Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач є постачальником теплової енергії в будинок [ADDRESS], в якій обладнано індивідуальне опалення, є відповідачка. Позивач, уточнивши в судовому засіданні свої вимоги, просить стягнути з відповідачки заборгованість по оплаті наданих послуг з опалення місць загального користування за період з 1 жовтня 2010 року по 1 травня 2014 року включно в сумі 918,08 грн., а також витрати по справі в сумі 243,60 грн. Відповідачка уточнені позовні вимоги не визнала повністю, посилаючись на те, що приладів опалення у під'їзді не має, ніяких договорів з позивачем на опалення МЗК вона не укладала, їй ніхто не пропонував його укладати. Крім того розмір плати за МЗК більший ніж її витрати по опаленню квартири індивідуальним опаленням, з врахуванням того, що вона починає та закінчує користуватися ним відповідно значно раніше та пізніше ніж теплопостачальна організація. В зв'язку цим вона просила в позові відмовити, але в разі прийняття судом рішення всетаки на користь позивача - застосувати строки позовної давності. Заслухавши сторони, спеціалістів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням виконкому Смілянської міської ради № 61 від 21 червня 2007 року, до якого внесено зміни рішенням виконкому Смілянської міської ради № 651 від 20 жовтня 2010 року, визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді, яким в тому числі визначено і позивача. Також рішеннями виконкому Смілянської міської ради № 652 від 20 жовтня 2010 року та № 261 від 22 квітня 2011 року встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, їх учасниками відповідно є власник, споживач, виконавець, виробник. За ст. 20 цього ж Закону України споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Позивач не довів в судовому засіданні, що він намагався це здійснити та підготував проект такого договору, а відповідачка відмовилась від його укладення. При цьому вона пояснила, що індивідуальне опалення було обладнано у квартирі ще у 2001 році коли теплопостачальною була ніша організація. При отриманні дозволу на відключення від мереж централізованого теплопостачання її ніхто не попереджав, що вона повинна буде проводити оплату опалення місць загального користування. На підтримку своїх вимог позивач посилався на те, що за п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також представник позивача посилалась на те, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути акти цивільного законодавства та акти органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. В даному випадку такими є Постанова КМУ № 630 та рішення виконкому Смілянської міської ради про визначення надавачів послуги та встановлення тарифів на відповідні комунальні послуги. З пояснень працівника ТОВ «Сміла Енергоінвест», допитаного в судовому засіданні в якості спеціаліста, вбачається, що плата за МЗК багатоквартирних будинків розраховується відповідно до чинних тарифів на теплову енергію для даної категорії споживачів за формулами 2.1 - 2.4 вказаними у Методиці розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, яка затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359. Крім того додатком до Наказу № 47 від 22 лютого 2008 року Мінжитлокомунгоспу являються рекомендації щодо застосування вказаної Методики, де зазначено, що в ній наведені розрахункові усереднені дані річного споживання теплової енергії на опалення МЗК для будинків, зведених за типовими для всіх областей України проектами масових серій до 1995 року, за умов додержання закладених в проекті архітектурно-конструктивних та інженерних рішень, якими можна скористатися для розрахунків при відсутності проектних даних. В судовому засіданні допитані як спеціалісти працівники ТОВ «Смілаенергоінвест» пояснили, що оплата за опалення МЗК є фактично компенсацією втрат, які несе теплопостачальна організація при наданні послуг з теплопостачання, в тому числі і до багатоповерхових будинків. Компенсація цих втрат визначена відповідною Методикою, якою користується і позивач при здійсненні нарахувань. З пояснень спеціаліста Рожкова вбачається, що опалення МЗК здійснюється через втрати тепла на розподільчих трубопроводах у підвалах, огороджувальних конструкціях, якими є стіни квартир, де здійснюється централізоване теплопостачання, та за рахунок труб подачі тепла, що йдуть по квартирах у перекриттях між поверхами. Для визначення втрат на розподільчих трубопроводах, в зв'язку зі скаргами споживачів послуги, у 2011 році була повністю проведена у всіх будинках перевірка стану ізоляції на цих трубопроводах, про що складено відповідні акти по кожному будинку. В будинку, де проживає відповідач така перевірка була проведена 9 червня 2011 року з зазначенням, по яких трубах дотримано нормативів щодо їх ізоляції та по яких ні. Оскільки даний будинок є типовим, побудови до 1995 року, то при розрахунку плати за МЗК, враховуються втрати тепла на розподільчих трубопроводах, що відповідають нормативу при будівництві, хоча фактично ці втрати є більшими. Крім того як вказаний спеціаліст, так і інші пояснили, що через високу плату за МЗК, яка виходить при нарахуванні відповідно до чіткого дотримання вимог Методики, підприємство прийняло рішення про взяття на себе частини втрат та з лютого 2013 року при здійсненні розрахунків враховується лише показник по розподільчих трубопроводах у підвалах, без врахування втрат через огороджувальні конструкції та міжповерхові перекриття, а також враховується усереднений 4% процент втрат від теплового навантаження на будинок, оскільки нормативними документами він передбачений в межах від 2% до 7%. Вказані обставини підтверджуються також письмовими доказами по справі, а саме наказом № 41 від 11 лютого 2013 року про затвердження нового розрахунку оплати за МЗК та розрахунком боргу, за яким з лютого 2013 року розмір щомісячних платежів суттєво зменшився. Таким чином нарахування оплати за МЗК товариством здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідачка послугу фактично отримує, відповідно до існуючих нормативних документів, а тому повинна її оплачувати, в зв'язку чим позов підлягає до задоволення, але часткового з врахуванням періоду, вказаного у заяві про видачу судового наказу, та застосування до позовних вимог строків позовної давності і проведення стягнення за період з 1 лютого 2012 року по 1 травня 2014 року в сумі 427,18 грн. Витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів: за видачу судового наказу та подання позову. Оскільки повернення витрат за видачу судового наказу не передбачено діючим законодавством, з відповідачки необхідно стягнути витрати по справі в сумі 121,80 грн. На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 19,20 ЗУ „Про житлово-комунальні по-слуги", ст. ст. 24,25 ЗУ „Про теплопостачання", Постанови КМУ № 630 від 21 липня 2005 року,

Outcome: approved