Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Великомостівської міської ради Львівської області про визначення йому додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом 3 (трьох) місяців із дня набрання рішенням суду законної сили. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] , яка померла [INFO] . Стверджує, що у нього є рідна сестра, [PERSON] , і він до 09.07.2021 року вважав, що саме вона є спадкоємцем після смерті матері, оскільки ще до смерті мати неодноразово наголошувала, що належне їй майно має успадкувати [PERSON] як дочка. Як наслідок після смерті матері він ніколи не піднімав питання спадкування належного їй майна, вважав, що спадщина прийнята і оформлена сестрою. В той же час, в липні місяці йому стало відомо від сестри, [PERSON] , про те, що мати, [PERSON] , за життя склала заповіт, у якому на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, а саме земельні ділянки площею 2,2392 га та 0,7498 га, що розташовані на території Боянецької сільської ради Червоноградського району Львівської області заповіла [PERSON] і йому, [PERSON] . Повідомляє суд, що до 09.07.2021 року не знав про волю матері та про те, що вона в тому числі і йому заповідала майно. Стверджує, що 09.07.2021 року його сестра, [PERSON] , подала приватному нотаріусу Червоноградського районного нотаріального округу Вусу В. В. заяву про відмову від спадкування за заповітом. Вказала, що на момент відкриття спадщини вона з спадкодавцем зареєстрована не була та спільно не проживала, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подавала, строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України пропустила і в судові органи за визначенням їй додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Як наслідок він звернувся 09.07.2021 року до приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області, щоб успадкувати майно після смерті матері. Однак приватним нотаріусом йому було роз`яснено про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини і 12.07.2021 року йому було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 2,2392 га та 0,7498 га, що розташовані на території Боянецької сільської ради Червоноградського району Львівської області як такому, що не прийняв спадщину. Позивач вказує, що йому було роз`яснено право на звернення в суд із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Вважає, що в нього є поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки він не знав взагалі про те, що мати, [PERSON] , складала заповіт, тим більше він навіть близько не міг припустити, що склавши заповіт, мати висловила волю заповісти майно не тільки сестрі, а й йому. А тому і упродовж 9 років я не піднімав питання спадкування майна після смерті матері до того часу, поки не дізнався про існування, зміст заповіту від сестри, і про те, що вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] . А тому просить задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 08.09.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Великомостівської міської ради Львівської області, в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Великомостівської міської ради Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що не заперечують проти позову. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у селі Боянець, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 20.08.1996 року. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03.12.2019 року, вбачається, що його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 19.04.2012 року було зроблено відповідний актовий запис за № 04. Викладене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Боянецькою сільською радою Жовківського району Львівської області 19.04.2012 року. З позовної заяви позивача вбачається, що у нього є рідна сестра, [PERSON] , і він до 09.07.2021 року вважав, що саме вона є спадкоємцем після смерті матері, оскільки ще до смерті мати неодноразово наголошувала, що належне їй майно має успадкувати [PERSON] як дочка. Як наслідок після смерті матері він ніколи не піднімав питання спадкування належного їй майна, вважав, що спадщина прийнята і оформлена сестрою. Як стверджує позивач, в липні місяці йому стало відомо від сестри, [PERSON] , про те, що мати, [PERSON] , за життя склала заповіт, у якому на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, а саме земельні ділянки площею 2,2392 га та 0,7498 га, що розташовані на території Боянецької сільської ради Червоноградського району Львівської області заповіла їй, [PERSON] і йому, [PERSON] . Даний заповіт посвідчувався у виконавчому комітеті Боянецької сільської ради 15.03.2005 року та був зареєстрований за реєстром № 14. Із копії заяви № 151 від 09.07.2021 року, вбачається, що 09.07.2021 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Вуса В. В. із заявою про відмову від спадкування за заповітом. Із змісту даної заяви вбачається, що [PERSON] повідомила, що їй відомий зміст заповіту, посвідченого секретарем виконкому Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області 15.03.2005 року за реєстром № 14 від імені гр. [PERSON] , померлої [INFO] , у якому вона частку всього свого майна заповіла їй. Зазначила, що маса спадкового майна та факт відкриття спадщини їй відомі. Вказала, що на момент відкриття спадщини вона з спадкодавцем зареєстрована не була та спільно не проживала, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не подавала, строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України пропустила і в судові органи за визначенням їй додаткового строку для прийняття спадщини звертатися не буде. [PERSON] повідомила, що усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, заявою відмовляється від одержання спадщини за заповітом. А тому позивач стверджує, що він від сестри лише в липні місяці 2021 року дізнався про існування заповіту, його зміст, складеного від імені матері, [PERSON] , а також про те, що мати в тому числі і йому заповідала майно, а сестра відмовляється від спадкування майна за заповітом. Суд враховує, що позивач звернувся 09.07.2021 року до приватного нотаріуса Червоноградського районного нотаріального округу Львівської області, щоб успадкувати майно після смерті матері. Однак приватним нотаріусом йому було роз`яснено про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини і 12.07.2021 року позивачу було видано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площами 2,2392 га та 0,7498 га, що розташовані на території Боянецької сільської ради Червоноградського району Львівської області як такому, що не прийняв спадщину та було роз`яснено право на звернення в суд із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Суд наголошує, що те, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 65526344 від 09.07.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії довідки № 1220, яка видана Великомостівською міською радою 27.05.2021 року вбачається, що громадянка [PERSON] , яка померла [INFO] , актовий запис про смерть № 04 від 19.04.2012 року, до дня смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] одна. А тому суд приходить до висновку, що станом на дату розгляду справи в суді, ніхто не прийняв спадщину після смерті [PERSON] внаслідок проживання із спадкодавцем?як це визначено ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З матеріалів справи не вбачається та судом під час розгляду справи не встановлено осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] . Ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). Як наслідок, зважаючи на те, що позивач не був зареєстрований та не проживав з матір`ю на день її смерті, йому в шестимісячний строк після відкриття спадщини, тобто після смерті матері, [PERSON] , необхідно було звернутися у нотаріальну із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак він цього не зробив. Ч. 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Як наслідок суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] вважається таким, що не прийняв спадщину після смерті матері, [PERSON] , тобто пропустив строк для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~р.\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272\~ЦК України (абз.1 п. 24 Постанови). При цьому, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (абз.2 п. 24 Постанови). Суд враховує, що у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Outcome: approved