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Монастирищенська центральна районна лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету, Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Монастирищенської районної ради витрати понесені закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину в сумі 2542 грн., які підлягають зарахуванню до районного бюджету за реквізитами: Одержувач УДКСУ у Монастирищенському районі Черкаської області код: 02005390 Банк ГУДКСУ у Черкаській області, МФО 854018, розрахунковий рахунок 31552201123038. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити, про що подав до суду заяву від 03.08.2016 року. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, про що подав до суду заяву від 03.08.2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного: Згідно ухвали Монастирищенського районного суду від 10.02.2016 року у кримінальному провадженні № 1-кп/702/21/15 (кримінальній справі № 702/139/15-к) про обвинувачення [PERSON] за ч.2 ст.125 КК України [PERSON] 18.01.2015 року близько 19 години 50 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння та знаходячись в приміщенні домоволодіння, що розташоване по вул. Центральній, 27 с. Аврамівка Монастирищенського району Черкаської області та належить на праві приватної власності [PERSON], під час суперечки з [PERSON], яка виникла між ними на грунті особистих неприязних відносин, умисно правою рукою наніс декілька ударів в область обличчя, спричинивши [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носу зі зміщенням, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 96 від 30.01.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя та гематоми повік лівого ока, підшкірні гематоми скроневої ділянки, садна та два синці на шиї справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 96 від 30.01.2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. [PERSON] є потерпілим у даній справі, яка закрита в зв»язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, з нереабілітуючих підстав. З даної ухвали суду від 10.02.2016 року про звільнення від кримінальної відповідальності, закриття провадження у справі, яка станом на 03.08.2016 року є чинною, вбачається причинний зв»язок між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого [PERSON] на лікуванні в хірургічному відділенні Монастирищенської ЦРЛ. Згідно довідки Монастирищенської ЦРЛ № 05/08-281 від 29.06.2016 року [PERSON] перебував на лікуванні в хірургічному відділенні з 19.01.2015 року по 28.01.2015року - протягом 10 ліжко-днів. Вартість перебування у лікарні склала 2542 грн. з розрахунку вартості лікування 1 ліжко-дня 254,20 грн. без вартості затрачених пацієнтом медикаментів. Згідно листа Монастирищенської районної ради № 231/01-20 від 29.06.2016 року Монастирищенська районна рада є засновником Монастирищенської центральної районної лікарні та передала їй для забезпечення статутної діяльності цілісний майновий комплекс на праві оперативного управління. Відповідно до Статуту Монастирищенської центральної районної лікарні, затвердженого рішенням сесії Монастирищенської районної ради від 25.09.2006 року, лікарня передана до районної комунальної власності, утримується за рахунок коштів районного бюджету з бюджету районної ради народних депутатів, що також підтверджено рішенням Монастирищенської районної ради № 38-2/У від 20.01.2015 року "Про районний бюджет на 2015 рік" та додатком № 3 до нього, з яких вбачається, що в районному бюджеті на 2015 рік були передбачені видатки на утримання лікарні. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину., якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, який затверджений постановою КМ України від 16.07.1993 року № 545, та ст.1206 ЦК України кошти, витрачені закладом охорони здоровя на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат; сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Пунктом 3 Порядку передбачено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Згідно п. 4 Порядку передбачено, що стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя. Відповідачем не надано суду доказів оплати вартості лікування потерпілого [PERSON] в сумі 2542 грн. Відповідач визнав позов, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: approved