Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач в особі свого представника - адвоката Стефанківського В.І., який діє на підставі договору про надання професійної правоаої допомоги та ордеру, звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» в яякому просить стягнути на свою користь невиплачене страхове відшкодування, пов`язане із витратами на лікування в розмірі 19 411,58 грн. Позовна заява обґрунтовується тим, що 20.04.2020 року близько 22 год. 15 хв., в м. Харків, по вул. Рибалка, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки «ЗАЗ 110307», державний номер [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження та знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «МКЛ ШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської МР в період з 20.04.2020 року по 30.04.2020 року. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 12020220000000444. Відповідно ухвали Фрунзенським районним судом м.Харкова від 18 09.2020 року [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, [PERSON] на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «ХМСК», поліс № 150025976, аобов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачу, відповідно до Закону, покладається на відповідача, як на страховика. У зв`язку з чим позивач звертався до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 25.08.2020 року, заявою на виплату страхового відшкодування витрат на лікування від 25.08.2020 року, заявою на виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди від 25.08.2020 року та заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності від 16.09.2020 р. Відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 22 035,21 грн. Однак, станом на 02.03.2021 року Страховою компанією здійснено виплату моральної шкоди в розмірі 1 049,30 грн та шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 1 574,33 грн, а страхове відшкодування витрат на лікування в розмірі 19 411,58 грн виплачено не було. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 29 липня 2021 року провадження по справі відкрито. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судове засідання позивач та представник позивача адвокат Стефківський В.І. не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки відповідач суду не повідомив, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно витягу з офіційного сайту МТСБУ на дату дорожньо-транспортної пригоди власник транспортного засобу «ЗАЗ 110307», держаний номер [NUMBER] , був застрахований в ПрАТ «ХМСК», поліс № 150025976 (а.с. 7). У судовому засіданні встановлено, що у провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебувало кримінальне провадження, за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, справа № 645/3140/20 (провадження № 1-кп/645/674/20). Як вбачається з ухвали суду від 18.09.2020 року, 20.04.2020 року [PERSON] приблизно о 21:50 годині, перебуваючи за кермом технічно справного автомобіля «ЗАЗ 110307», д.н. [NUMBER] , рухався зі швидкістю 50 км/год по бул. Б. Хмельницького від пр. Московського в напрямку вул. Танкопія у м. Харкові. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, [PERSON] побачив, як інший транспортний засіб, що рухався перед ним, зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, надалі, не зменшуючи швидкість, здійснив небезпечний маневр праворуч, не зупинив керований ним автомобіль та не дав дороги пішоходу [PERSON] , який переходив проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо по ходу руху автомобіля, чим порушив вимоги п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»; п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . Згідно з висновком судово-медичної експертизи №12-14/339-А/20 від 15 травня 2020 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а саме: закритий уламковий перелом обох кісток правої гомілки у верхній третині із зсувом. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №7/720/721СЕ-20 від 19.05.2020 року, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ЗАЗ 110307», д.н. [NUMBER] , [PERSON] є невідповідності вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо - транспортною пригодою. [PERSON] , у вказаному кримінальному провадженні, було визнано потерпілим. У зв`язку з примиренням винного з потерпілим [PERSON] , [INFO] , було звільнено, від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України. Ухвала набрала законної сили (а.с. 5-6). Згідно ч.ч. 6,7 ст. 82 ЦПК України вирок судув кримінальному провадженні ,ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише впитанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чивчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Згідно листа Національного Банку України «Про розгляд скарги» від 22.03.2021 року, станом на 02.03.2021 року (дата листа Страховика до Національного банку) Страховою компанією здійснено виплату моральної шкоди в розмірі 1 049,30 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1409 від 30.12.2020 року, та здійснено виплату шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 1 574,33 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1410 від 30.12.2020 року (а.с.16-17). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ст.11 ЦК України). Частиною 1 ст. 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно ч. 1 ст. 1177 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини Відповідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавана шкоди, про що наголошено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки". У разі взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, шкода відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно ч. 2 ст. 1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що «у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно ч.ч. 1,3 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пункту 37.1.4. Закону № 1961-IV (чинним на момент виникнення правовідносин) підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Законом не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування. У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону, та не позбавлений можливості за відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування. Така правова позиція відповідає позиції ВС, викладеній у постанові від 05.02.2020 у справі № 748/1893/18, постанові ВП ВС від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15. Обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування установлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами (позиція ВС у справі № 500/2095/15 у постанові від 10.01.2019). Позивач скерував до ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 25.08.2020 року, заяву на виплату страхового відшкодування витрат на лікування від 25.08.2020 року, заяву на виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди від 25.08.2020 року та заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності від 16.09.2020 року (а.с. 8-11). Повідомленням про прийняте рішення від 28.12.2020 року, № 108, відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 22 035,21 грн (а.с. 14). Станом на час розгляду справи у суді страхове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому страховиком не виплачено. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не з`явився, заперечень по суті справи або доказів на підтвердження відшкодування спричиненої шкоди суду не надав. Враховуючи викладене, та те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд при заочному розгляді справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved