Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач, вказуючи, що 9 листопада 2012 року [PERSON] позичив у нього грошові кошти у розмірі 8 300 грн., які обіцяв повернути до 10 травня 2013 року, і хоч обумовлені строки повернення боргу закінчилися, проте відповідач в добровільному порядку боргу не повернув, звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути із відповідача в примусовому порядку вказаний борг із врахуванням індексу інфляції та із нарахуванням відсотків за користування грошими за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України, а також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В судове засідання представник позивача не з»явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився, представив суду заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності, із заявленими вимогами погоджується та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, взявши до уваги письмову заяву відповідача прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав. У відповідності зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 9 листопада 2012 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено письмовий договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 8 300 гривень, які зобов'язувався повернути йому у термін, зазначений у розписці, а саме до 10 травня 2013 року. Д ля підтвердження факту позики грошей представником позивача представлено суду оригінал розписки(а.с.5), яка є доказом укладеного між сторонами договору позики . І хоч відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак із представленої ним суду заяви видно, що він із позовом погоджується та не заперечує проти його задоволення, а тому за наявності для того законних підстав суд у відповідності із вимогами ч. 4 ст. 174 ЦПК України ухвалює рішення про задоволення позову. А так як судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, однак відповідач своїх зобов"язань по виконанню укладеного ним з позивачем договору не виконав, в обумовлений у розписці строк грошей позивачу не повернув, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задоволити і стягнути з відповідача у його користь 8 300 гривень, що складають суму позики. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача 904 грн. 68 коп. інфляційних, 269 грн.75 коп. процентів за користування грошима та 658грн.32коп. процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного Банку України, то ці позовні вимоги позивача також підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором чи законом. Розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved