Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Керівник Київської місцевої прокуратури №9 звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради і просить: -визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 липня 2013 року, серія та номер [NUMBER], видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. на квартиру [ADDRESS]; -визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] №370 від 29 липня 2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трубінською О.О.; -визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась [INFO] року після смерті [PERSON], [INFO], та складається з нерухомого майна: квартири [ADDRESS]; -витребувати від [PERSON] на користь Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] загальною площею 31,13 кв.м.; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №15293677 від 21 серпня 2014 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 110009880000. Посилається в позові на те, що Київською місцевою прокуратурою №9 під час здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №120131100900009907 від 15 серпня 2013 року встановлено порушення майнових прав та інтересів Територіальної громади міста Києва. Досудовим розслідуванням встановлено, що первинна реєстрація на квартиру за адресою: [ADDRESS] здійснена за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації 16 квітня 1998 року, наказ №1131 (лист КП КМР Київське міського бюро технічної інвентаризації №22131 від 19.07.2013 року). Відповідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 27 червня 2006 року [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0011954623 від 27 березня 2013 року [PERSON], [INFO], помер [INFO] року. Відповідно до спадкової справи №797 від 30 вересня 2006 року [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину не отримав. Відповідно до спадкової справи №5 від [INFO] року, заведеної за заявою [PERSON], останній у заяві зазначив, що померлий [PERSON] є його двоюрідним дідом. 19 липня 2013 року приватним нотаріусом Нікітенко Ю.М. [PERSON] було видано свідоцтво про спадщину за законом, що складалась з квартири [ADDRESS], та внесла відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформаційної довідки №117768793 від 20 березня 2018 року 29 липня 2013 року був у кладений договір купівлі-продажу даної квартири, згідно з яким [PERSON] продав квартиру [PERSON], а 21 серпня 2014 року останній уклав з [PERSON] договір купівлі - продажу даної квартири. Таким чином, власником квартири на даний час є [PERSON] Під час досудового розслідування в кримінальному провадженні №120131100900009907 від 15 серпня 2013 року встановлено, що надані [PERSON] документи для оформлення спадщини уповноваженими органами не видавалися. Таким чином, права на спадкування після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] не мав. 31 січня 2018 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник керівника Київської місцевої прокуратури №9 позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідачі у судове засідання неодноразово не з'являлися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставили. Відповідач [PERSON] перебуває у Київському слідчому ізоляторі, а тому судова повістка направлялася на адресу установи для вручення під розписку. Відповідно до розписок, що надійшли до суду, відповідач [PERSON] тричі отримав судові повістки, а саме:22 червня 2018 року, 12 вересня 2018 року та 03 жовтня 2018 року. Судові повістки, що направлялися на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення в зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання. Відповідно до п.п. 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв?язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв'язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об'єкті поштового зв'язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У разі, коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч.ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресатів про надходження судової повістки, неявка адресатів за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідачів про час розгляду справи суд вважає належним. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Ухвалою суду від 14 травня 2018 року у справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк на подання суду відзиву на позовну заяву. Станом на день ухвалення рішення у справі відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позовну заяву суду не надали. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених відповідачів та на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши пояснення представників Київської місцевої прокуратури №9 та позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації 16 квітня 1998 року, в рівних частках були власниками квартири [ADDRESS]. Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 червня 2006 року [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті за заявою [PERSON] від 30 вересня 2006 року була заведена спадкова справа №797. Відповідно до спадкової справи [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину йому видано не було. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №0011954623 від 27 березня 2013 року [PERSON], [INFO], помер [INFO] року. Після його смерті [INFO] року була заведена спадкова справа №5 за заявою відповідача [PERSON], який зазначив, що померлий є його двоюрідним дідом. На підтвердження даного факту відповідачем [PERSON] були надані наступні документи: - свідоцтво про народження ( повторне) [INFO] року [PERSON], місце народження м. Малин, Житомирської області, про що 23 лютого 1967 року за № 17 записано в книзі реєстрації актів про народження, також зазначено - батько [PERSON], мати - [PERSON], видане Малинським районним бюро ЗАГС Житомирської області, [INFO], серія [NUMBER]; - свідоцтво про народження (повторне) [INFO] року [PERSON], місце народження м. Малин, Житомирської області, про що [INFO] за № 147 записано в книзі реєстрації актів про народження, зазначено батько - [PERSON], мати - [PERSON], видане Малинським районним бюро ЗАГС Житомирської області, [INFO], серія [NUMBER]. - свідоцтво про народження (повторне) [INFO] року [PERSON], місце народження м. Київ, про що 19 березня 1927 за № 570 записано в книзі записів актів громадського стану про народження, також зазначено батько [PERSON], мати [PERSON], видане Жовтневим ЗАГС м. Києва, [INFO], серія [NUMBER]; - свідоцтво про укладення шлюбу 10 лютого 1976 року між [PERSON] та [PERSON], видане Жовтневим ЗАГС м. Києва,серія [NUMBER]; - свідоцтво про народження [INFO] року [PERSON], місце народження: Київська область, Києво- Святошинський район, с. Мироцьке, про що 01 вересня 1987 року записано в книзі реєстрації актів про народження за № 12, також зазначено батько [PERSON], мати [PERSON], видане Мироською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, 01 вересня 1987 року, серія [NUMBER]. / а.с. 15 - 38 / 19 липня 2013 року в межах спадкової справи приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікітенко Ю.М. відповідачу [PERSON] було видано свідоцтво про спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], та внесено відповідну інформацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до інформаційної довідки №117768793 від 20 березня 2018 року 29 липня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу від 21 серпня 2014 року останній продав спірну квартиру відповідачці [PERSON] Встановлено також, що за даним фактом здійснювалося досудове розслідування в кримінальному провадженні №120131100900009907 від 15 серпня 2013 року, в межах якого було встановлено, що надані відповідачем [PERSON] для оформлення спадщини документи зазначеними в них уповноваженими органами не видавалися. Так, з листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області від 11 березня 2014 року вбачається наступне. 09 березня 1965 року виконавчим комітетом Скуратівської сільської ради Малинського району Житомирської області був складений актовий запис про народження [PERSON] за № 6. Під час реєстрації народження [PERSON] (батьку дитини) було видано свідоцтво серія [NUMBER], відмітка про повторну видачу свідоцтва в актовому записі відсутня. Відповідно до відомостей книги видачі бланків свідоцтв про народження за період 1974 - 1975 років, на бланках свідоцтв про реєстрацію акта цивільного стану зазначено серія 1-ТП. Свідоцтво про народження серії [NUMBER] відділ не отримував, що підтверджується відомостями з книг оприбуткування та витрачання бланків свідоцтв відділу з 1969 по 1975 роки. В актовому записі про народження [PERSON] зазначено ім'я матері [PERSON] та шлюб батьків зареєстровано 24 листопада 1963 року Скуратівською сільською радою Малинського району Житомирської області, відповідно до відомостей актового запису про шлюб [PERSON] [INFO] та [PERSON],[INFO], складеного виконавчим комітетом Скуратівської сільської ради Малинського району Житомирської області за № 13 від 24 листопада 1963 року, дошлюбне прізвище нареченої «[PERSON]». З 01 січня 1938 року по 31 грудня 1944 року по первинним, та за 77 років по поновленим актовим записам про народження, з 1938 року по теперішній час актового запису про народження [PERSON] [INFO] по Малинському району за 7 років не зареєстровано. Відповідно до відомостей книги видачі бланків свідоцтв про народження за період 1975 - 1979 роки, на бланках свідоцтв про реєстрації акта цивільного стану зазначено серія 1 - ТП. Свідоцтво про народження серії [NUMBER] відділ не отримував, що підтверджується відомостями з книг оприбуткування та витрачання бланків свідоцтв відділу з 1969 по 1979 роки. Актовий запис про шлюб між [PERSON] та [PERSON], [INFO], відповідно до архівних відомостей по Малинському району не виявлено. / а.с. 72 - 80 / Встановлено також, що 31 січня 2018 року відповідачу [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України. Представник Київської місцевої прокуратури №9 в судовому засіданні зазначила, що справа знаходиться в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва, судовий розгляд справи на даний час триває. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, з урахуванням викладеного вище, відсутності у відповідача [PERSON] права на спадкування після смерті [PERSON], свідоцтво про право на спадщину за законом від 19 липня 2013 року, серія [NUMBER], видане йому , підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності /ст. 203 ЦК України/. Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків його недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Як зазначено вище, відповідач [PERSON] не мав права на спадкування після смерті [PERSON] , а тому отримане ним свідоцтво про право на спадщину є недійсним. За таких обставин, укладеним між ним та відповідачем [PERSON] 29 липня 2013 року договором купівлі-продажу беззаперечно порушуються права та інтереси територіальної громади в особі Київської міської ради, які випливають з встановленого ст. 1277 ЦК України порядку визнання спадщини відумерлою. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині. Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача і в цій частині. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. За змістом ч.2 ст.16 цього кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним. В свою чергу, статтями 387 та 388 ЦК України надано право власнику власнику витребувати майно із чужого незаконного володіння. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову. Виходячи з цього, вчинення двох правочинів щодо спірної квартири між відповідачами, знаходження спірної квартири на даний час у власності набувача [PERSON], висновки суду про недійсність укладеного правочину між відповідачами [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про витребування спірної квартири з незаконного володіння відповідачки [PERSON]на користь Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру на ім.»я відповідачки [PERSON] здійснена на підставі нікчемного правочину, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №15293766 від 21 серпня 2014 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підлягає скасуванню. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду. Виходячи з цих обставин, з відповідачів підлягає стягненню 17 622, 23 гр. судового збору, сплаченого Прокуратурою міста Києва при зверненні до суду.

Outcome: approved