Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивачем [PERSON] заявлені вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого із відповідачем [PERSON] 03 червня 2014 року, з посиланням на те, що шлюб виявився невдалим, останні мають різні характери та погляди на сімейне життя, що було причиною постійних сварок із взаємними образами, останні разом не проживають, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу не можливе. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяви від 26 червня 2020 року позивач [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності, судовий збір просить із відповідача не стягувати. Згідно відзиву від 12 червня 2020 року відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує, зазначає, що сім"я розпалась виключно по вині позивача, через неналежну поведінку якого спільне проживання не можливе, позивач не поважає її, вчиняє у сім"ї психічне насильство. Шлюб припинився виключно по вині позивача. Твердження позивача про проживання сина сторін разом із ним не відповідає дійсності. Просить позов задовольнити частково. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Позов підлягає задоволенню повністю зі слідуючих підстав. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON] .. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.264 ЦПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За таких обставин суд розглядає справу в межах заявлених вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2014 року, останні є батьками [PERSON] , [INFO] , між сторонами виникли неприязні відносини через різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, що суперечить інтересам позивача, і є підставою для неможливості подальшого життя подружжя і збереження шлюбу, при цьому суд враховує, що норми сімейного законодавства не наділяють судові інстанції можливістю примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, відповідно до поданих письмових заяв сторони проти розірвання шлюбу не заперечують, клопотання останніх про надання строку для примирення відсутні. Законними підставами для розірвання шлюбу є ст.ст.105, 110, 112 СК України. Визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу, із врахуванням доказів по справі, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. Клопотання відповідача про відновлення свого дошлюбного прізвища відсутнє. Підтвердження у рішенні суду факту щодо визначення місця проживання дитини сторін при розгляді позову про розірвання шлюбу не відповідає вимогам ст.ст.4, 13, 264 ЦПК України і свідчить про вихід суду за межі своїх повноважень, що є неприпустимим.

Outcome: approved