Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 24.02.1996 року, який зареєстрований Адміністрацією Демінської сільської ради Шпаківського району Ставропольського краю в Російській Федерації, актовий запис №3. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON]. В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Спочатку сімейного життя їхні відносини були нормальні. Однак, згодом почалися різного роду сварки і непорозуміння. Вказує на те, що відповідач ображав її, вчиняв скандали, завдавав їй тілесних ушкоджень. Між ними відсутні фактичні шлюбні відносини, не має спільного побуту, оскільки вони протягом останніх трьох років проживають окремо. ЇЇ старання зберегти сім'ю не дали позитивних результатів. Вона втратила почуття любові та поваги до відповідача. Примирення між ними неможливе, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Після розігрівання шлюбу хоче обрати своє дівоче прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнав та не заперечив щодо розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання шлюбу є відсутність бажання позивача будувати у подальшому сімейні відносини, внаслідок чого припинилось між сторонами почуття взаємної любові, поваги та дружби, внаслідок чого вони не підтримують подружніх відносин протягом трьох років. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 13.04.1985 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.02.1996 року, позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Крім того, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що сім'я «[PERSON]» остаточно розпалась і зберегти її неможливо. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, не підтримують шлюбних відносин, протягом тривалого часу проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи наведене та

Outcome: approved