Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося в суд з позовом про стягнення із [PERSON] 11769,41 грн. в рахунок відшкодування витрат, повязаних зі сплатою страхового відшкодування, судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 11.11.2011 року [PERSON], керуючи автомобілем БАЗ, номерний знак [NUMBER], перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди, або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при перестроюванні в іншу смугу не пропустив транспортний засіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota, номерний знак [NUMBER], який рухався в попутному напрямку. На час ДТП [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розмір завданих власнику автомобіля Toyota збитків становить 11769,35 грн., які особисто винуватцем ДТП не відшкодовані. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача із заявою. На підставі п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ здійснило виплату потерпілій особі в розмірі 11769,41 грн., а тому отримало право зворотної вимоги на таку суму до відповідача. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який подав заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.11.2011 року [PERSON], керуючи автомобілем БАЗ, номерний знак [NUMBER], перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди, або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при перестроюванні в іншу смугу не пропустив транспортний засіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Toyota, номерний знак [NUMBER], який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 25.01.2012 року (а.с.2), [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Toyota, номерний знак [NUMBER], [PERSON] була застрахована згідно полісу №АА/250002, термін дії якого з 24.01.2011 року до 23.01.2012 року (а.с.4), при цьому встановлено, що на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Відповідно до звіту про оцінку №119/12 від 28.11.2011 року, виконаного субєктом оціночної діяльності СПДФО [PERSON], вартість матеріальної шкоди заподіяної власнику автомобіля Toyota, номерний знак [NUMBER], становить 14123,29 грн. (а.с.5-6). Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як встановлено, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі, тому [PERSON] 29.02.2012 року звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування йому заподіяних збитків (а.с.3). Із матеріалів справи, а саме платіжного доручення №1669 від 11.04.2012 року вбачається, що МТСБУ виплатило [PERSON] 11769,41 грн. за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП (а.с.8). Згідно листа від 13.06.2012 року № 14487/3-2-05 [PERSON] було запропоновано в добровільному порядку компенсувати МТСБУ понесені витрати, в тому числі сплачену [PERSON] суму в розмірі 11769,41 грн. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки») при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також ст.38 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Як видно з матеріалів справи, спірні правовідносини мають ознаки регресу. Згідно з положеннями ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п.38.2.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином, за наведених обставин, позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілій особі, отримав право зворотної вимоги до відповідача. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що [PERSON] був визнаний винним у вчиненні ДТП, заподіяна шкода потерпілій особі [PERSON] ним не відшкодована, за відсутності у відповідача на час ДТП чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 11769,41 грн., а також те, що відповідач на час розгляду справи сплачену позивачем суму коштів не відшкодував, суд вважає, що позов є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, відтакпідлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.12). Що стосується вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги на суму 2000 грн., то на думку суду вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Згідно ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. З аналізу вищезазначених норм процесуального законодавства слід зробити висновок, що до складу судових витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню стороні належать суми, сплачені такою особою лише за послуги адвоката або іншого фахівця в галузі права, яка допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.\~\~Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Звертаючись до суду позивач додав до позову лише додаткову угоду № 117 до Контракту про надання правової допомоги № 80 від 19.12.2012 року із ТзОВ «ВМ», в особі директора [PERSON], для ведення справи за позовом МТСБУ до [PERSON] (а.с. 12), а також довіреність видану МТСБУ на її ім'я [PERSON] (а.с.11). На час розгляду справи судом будь-яких документів які б дозволяли ідентифікувати [PERSON] як фахівця в галузі права або адвоката в матеріалах справи відсутні. При цьому згідно п. 47 вказаного розяснення при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Отже статус [PERSON] в контексті вищевказаного роз'яснення не було підтверджено. Окрім цього, суду не представлено МТСБУ документального підтвердження витрат на правову допомогу, а саме: платіжного документу про оплату передбаченої додатковою угодою №117 від 16.03.2015 року винагороди виконавця в розмірі 2000 грн., а також не надано розрахунку таких витрат. За таких обставин позивач МТСБУ позбавлений права на відшкодування судових витрат на правову допомогу

Outcome: approved