Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.11.2001 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, від якого вони мають сина [PERSON] 2005 році відповідач [PERSON] залишив сім'ю. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 250 грн. починаючи з 17 травня 2006 року і до його повноліття. 19.12.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідач ніяких взаємин з дитиною не підтримує, не бере участі в її вихованні, не цікавиться станом здоров'я, фізичним, духовним та моральним розвитком. Дитина весь час проживає з матір'ю, яка займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. Позивач стверджує, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому він має бути позбавлений батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] в судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилася проте надала суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився , про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи служба у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Надала суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність. Представник Служби у справах дітей Дніпровського району м. Києва, в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Надали суду заяву, в якій просили слухати справу у їх відсутність. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 19.12.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради № 157 від 23.03.2015 року останній вважає за можливе позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Суд вважає висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради № 157 від 23.03.2015 року обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітнього сина [PERSON] [INFO] та узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. З огляду на викладене, взявши до уваги Рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 23.03.2015 року № 157, висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради № 157 від 23.03.2015 року, суд вважає, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO], а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ст. 88 ЦПК України, судові витрати належить стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved