Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач-відповідач [PERSON] 8.06.2017 року звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона проживає та зареєстрована разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS], яка була надана її батькові [PERSON] на підставі ордера № 618 від 06.07.1979 року на сім'ю з чотирьох осіб: батька, її, брата та матері. Згідно до ордера квартира складається з двох кімнат площею 28,1 кв.м., загальною - 49,8 кв.м. 25.04.2003 року [PERSON] одружився з відповідачем [PERSON], яка стала проживати без її згоди в квартирі та народила сина [PERSON], [INFO]. Її батько [PERSON] почав здійснювати прибудову до квартири для її розширення. 04.02.08 року розпорядженням Залізничної райадміністрації м.Львова № 97 [PERSON] погоджено технічну можливість експлуатації перепланованої і розширеної квартири за рахунок прибудови. У зазначеному розпорядженні вказано, що квартира до перепланування і розширення складалась з двох житлових кімнат площею14,5 м2 та 15,4 кв.м., кухні 5,6кв.с., коридорів площею 3,7,5,9 кв.м., поєднаного санвузла 3,4кв.м.,загальна площа 49,8кв.м, житлова -29,0 кв.м. Одночасно [PERSON] адміністрація зобов'язала вчинити певні дії та здати в експлуатацію добудову через інспекцію держархбудконтролю. Добудову в експлуатацію не було прийнято, не вирішено питання щодо дозволу користування земельною ділянкою, та будівництво не прийнято в експлуатацію. [PERSON].[INFO] помер і після його смерті вона звернулась у Залізничну адміністрацію із заявою про укладення з нею договору найму на квартиру площею та кількістю кімнат, як зазначено у ордері. До цього часу договір не був укладено, так як внаслідок самоуправного перепланування квартири [PERSON], заклавши двері кімнати, приєднав її до добудови чим утворив окреме житлове приміщення, тим самим він зменшив житлове приміщення, яке належить громаді і в даний час фактично квартира складається з однієї житлової кімнати. Відповідачка зі своєю дитиною без реєстрації проживає у добудові, веде окреме господарство і членом її родини ніколи не була. Основним наймачем квартири до теперішнього часу є [PERSON] Працівники адміністрації погоджуються укласти договір найму на однокімнатну квартиру та не приймають ніяких заходів про повернення самоуправно відчуженої кімнати, яку приєднано шляхом закладення дверей до самочинно влаштованої прибудови і належить громаді. Вона разом з сином проживає в одній кімнаті, площею, яка не відповідає встановленій ст.47 Житлового Кодексу нормі. Заклавши двері її батько [PERSON] та відповідач позбавили її і сина можливості користуватись квартирою. Просить суд ухвалити рішення про демонтаж у квартирі [ADDRESS] самочинно закладені двері кімнати площею 14,5 кв.м. та виселити відповідачку з всіма членами її сім'ї із самоуправно зайнятої кімнати. Відповідач -позивач [PERSON] надала зустрічний позов, в якому зазначила, що вселилася у спірне приміщення як член сім'ї основного квартиронаймача, зі згоди інших наймачів, тривалий час у ній проживає, приймає участь у її утриманні, тут народився та проживає її син [PERSON]. Спірна квартира була надана гр. [PERSON] у розрахунку на сім'ю із чотирьох осіб, однак в подальшому зберегли реєстрацію лише сам [PERSON], як основний квартиронаймач, та його дочка [PERSON], відповідачка у справі. [INFO] в неї та [PERSON] народився син [PERSON], який з самого народження був зареєстрована у спірній квартирі. 25 квітня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] та у грудні 2008 року була зареєстрована у спірній квартирі як член його сім'ї. Вони з чоловіком вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги з сімейного бюджету. Вважає, що вона та її син [PERSON] набули рівного з іншими квартиронаймачами права користування спірним житлом. Вона проживала в квартирі зі згоди позивача-відповідача [PERSON], яка жодного разу не висловлювала своїх заперечень з цього приводу, не зверталася до суду з приводу порушення її права, хоча їй було відомо про її реєстрацію, оскільки брала щорічну довідку про склад сім'ї та прописку для отримання соціальної