Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником будинку № 90 по вул. Берегівській в с.Павшино Мукачівського району. В даному будинку також зареєстрований відповідач, який згідно складеного акту обстеження житлово-побутових умов не проживає та не проживав, а тільки був зареєстрований. Реєстрація відповідача в даному будинку відображається на її праві володінні, тобто спричиняє перешкоди в користуванні приміщенням, зокрема при оплаті послуг та оформленні відповідних юридичних документів. В звязку з тим, що вона є власником домоволодіння, порушуються її права на вільне володіння, користування та розпорядження майном, вона звернулася в суд з даним позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не зявилася, однак при подачі до суду матеріалів позовної заяви зазначила, що розгляд справи просить провести без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно та копії [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] являється одноосібним власником житлового будинку за адресою с.Павшино, вул. Берегівська, буд. 90, Мукачівського району. Згідно довідки за № 545 від 21.08.2017 року, виданої виконкомом Павшинської сільської ради [PERSON], дійсно в її будинку зареєстровані: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], онук - [PERSON], [INFO], родич [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за № 546 від 21.08.2017 року, затвердженого сільським головою, особистими підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON] засвідчили, що в с.Павшино, по вул. Берегівській, 90, власником якого є [PERSON], проживають донька власниці [PERSON] та її двоє малолітніх дітей, сама власниця будинку та її син [PERSON], який на даний час служить в лавах УА. В даному будинку проживають тільки вище вказані особи, а громадянин [PERSON], [INFO] в даному будинку ніколи не проживав та не проживає, а тільки був зареєстрований. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами житлового та цивільного законодавства. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житлом внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Збереження жилої площі за тимчасово відсутнім наймачем та членами його сімї в будинках приватного житлового фонду регулюється ст. 163 ЖК України. Відповідно до даної статті за тимчасово відсутніми членами сімї зберігається жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст.71 ЖК України. Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріалами справи встановлено, що підстав для збереження за відповідачем права на проживання в будинку, передбачених вищевказаними нормами, немає, а тому підлягає визнанню судом таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

Outcome: approved