Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи вимоги тим, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відповідач не спілкується з дитиною, не виконує по відношенню до дитини батьківських обов'язків, передбачених законом та моральними засадами суспільства. Виходячи з викладеного позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], уродженця м. Середина-Буда Сумської області. В судовому засіданні позивач надав пояснення, аналогічні викладеним, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву зі всіма доказами, що підтверджують заперечення не наданий. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON]. Свідок, неповнолітній [PERSON] в присутності психолога та матері, у судовому засіданні повідомив, що за його ініціативою мати звернулась до суду з даним позовом, а тому просить його задовольнити. На підставі вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив таке. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Середино-Будського районного управління юстиції в Сумській області 04 грудня 2003 року. Відразу після народження дитини, [PERSON] перестав цікавитися життям сина, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з ним та не приймав участь у його вихованні. Відповідно до характеристики виданої Середино-Будською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 1 Середино-Будською районною радою Сумської області [PERSON], [INFO], працює на посаді вчителя музики в Середино-Будській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Середино-Будської районної ради Сумської області. За час роботи зарекомендувала себе як досвідчений і відповідальний працівник. У своїй професійній діяльності робить акцент на формування естетичного смаку учнів, на розвиток інтересу до музично-обрядової культури країни та свого народу. Висновком служби у справах дітей Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області № 01-43/68 від 06.03.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON], зазначено, що [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, без поважних причин не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя. Вищевказані фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Аналізуючи вищевказані письмові докази, які зазначені у рішенні, суд приходить до висновку, що вони у [PERSON] Згідно з ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок №01-43/68 від 06.03.2018 Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON]", оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, дійсно, відповідач по справі вихованням свого сина не займається і ухиляється від своїх обов'язків по його утриманню та вихованню, не спілкується з ним і не проявляє турботи, тому він повинен бути позбавлений батьківських прав відносно свого сина.

Outcome: approved