допомоги, як мати-одиначка. Звертаючись до суду через 9 років, позивач-відповідач [PERSON] порушила встановлений 3-річний строк звернення до суду. За життя [PERSON] здійснив реконструкцію квартири за рахунок приєднання частини балкону загального користування, підвальних приміщень та прибудови. [PERSON] були закладені двері між двома кімнатами. Таким чином, позивач за первісним позовом [PERSON] отримала у своє розпорядження окрему квартиру, не заперечуючи проти цього, та переїхала у квартиру № 7, яка складалася з 1-ї кімнати, відразу після проведення реконструкції. Після завершення робіт [PERSON] зайнявся питанням узаконення реорганізації, але не зміг її завершити у зв'язку із своєю смертю [INFO]. Після його смерті вона з метою узаконення проведеної реорганізації звернулася до Залізничного районного суду м. Львова. Заочним рішенням від 03.10.2011 року частину спірної квартири (а саме одну житлову кімнату площею 15,4 кв. м.) разом з приєднаними підвальними приміщеннями і добудовою було виділено в окремий об'єкт нерухомості, якому присвоєно номер 7А. Також за нею було визнано право власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS]. Оскільки вона фактично проживала разом з малолітнім сином у квартирі № 7А, відповідно вона знялася з реєстрації у спірному житлі та зареєструвалась у квартирі № 7А. Приблизно через рік після постановлення рішення Львівська міська рада звернулася до Залізничного суду із заявою про перегляд заочного рішення від 03.10.2011 року. 17 грудня 2012 року заочне рішення було скасоване, в подальшому вона написала заяву про залишення її заяви без розгляду. Разом з тим вона звернулася до позивача-відповідача [PERSON] з пропозицією вирішити спір у мирному порядку. Однак та відмовилася. З моменту скасування заочного рішення від 03.10.2011 року жиле приміщення, у якому вона проживає разом с сином [PERSON], втратило свій статус окремого об'єкту нерухомості. Разом із тим воно знову стало частиною спірної квартири [ADDRESS] На даний час вона проживає у приміщенні, яке є невід'ємною частиною спірної квартири. 13 червня 2017 року вона народила доньку [PERSON], є одинокою матір'ю та спірне житло також є єдиним місцем проживання її та її дітей. Вважає, що вона та її діти мають право на проживання в спірній квартирі, відсутність реєстрації порушують їх права. Просить суд визнати за нею та її дітьми право користування жилою площею квартири [ADDRESS] Ухвалою суду від 15 січня 2018 року об'єднано первісний та зустрічний позов в одне провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, зазначила, що їй 2 роки тому стало відомо, що по документам квартира на теперішній час значиться як двокімнатна, а по факту вона однокімнатна, прохід в кімнату був закладений в 2007-2008 роках. Вона сплачує всі комунальні послуги. З 2001 р. до 2005 року вона не проживала у спірній квартирі, проживала у брата за адресою [ADDRESS], а в 2005 році вона повернулась проживати у спірну квартиру разом з дитиною. Її мати у спірній квартирі не проживала з 2000 року, місцем її реєстрації є м.Жовква. Відповідач [PERSON] проживала у спірній квартирі з початку як співмешканка, батько не питав її дозволу на проживання відповідачки [PERSON] у спірній квартирі, вона спала у прохідній кімнаті, а батько з відповідачкою [PERSON] в другій кімнаті. Батько за життя її ображав, вона його боялась. Саме проживання [PERSON] з дитиною в спірній квартирі заважало їй в ній проживати. Після реконструкції вона має окремий хід на сходи, одна користується кухнею. Просила задовольнити її позовні вимоги, у зустрічному позові відмовити. Представник позивача [PERSON] підтримала первісний позов, зазначила, що позивачці у 2014 році стало відомого, що фактично квартира складається з однієї кімнати за рахунок того, що заклали двері. Вважає, що відповідач не має права проживати в спірній квартирі, оскільки не проживала як членом сім'ї позивачки, не вели спільного господарства. Просила позовні вимоги задовольнити, у зустрічному позові відмовити. Відповідач -позивач [PERSON] в судовому засіданні не визнала первісний позов, зазначила, що познайомилась з [PERSON] у 2001 р. на роботі, він запропонував їй жити разом у спірній квартирі, зазначив, що його дорослі діти проживають окремо. Вона приходила у квартиру, бачила, що нема сторонніх речей. У 2003 році вона народила від нього сина, і з цього часу стала постійно проживати у спірній квартирі. У 2005 році прийшла [PERSON], стала проживати, просила, щоб їй купили житло. Стали разом займатися ремонтом квартири, здійснили прибудову, кухню, коридор, зробили окремий вхід з подвір'я. Реконструкцію квартири закінчили у 2006році. Позивач-відповідач [PERSON] давала свою згоду на реконструкцію в офіційні інстанції. Разом з чоловіком [PERSON] вони вели окреме господарство від [PERSON], комунальні послуги сплачував її чоловік, квартира обладнана одним електролічильником. У кінці 2007 року чоловік зареєстрував їх житло як окреме, а саме як квартиру [ADDRESS] У 2011 р. [PERSON] помер. Вона стала займатися належним оформленням права власності, у 2013 році за рішенням суду було визнано право власності за нею, з чим не погодилась позивач-відповідач [PERSON], рішення суду було скасовано. За життя [PERSON] відповідач за її позовом [PERSON] не висувала ніяких претензій до неї, були нормальні дружні відносини, разом святкували дні народження. Зараз вона проживає з двома дітьми, дитина [PERSON] малолітня, іншого житла немає . Сплачує за фактичне зайняте житло комунальні послуги, електролічильник встановлений один на всю жилу площу квартиру. Просила відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічний позов задовольнити. Представник відповідача-позивача [PERSON]. в судовому засіданні первісний позов не визнала, зазначила, що позивач [PERSON] тільки в 2017 році звернулась до суду про усунення перешкод та виселення, що підтверджує визнання нею законного права користування житловою площею спірної квартири [PERSON] Предметом спору, що розглядався в суді стосувався узаконення реконструкції квартири, відводу земельної ділянки під прибудови, сторонами спору буда районна адміністрація. Суд тільки узаконив порядок користування. Наміру проживати разом з [PERSON] на одній жилій площі відповідач- позивач [PERSON] не має, в квартирі встановлені окремі лічильники, для сплати комунальних послуг за фактично займану сторонами житлову площу, окрім лічильника за електропостачання, та [PERSON] регулярно сплачує комунальні послуги. Вважає, що [PERSON] з дітьми на законних підставах проживає в спірній квартирі, виселенню не підлягає. Просила у первісному позові відмовити, зустрічний позов задовольнити. Представник Залізничної районної адміністрації як орган опіки та піклування [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, вважає, що порушуються права дітей, просила у первісному позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Іваненко О.В. підтримала первісний позов в частині демонтажу, в іншій частині первісного позову та у зустрічному позові поклалась на розсуд суду. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні зазначив, що проживає по-сусідству зі сторонами в квартирі №15 в одному з ними будинку, на другому поверху. [PERSON] бив свою першу дружину, а коли [PERSON] привів нову дружину в квартирі відчувались сварки. Він не чув, щоб [PERSON] жалась на те, що двері замуровані. В будинку ніхто не робив прибудову, крім [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її колега по роботі, колегували з 2008-200 9року. Їй відомо, що батько [PERSON] у 2000хх роках зробив перепланування квартири, зробив прибудову. Вона заходила у квартиру до [PERSON] через під'їзд. В її квартирі вона ніколи не бачила [PERSON]. В прибудові вона ніколи не була та їй невідомо чи жила там [PERSON] чи ні. Однак бачила двічі батька [PERSON], він з прибудови кликав свою колишню дружину. Вислухавши пояснення сторін, що приймали участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до наступного. Стаття.47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Згідно ч.1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ч.2 цієї ж статті до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ч.3 ст.64 ЖК України якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст..81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. За ст. 79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що згідно до довідки за №2885 від 22.12.2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 2 осіб [PERSON] та [PERSON], основним наймачем визначений [PERSON] згідно ордеру 618 від 6.07.1979року. Квартира складається з двох кімнат, загальною площею 40,50 кв.м, житловою 28.10 кв.м. Згідно Акту обстеження, складеного ЛКП «Граніт» 26.12.2016 р., з виходом на місце в квартиру [ADDRESS] на момент обстеження встановлено, що квартира складається з однієї житлової кімнати площею 14,4 м2, кухні 5,0 м2, санвузла 3,4 м2, коридору 3,1 м2, загальна площа 25,9 м2. Як вбачається з довідки ЛКП «Привокзальне» від 28.10.2009 року [PERSON] та її син [PERSON], 2002 року народження, зареєстровані в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON] з грудня 2008 року. Наявність реєстрації [PERSON] та її сина в спірній квартирі з 2008 року не оспорювалась сторонами по справі. Відповідно до ч.2 ст.17 ЦК місцем проживання неповнолітніх , які не досягли 15 років визнається місце проживання їхніх батьків. Згідно з роз'ясненнями, даними Пленумом Верховного Суду України у п.9 Постанови №2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України (із змінами, внесеними постановами №2 Пленуму від 10 березня 1989 р. та №3 від 25 грудня 1992 року (при розгляді спорів про право користування житловим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясовувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в цьому житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. При вирішенні спору суд враховує, що померлий [INFO] основний наймач квартири [PERSON] знаходився з 25 квітня 2003 року у шлюбі з відповідачкою за первісним позовом [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Сторонами не оспорювався той факт, що основний наймач [PERSON] проживав однією сім'єю з [PERSON] у спірній квартирі , вів спільне господарство. Посилання позивача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] вселилась у спірну квартиру та була зареєстрована без її на то згоди суд не приймає до уваги у зв'язку з відсутністю доказів, враховуючи значно тривалий час її реєстрації та фактичного проживання у спірній квартирі як члена сім'ї основного наймача. Будь-яких вимог з часу її проживання з 2003 року позивач [PERSON] до неї не висувала. Крім того, позивачу-відповідачу [PERSON] достеменно було відомо, що основний наймач [PERSON], а в подальшому після його смерті, і відповідач за первісним позовом [PERSON], займались реконструкцією спірної квартири та її узаконенням, про що обов'язково подаються відомості про реєстрацію всіх мешкаючи осіб. Також позивач [PERSON] не оспорювала ствердження відповідача за її позовом [PERSON], що позивач є матір'ю- одиначкою та у зв'язку з цим вона щорічно подавала відомості в органи соцзахисту про склад сім'ї та їх реєстрацію. Суд враховує, що відсутність реєстрації відповідача [PERSON] та її дітей в спірній квартирі на час розгляду справи пов'язана не з її волевиявленням, а у зв'язку з втратою об'єкта нерухомості статусу самостійного окремого об'єкту, та у зв'язку з чим її було знято з реєстрації без її відома та без її на то згоди. Стосовно вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом демонтажу у квартирі [ADDRESS] самочинно закладених дверей, суд вважає, що вони підлягають відмові, оскільки такі вимоги має право висувати тільки територіальна громада, у власності якої перебуває спірна квартира. Однак таки вимоги про демонтаж [PERSON] міська рада не висуває. Крім того, суд враховує, що двері закладав померлий [PERSON], а ні відповідач [PERSON] за згодою позивача [PERSON] Таким чином, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] необґрунтованим та таким, що підлягає відмові. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню, суд визнає за нею та її дітьми право користування житловою площею спірної квартири [ADDRESS] Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved