Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, до [PERSON] в якій, з урахуванням прийнятих судом уточнень, просила шлюб, зареєстрований 05 липня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 447, розірвати; стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] вказувала, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 05 липня 2002 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Причиною розірвання шлюбу стало те, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями. Спільне господарство та шлюбні відносини сторони не підтримують з серпня 2016 року. Збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем, на думку позивача, є неможливим. Крім того, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально позивачу та дітям не допомагає, участі у їх вихованні не приймає, внаслідок чого [PERSON] не має можливості сама утримувати дітей. У судове засідання позивач, не з`явилася, повідомлялася про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Однак надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, строк на примирення з відповідачем не потрібен. Крім того, зазначила, що після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що строк на примирення з позивачем йому не потрібен, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 3000 грн. визнає у повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу. Згідно ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 05 липня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 447 (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 05 липня 2002 року). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 грудня 2009 року, видано Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції), та сина - [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 липня 2002 року, видано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції). Згідно зазначених свідоцтв про народження, позивач зазначена матір'ю дітей, відповідач - батьком. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка заявила клопотання, що після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін- «[PERSON]». У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, відповідач клопотань про надання строку на примирення не надавав. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ст. 182 СК України. Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів в твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або отримувача аліментів. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї відповідачем суду не надано. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною людиною, відсутність на його утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, а також, що відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дітей у повному обсязі. Суд зазначає, що згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня представлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.40 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved