Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини в актову запис про народження, внесені на підставі ст.135 Сімейного кодексу України. За інформацією КЗ Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м.Маріуполя» від 17.07.2017 року №01-11/1114, після народження дитини при відвідуванні дільничим педіатром та медсестрою квартири [ADDRESS] , де проживає [PERSON] , санітарний стан житлового приміщення і матеріально-побутові умови вкрай незадовільні (захламленність, бруд, душно, відключено газопостачання), працюючих в сім`ї не було. Для дитини не було необхідних речей, в наявності був тільки старий манеж без постільної білизни. Умови проживання сім`ї [PERSON] загрожували життю та здоров`ю дитини. 21.07.2017 року малолітнього [PERSON] за заявою матері було влаштовано до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області». З часу влаштування дитини до дитячого закладу його мати, [PERSON] не створила належних умов для життя та розвитку дитини, не прийняла заходи щодо повернення сина в сім`ю, злісно ухиляється від виконання обов`язків щодо його виховання, утримання та розвитку. З червня 2018 року відповідачка взагалі не підтримує з сином родинних стосунків, не цікавиться його життям, розвитком, станом здоров`я, долею. Умови проживання сім`ї [PERSON] незадовільні, санітарно-гігієнічний стан не відповідає нормам, меблів недостатньо, не створені належні умови для утримання та виховання дитини. З 03.08.2017 року родину [PERSON] взято під соціальний супровід Центральним районним центром соціальних служб у справах сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради з метою повернення дитини до біологічної родини, вирішення проблем недостатнього виховного потенціалу матері, несприятливих умов для повноційного розвитку і проживання дитини, покращення психоемоційного стану членів родини. З 01.09.2017 року відповідач за сприянням фахівця Центру була залучена до відвідування занять «Батьківський клуб» з метою підвищення виховного потенціалу, 01.10.2017 року перебувала на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості. За інформацією Центру від 19.09.2017 року №43.2/19918, відповідачка не прислухалася до рекомендації фахівців, не мала бажання покращувати умови для повернення дитини. За інформацією Центру від 09.07.2019 року №43.2/28122, висновком акту оцінки потреб сім`ї [PERSON] факт складних життєвих обставин в родині [PERSON] підтверджекно. Складність життєвої ситуації полягає у низькому рівні батьківського потенціалу матері, відсутність умов проживання дитини, конфліктних відносинах між матір`ю дитини та бабусею. В квартирі не дотримуються санітарно-гігієнічні норми: брудно, наявні ознаки сирості, відсутнє придатне місце для сну, відпочинку та гри дитини. Помешкання небезпечне для дитини. За інформаціями комунального закладу Маріупольський міський дитячий будинок дитячого типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольського міської ради Донецької області» від 14.02.2019 року №140 та від 22.04.2019 року №582, мати малолітнього [PERSON] , за весь час його перебування у дитячому закладі відвідувала сина 36 разів, в останній раз - 15.06.2018 року. З червня 2018 року до теперішнього часу [PERSON] жодного разу сина не відвідувала, взагалі не цікавиться його долею. Термін тимчасового перебування малолітнього [PERSON] у закладі скінчився 07.05.2018 року. Фактично малолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування. Враховуючи те, що статусу дитини, позбавленої батьківського піклування він не має, так як у нього є мати, дитина не може користуватися пільгами, передбаченими чинним законодавством України. Питання щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] було розглянуто на засіданні Центральноїх районної у м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ММР від 06.03.2019 року, де було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі чого просять суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача - Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, оскільки працює, однак отримує заробітку плату приблизно у розмірі 3000 грн., утримувати сина, створити належні умови для його життя не має можливості. Представник третьої особи - Комунального закладу «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника. Суд, вислухавши сторони, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України «Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21.07.2017 року Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , батьком [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження за №00018402174 вбачається, що батька малолітнього [PERSON] , зазначено за заявою матері на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України як [PERSON] 17.07.2017 року за №01-11/1114 КЗ Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м.Маріуполя» надіслано службі у справах дітей Центральної районної адміністрації лист в якому, зазначено, що [INFO] на адресу [ADDRESS] виписана новороджена дитина з відділення патології новонароджених КЗ «МТМО здоров`я дитини та жінки». 13.07.2017 року працівниками лікарні з [PERSON] було проведено бесіду про санітарний стан житла, догляд за новонародженою дитиною, та останню попереджено про повторний огляд кімнати новородженої дитини через сім днів, на підтвердження чого медичною сестрою складено повідомлення пр сім`ю [PERSON] та докладну на ім`я заступника головного лікаря. 21.07.2017 року малолітнього [PERSON] за заявою матері було влаштовано до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області», про що 07.08.2017 року складено акт про факт передачі дитини. З 03.08.2017 року фахівцем Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ММР, родину [PERSON] взято під соціальний супровід Центральним районним центром соціальних служб у справах сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради з метою повернення дитини до біологічної родини, вирішення проблем недостатнього виховного потенціалу матері, несприятливих умов для повноційного розвитку і проживання дитини, покращення психоемоційного стану членів родини. З 01.09.2017 року відповідач [PERSON] за сприянням фахівця Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ММР, залучена до відвідування занять «Батьківський клуб» з метою підвищення виховного потенціалу, 01.10.2017 року перебувала на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості. В інформації Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ММР від 19.09.2017 року №43.2/19918, зазначено, що відповідачка не прислухалася до рекомендації фахівців, не мала бажання покращувати умови для повернення дитини. Також, за інформацією Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ММР від 09.07.2019 року №43.2/28122, встановлено, надання [PERSON] повторних роз`яснень щодо доцільності подальшої співпраці з родиною в рамках соціального супроводу, на що відповідачка остаточної згоди не надала. Під час візиту фахівцяит Центру зясовано, що в приміщенні не дотримуються санітарно-гігієнічні норми: брудно, наявні ознаки сирості, відсутнє придатне місце для сну, відпочинку та гри дитини. Помешкання небезпечне для дитини. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В листах комунального закладу Маріупольський міський дитячий будинок дитячого типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольського міської ради Донецької області» від 14.02.2019 року №140 та 22.04.2019 року №582, зазначено, що мати малолітнього [PERSON] , за весь час його перебування у дитячому закладі відвідувала сина 36 разів, в останній раз - 15.06.2018 року. З червня 2018 року до теперішнього часу [PERSON] жодного разу сина не відвідувала, взагалі не цікавиться його долею. Термін тимчасового перебування малолітнього [PERSON] у закладі скінчився 07.05.2018 року. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 21.06.2019 року, 04.07.2019 року та 19.07.2019 року вбачається, що санітарний стан житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] незадовільний, відсутні необхідні речі, посуд та спальні місця для литини. В квартирі антисанітарні умови. З довідки виданої ГУ ДПС у Донецькій області вбачається, що сума доходу [PERSON] з 09.07.2019 року по 31.08.2019 року складає 5400 грн. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України". [PERSON] , [INFO] є малолітньою дитиною. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України «Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З Листа № 1495 від 07.08.2017 року, наданого Комунальним «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області» [PERSON] , [INFO] , перебуває в дитячому будинку змішаного типу «Центр опіки» з 07 серпня 2017 року на повному державному забезпеченні. У суду немає підстав ставити під сумнів лист № 1495 від 07.08.2017 року, наданий Комунальним «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області», оскільки факт, викладений в ньому належним чином відповідачем не спростований. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідач не виявляє щодо дитини батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч.2 ст. 143 Сімейного кодексу України, мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов`язана забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Так, п.1, п.2 ч.1 ст. ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, а також у разі, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», із підстав, передбачених п.2, 4, 5 ч.1 ст. 164 СК України, особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки в разі досягнення ними повноліття. Позбавлення батьківських прав неповнолітніх батька, матері можливе лише у випадках, визначених п.1, 3 ч.1 ст. 164 СК, а саме якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважних причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування або якщо вони жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». 06.03.2019 року на засіданні Центральної районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ММР, одноголосно було прийнято рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з рішенням Центральної районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті ММР від 06.03. 2019 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків, позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини [PERSON] , а саме суду надані належні та достовірні докази щодо того, що відповідач не піклується про свою дитину, не здійснила дій щодо покращення санітарного стану житла, та не цікавиться її долею, хоча мала таку можливість. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками та її небажання змінити своє ставлення до дитини. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків має триваючий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої дитини. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, який не отримує від матері необхідної уваги та догляду. З огляду на ці обставини суд вважає доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки це сприятиме інтересам дитини, тому позовні вимоги в частині позбавлення батьківськх прав відповідача щодо малолітньої дитини [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до частин 2,3 статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 2,3 ст. 181 СК України). Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього кодексу), або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачується щомісячно. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки інших стягнень вона не має, стан здоров`я дозволяє здійснювати виплати на утримання дитини. Також з урахуванням вимог ч.2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 31 липня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Органу опіки і піклування Маріупольської міської ради про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК Укpаїни суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved