Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду із названою позовною заявою, якою, з урахуванням заяви про уточнення, просила суд розірвати шлюб із відповідачем, [PERSON] , а також стягнути із нього аліменти на утримання дітей у рекомендованому розмірі, визначеному відповідно до 182 СК України 50 відсотків від прожиткового мінімуму на кожну дитину, а також стягнути із відповідача сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. В обґрунтування позовних вимог позовних вимог позивачем вказано про те, що 05 вересня 2009 року між сторонами укладено шлюб. 01 липня 2014 року у сторін народилися дві доньки - [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідні актові записи № 739 та 740 відповідно. Батьком дітей записаний відповідач - [PERSON] . У зв`язку із початком проведенням на території Донецької області антитерористичної операції та, фактично, небажанням [PERSON] приїзду до м. Харкова, він залишився проживати у м. Зугрес Донецької області, а позивач із доньками та її батьками переїхали до міста Харкова. Як стверджує позивач, з того часу чоловік не піклувався про мене та дітей, не приймав жодної участі у вихованні та розвитку дітей, не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, хоча мав таку можливість. Його легковажне ставлення до сім`ї привели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Тому, з часом, ми тратили почуття кохання та поваги один до одного. Заходи для примирення результатів не дали, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Ухвалою від 24.10.2018 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 27.11.2018 сторонам надано час для примирення сторін та відкладено розгляд справи до 28 січня 2019 року. У призначеному судовому засіданні сторони повторно просили про відкладення розгляду справи. 27 березня 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якій він просив суд врахувати. що на його утриманні знаходяться літні батьки та є витрати на оренду житла у Харкові, а тому він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 всіх видів його доходів, надав копію рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 22.01.2019 по справі № 638/7261/18, згідно якого із [PERSON] стягнуто на користь його батьків [PERSON] та [PERSON] 1/3 частину всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17 грудня 2019 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Ухвалою від 01.04.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заявою від 05.07.2019 року позивачем зменшено позовні вимоги в частині стягнення із відповідача аліментів з 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до мінімального рекомендованого розміру аліментів на кожну дитину, визначеного ст. 182 СК України. 24 вересня 2019 року сторонами подано заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити, відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та зваживши позиції сторін, суд при вирішенні справи керувався наступним. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу. Статтею 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно дост.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Шлюбні стосунки подружжям фактично припинені, відповідачем визнано такі обставини. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок утримання їх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначене рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, за змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Кошти на утримання дитини(аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.(ч.3 ст. 181 СК України). З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей сторін є мінімальною, а тому підлягає безумовному задоволенню. Також суд враховує і позицію відповідача щодо визнання позову, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, є підставою для задоволення позову. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved