Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька в супроводі матері для навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.11.2003 року по 28.05.2013 року включно. У шлюбі у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу і по теперішній час малолітня донька [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] З метою всебічного розвитку малолітньої [PERSON], отримання європейського рівня освіти та підготовки дитини до цивілізованого життя у вільному європейському суспільстві та набуття інших людських якостей [PERSON] для [PERSON] в міжнародній школі «AMADEUS» у місті Відні (Австрія) заброньовано місце навчання, оформлена офіційна угода, та договір про надання послуг №11.40800417 для бронювання освітнього курсу за кордоном від 08.04.2017 року. У пам'ятці про порядок оформлення віз для короткострокового навчання в міжнародній школі «AMADEUS» у місті Відні (Австрія) з переліком необхідних документів для оформлення віз одним з пунктів є дозвіл батька на виїзд дитини, або судове рішення про передачу прав на дитину одному з батьків. 12.04.2017 року [PERSON], направила [PERSON] цінний лист №0100148963252, в якому просила його надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини за кордон на навчання, вказавши місце та термін навчання. Однак, по день пред'явлення вказаного позову до суду, жодної відповіді від [PERSON] не отримала. У позові [PERSON] посилається на ч.3 ст.28, ч.1 ст.29 Конвенції «Про права дитини», що прийнята Організацією Об'єднаних Націй 20.11.1989 року в редакції, що схвалена резолюцією №50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, ратифікована постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991року, де зазначено: Держави-учасниці заохочують і розвивають міжнародне співробітництво з питань, що стосуються освіти, зокрема, з метою сприяння ліквідації невігластва і неписьменності в усьому світі та полегшення доступу до науково-технічних знань і сучасних методів навчання. В цьому зв'язку особлива увага має приділятися потребам країн, що розвиваються(ч.3 ст.28 Конвенції); Держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на: а) розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі; b) виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй; с) виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної; d) підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення; е) виховання поваги до навколишньої природи (ч.1 ст.29 Конвенції). Як вбачається з позову, відповідно до інформації, що розташована на інформаційному сайті OAD (OsterreichischeAustauschdienst), що підтверджується витягом, повний пакет документів повинен подаватися до Посольства Австрії якомога раніше - за 12 тижнів до запланованого початку навчання. З огляду на те, що навчання розпочинається з вересня поточного року, та з урахуванням того, що повний комплект документів має бути подано до Посольства Австрії якомога раніше - за 12 тижнів до запланованого початку навчання, весь пакет документів в тому числі і дозвіл батьків на виїзд дитини за кордон має бути готовий на початок червня 2017року. З позову вбачається, що позивач [PERSON] просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] для навчання за кордон в супроводі матері, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення дитини в Україну без згоди та супроводу батька [PERSON] Позивач у судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Третя особа у судове засідання свого представника також не направила, однак подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника та винести рішення, відповідно до діючого законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.11.2003 року по 28.05.2013 року включно. У зареєстрованому шлюбі у сторін народилась дитина - донька [PERSON], [INFO]. Як встановлено судом, після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] проживає з позивачем [PERSON], яка безпосередньо займається її доглядом та вихованням. Навчання неповнолітньої [PERSON] у міжнародній школі «AMADEUS» у місті Відні (Австрія) сприятиме багатосторонньому її розвитку, вихованню та підготовці до свідомого життя у суспільстві. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально-посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Позивач [PERSON], звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просила надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній дитині без згоди та супроводу її батька. Суд вбачає, що наведені норми права не містять такого положення, яке б унеможливлювало право дитини, що не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, на тимчасовий виїзд з України за кордон з метою навчання. Навпаки, вищезазначені норми права дозволяють такий виїзд на підставі рішення суду. У разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, то сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст.155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Крім того, судом встановлено, що сторони на даний час не спілкуються, відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що також вбачається з поведінки відповідача на письмове звернення позивачки(лист №0100148963252 від 12.04.2017року) до нього про надання дозволу на виїзд дитини за кордон для навчання(відповідач не відповів на звернення), при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди в поза судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька на даний час малоймовірна, приймає до уваги, що у судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або це перебування за межами України має іншу мету, ніж навчання, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved