Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до суду до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. У позові вказує, що 22 вересня 2008 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Станом на 30.10.2019 відповідач не виконала свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у сумі 40363 грн 51 коп. Тому позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутися до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості. Ухвалою від 02 січня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 03 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого відповідач вказує, що позивач жодного разу не направляв йому повідомлення про існуючу заборгованість. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, підвищення процентної ставки можливе лише за письмовою згодою позичальника. Зазначає, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого вже минув. Також, Умови, які не містять підпису позичальника не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін. Крім того, позивач не попереджав відповідача, що його послуги явно не задовольнятимуть інтереси та вимоги відповідача, а також не попередив, що вартість послуг може істотно зрости, ніж це очікувалося під час укладення договору. Така підприємницька діяльність є такою, що вводить в оману, а правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Вважає за необхідне застосувати правові наслідки визнання недійсності договору та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі\~ст.\~264\~ЦПК України\~під час\~ухвалення рішення\~суд вирішує\~такі питання:\~1)\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; 2)\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; 3)\~які правовідносини\~сторін випливають\~із встановлених\~обставин; 4)\~яка правова\~норма підлягає\~застосуванню до\~цих правовідносин; 5)\~чи слід\~позов задовольнити\~або в\~позові відмовити; 6)\~як розподілити\~між сторонами\~судові витрати; 7)\~чи є\~підстави допустити\~негайне виконання\~судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» знайшли своє підтвердження та підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.09.2008 відповідачем було підписано заяву-анкету № б/н, згідно якої він приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та отримав кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії катки до 07/10 (а.с.9, 36). При оформленні кредиту позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також встановленими тарифами банку (а.с. 10-16), що підтверджується його підписом на заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг,- позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (а. с. 14). Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг,- при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а. с. 14). Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.5.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що право зміни встановленого кредитного ліміту на платіжну карту банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням і без попереднього попередження клієнта (а.с.14). В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, щомісячні внески згідно договору кредиту не проводяться, а тому заборгованість станом на 30.10.2019 становить 40363 грн 51 коп, у тому числі: -заборгованість за кредитом 4868,60 грн; -заборгованість по відсотками за користування кредитом 33334,74 грн; а також штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -штраф (фіксована частина) 250,00 грн; -штраф (процентна складова) 1910,17 грн (а.с.6 -8). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки Відповідач порушив зобов`язання, встановлені договором, доказів своєчасної та повної оплати заборгованості за кредитним договором в матеріалах справи немає, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Щодо твердження відповідача про незаконність підвищення процентної ставки суд зазначає, що відповідно до постанови ВСУ №758/3459/14-ц від 18 жовтня 2017 року правова природа підвищеної процентної ставки, визначеної у договорі, дає підстави для висновку про те, що нарахування підвищеної відсоткової ставки можливе лише після настання строку погашення чергового щомісячного платежу за умови прострочення такої сплати і не може застосовуватись одночасно з нарахуванням звичайної відсоткової ставки за користування кредитом. Таким чином, у даному випадку відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору для визначення позовної давності щодо сплати підвищених процентів за прострочення повернення чергового щомісячного платежу не можуть застосовуватися правила, визначені законом для неустойки. Вказане також спростовує твердження відповідача про недобросовісність діяльності позивача, оскільки, як вбачається з наведеного, встановлення в договорі підвищених відсотків як санкції за користування кредитом понад визначений у договорі строк є забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, яке передбачене домовленістю сторін і не суперечить законодавству. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів (фіксованої частини та процентної складової) суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми; несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Стосовно вимог позивача в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій, то суд зазначає, що банк правомірно використав своє право на їх нарахування, оскільки Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено їх нарахування, тому позовні вимоги в частині стягнення штрафів є обґрунтованими. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у загальному розмірі 40 363 грн 51 коп, у тому числі: -заборгованість за кредитом 4868,60 грн; -заборгованість по відсотками за користування кредитом 33334,74 грн; а також штраф відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: -штраф (фіксована частина) 250,00 грн; -штраф (процентна складова) 1910,17 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2102 грн. 00 коп.

Outcome: approved