Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач 05.03.2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, який уточнювала (а.с.1,2,15,16). В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. 14.08.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем від якого мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. 15.06.2015 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON]. 11.08.2015 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду шлюб між ними розірвано. 15.10.2015 року на підставі заяви відповідача, Виконавчим комітетом Нікопольської міської ради винесено рішення, яким було встановлено зустрічі [PERSON] з сином, а саме: один будній день після відвідування дитиною дитячого дошкільного закладу та один вихідний день за попередньою домовленістю з нею та у її присутності. Приблизно декілька місяців відповідач відвідував дитину, після чого припинив спілкування, обґрунтовуючи це тим, що почав нести службу у Збройних силах України. Ще приблизно через півроку він востаннє відвідав дитину, після чого жодної зустрічі не було. З того часу відповідач взагалі не цікавився дитиною, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, не спілкувався з дитиною, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей. Аліменти на утримання дитини відповідач сплачував через Нікопольський МВ ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області. Від виконання інших батьківських обов'язків ухилявся. 04.03.2019 року вона з відповідачем дійшли згоди щодо позбавлення відповідача батьківських прав, на підтвердження чого [PERSON] була складена відповідна заява у нотаріуса Дряблова О.В. На підставі викладеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді від 13.03.2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по справі, почато підготовче провадження, проведення підготовчого засідання призначене на 16.04.2019 року (а.с.19,20). Ухвалою суду від 16.04.2019 року вилучено з кола третіх осіб, що не заявляє самостійних вимог, службу у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області; залучено по справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, - Виконавчий комітет Нікопольської міської ради (а.с.32). Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає (а.с.26). Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.23). Вказав, що з позовом ознайомлений, заперечень не має, пакет документів отримав, відзив надавати не буде. Представник Виконавчого комітету Нікопольської міської ради надала до суду заяву про розгляд справи без її присутності, проти позову не заперечує, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.27). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, те, що позивач, згідно поданої заяви, на позовних вимогах наполягає, а відповідач, згідно поданої заяви, проти позову не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 150,157,164-166 СК України, Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 року ухваленому по справі № 182/3991/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2012 року, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю; вказаним рішенням шлюб між сторонами розірвано (а.с.8 - копія рішення суду від 11.08.2015 року, а.с.9 - копія ухвали суду від 08.05.2018 року про виправлення описки в рішенні суду від 11.08.2015 року). У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO] батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.7 - свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 31 січня 2014 року, актовий запис № 97 від 31 січня 2014 року). Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON].» №749 від 15.10.2015 року визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON], [INFO], через зустрічі: - один будній день після відвідування дитиною дитячого дошкільного закладу та один вихідний день за попередньою домовленістю з матір'ю дитини та в її присутності (а.с.10). Як вбачається з копії заяви [PERSON] від 04.03.2019 року, адресованої органам опіки та піклування, судовим органам, тим, кого це стосується - за належністю, [PERSON] заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], який народився [INFO] в м. Нікополь Дніпропетровської області, Україна (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 31 січня 2014 року, актовий запис № 97 від 31 січня 2014 року); що правові наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ст.166 Сімейного кодексу України, йому нотаріусом роз'яснені. 04.03.2019 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В. засвідчено справжність підпису [PERSON], який зроблено у його присутності, зареєстровано в реєстрі за №226 (а.с.11). На виконання ухвали суду від 13.03.2019 року, служба у справах дітей Нікопольської міської ради до суду надала Висновок № 276 від 10.04.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з якого вбачається наступне. Представниками служби було з'ясовано, що відповідач з 15.06.2015 року сплачує аліменти на утримання свого малолітнього сина [PERSON] на користь матері дитини, [PERSON] через Нікопольський МВ ДВС ГТУЮ. Проте, від виконання інших батьківських обов'язків, покладених на нього, як на батька, ухиляється. Про небажання батька цікавитись станом здоров'я своєї дитини, брати участь у її лікуванні у разі потреби, надавати згоду на проведення відповідних щеплень дитині, займатися його оздоровленням свідчить інформаційна довідка сімейного лікаря. Інформаційна довідка КДНЗ (ясла-садок) №40 «Чебурашка» доводить те, що батько малолітнього [PERSON] відсутній і в навчально-виховному процесі своєї дитини. Із співбесіди з [PERSON] встановлено, що батько дійсно самоусунувся від виховання свого сина, він підтверджує факт відсутності його як батька в житті дитини. Незважаючи на проведену роз'яснювальну роботу з питання належного виконання батьківських обов'язків батька по відношення до своєї малолітньої дитини, 04.03.2019 року [PERSON] заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO], про що нотаріально оформив заяву. Врахувавши викладене, орган опіки та піклування Нікопольської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина України [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.31,31 на звороті). Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON].» №276 від 10.04.2019 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.30). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов'язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом було встановлено, що [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною, його вихованням не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про його потреби. Батько не цікавиться його внутрішнім станом, не створює умов для належного розвитку дитини. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], про що свідчить нотаріально посвідчена заява [PERSON] Згідно поданої відповідачем заяви до суду (а.с.23), проти позову щодо позбавлення його батьківських прав не заперечує. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд вважає, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Поважних причин щодо неможливості [PERSON] виконувати свої обов'язків по вихованню дитини судом не встановлено. Враховуючи викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання сина, а його відношення до своїх батьківських обов'язків виключає участь у житті малолітньої дитини, те, що він свідомо та добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов'язків по вихованню дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved