Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач в особі представника звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою та просить визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою с. Кочеток Чугуївського району Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що вже більше 10 років вона фактично добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], ніхто крім неї не здійснює витрати по його утриманню, не цікавиться квартирою та не сплачує комунальні послуги, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, а тому визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за нею право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON], діючий за довіреністю від 22.08.2013 року (а.с.14) в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву з прохання розглянути справу за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог позивача не заперечував (а.с. 26). Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини: власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], були [PERSON] та [PERSON] по ? частини відповідно, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 03 грудня 1997 року. 05 грудня 2013 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області було визнано [PERSON], [INFO], безвісно відсутньою. Початком безвісної відсутності [PERSON] було вирішено вважати 13 жовтня 2004 року. [PERSON] був чоловіком [PERSON]. Він помер ще до 13 жовтня 2004 року. Його частину квартири успадкувала [PERSON], яка на момент його смерті постійно проживала разом з ним та фактично вступила в управління спадковим майном. Однак переоформити на себе спадкове майно так і не встигла. Вже більше 10 років Позивач фактично добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], ніхто крім неї не здійснює витрати по його утриманню, не цікавиться квартирою та не сплачує комунальні послуги. Всі витрати по утриманню та догляду за вказаною квартирою здійснювала та продовжує здійснювати Позивач. За свої кошти вона здійснює ремонт квартири, тримає її в чистоті. Отже, Позивач фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Крім того, Позивач являється донькою [PERSON]. Факт родинних відносин між Позивачем та [PERSON] підтверджується: свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 23 вересня 1973 року, де матір'ю вказано [PERSON]; свідоцтвом про одруження [NUMBER], повторно виданим 15 квітня 1997 року (а.с. 9). Також [PERSON] за життя зробила заповіт на випадок своєї смерті, де все своє майно заповіла [PERSON]. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи, що Позивач вже більше ніж 10 років добросовісно володіє квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] відкрито, безперервно здійснює обслуговування квартири, доглядаючи за нею, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважаю за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], який є Відповідачем по справі, приходиться Позивачу двоюрідним братом. Саме він допомагає Позивачу, коли та відсутня, доглядати за квартирою яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи надані сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved