Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Звертаючись до суду, позивачка в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що відповідач [PERSON] - її рідний брат. [PERSON] через перенесену черепно-мозкову травму страждає на психічне захворювання; за станом здоров`я не здатен розуміти значення своїх дій і керувати ними. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.10.1994 р. [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням виконавчого комітету Баглійської районної ради Дніпропетровської області від 27.05.1998 року № 156 вона призначена опікуном недієздатного [PERSON] [INFO] померла їхня мати [PERSON] , заповіту не залишила. Вона і [PERSON] є спадкоємцями матері 1-ї черги за законом. [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 червня 1999 року фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська належала квартира [ADDRESS] . Право власності [PERSON] , [PERSON] на квартиру зареєстроване в Обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі № 141, під № 21943. В цій квартирі були зареєстровані відповідач [PERSON] та [PERSON] до дня її смерті. Її мати і брат мали рівне право на приватизацію квартири, в якій мешкали. Приватизувавши квартиру, кожен з них набув рівну з іншим частку квартири у власність, тобто 1/2 частку в праві спільної сумісної власності. Так, померлій [INFO] [PERSON] , одній з двох співвласників квартири, належала на праві приватної власності 1/2 частка квартири [ADDRESS] , а інша 1/2 частка квартири належить [PERSON] . У вищевказаній квартирі були зареєстровані відповідач [PERSON] та [PERSON] до дня її смерті, отже, відповідач [PERSON] є особою, що фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] . Позивачка зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , але з січня 2012 року по грудень 2017 року постійно проживала без реєстрації в квартирі [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] і братом [PERSON] , а тому теж є особою, що фактично прийняла спадщину матері за законом. Її переїзд на постійне проживання в квартиру [ADDRESS] до матері і брата був викликаний поважними причинами. Станом на січень 2013 року значно погіршився стан здоров`я її матері: вона перенесла інсульт, не могла самостійно пересуватися, потребувала сторонньої допомоги. Її брат [PERSON] не міг надати матері допомогу, бо сам через проблеми із психікою був безпорадним. Відповідно і її хвора мати вже не могла доглядати за психічно хворим сином. Тому у січні 2013 року вона забрала свої особисті речі, документи, частково - предмети побуту (постільну білизну, подушки, ковдри, телевізор, діван, тощо) та переїхала у квартиру матері і брата, щоб доглядати за близькими людьми, що потребували допомоги. Вона два з половиною роки доглядала за безпорадною матір`ю, піклувалась про брата, а після смерті матері вона поховала її та залишилась проживати в спірній квартирі, щоб доглядати за недієздатним братом. В грудні 2017 року [PERSON] в неадекватному стані влаштував скандал і вигнав її з квартири. На цей час він знаходиться під наглядом спеціалістів психіатрів у Стародобропільському психоневрологічному інтернаті у м. Кривий ріг. В березні 2019 року вона звернулась до Другої кам`янської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . На підставі її заяви Другою кам`янською державною нотаріальною конторою 27.03.2019 року була заведена спадкова за реєстраційним № 63966769 (номер справи у нотаріуса 188/2019). Постановою державного нотаріуса Другої кам`янської державної нотаріальної контори О.А.Астаховою від 27 березня 2019 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку із пропущенням строку на прийняття спадщини, оскільки вона не зверталась у шестимісячний строк з дня смерті матері до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Отже, спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , фактично успадкували два спадкоємця померлої за законом 1-ї черги, її діти: відповідач [PERSON] і вона [PERSON] , бо вони обоє постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, кожний з них успадкував по 1/4 частці спірної квартири (1/2:2=1/4) На підставі зазначеного позивач просила встановити факт того, що вона - [PERSON] , постійно проживала разом із спадкодавцем - матір`ю [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто до дня її смерті, що настала [INFO] ; визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі обґрунтувавши їх доказами, викладеними за текстом позовної заяви. Також просила суд судові витрати, не стягувати з відповідача та залишити їх за позивачем. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Через канцелярію Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутністю представника відповідача, заперечень на позов не надано. Представник третьої особи - опікунської ради при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи - Другої кам`янської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутністю їхнього представника, заперечень на позов не надано. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживала за адресою: [ADDRESS] , протягом 45 (сорок п`ять) років, на одній площадці з нею в квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON] разом з сином [PERSON] , який був інвалідом. [PERSON] хворіла, у неї було 3 (три) інсульти, після 3 (третього) інсульту, а саме з січня 2013 року її дочка [PERSON] , переїхала до матері і проживала в квартирі [ADDRESS] приблизно до кінця 2017 року. [PERSON] постійно проживала з матір`ю, т.я. її мати не могла себе обслуговувати і в квартирі ще був її хворий брат інвалід [PERSON] , який прийшов з армії та потрапив у ДТП, після чого залишився інвалідом, має психічне захворювання. Свідок також підтвердила, що з січня 2013 року по грудень 2017 року [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , їй це відомо, оскільки вона кожного дня приходила до них додому змірювати тиск та робити уколи хворій [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає родину позивача приблизно з 1968 року, так як є їхньою сусідкою та проживає за адресою: [ADDRESS] . Її мама дружила з матір`ю [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] була дуже хвора та потребувала постійного стороннього догляду, у неї кілька разів були інсульти і вона погано ходила, у неї була повністю паралізована права сторона, тому [PERSON] переїхала жити до матері. [PERSON] проживала в квартирі матері з січня 2013 року по грудень 2017 року, їй це відомо, т.я вона кожного дня ходила до них у гості, оскільки дружить з [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. . Відповідач не надав заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності суд приходить до наступних висновків: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 червня 1999 року фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська на праві власності належала квартира [ADDRESS] (ар.с.18). Згідно з копією свідоцтва про смерть від 03 жовтня 2019 року серії [NUMBER] (ар.с.12) [PERSON] померла [INFO] ; Той факт, що позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] від 01.06.1954 року серії [NUMBER] (ар.с.13), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00022216708 від 26.02.2019 р., з якого вбачається, що [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (ар.с.14), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00022841003 від 14.05.2019 р., з якого вбачається, що [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (ар.с.15); копією свідоцтва про укладення шлюбу від 14.01.1984р. серії [NUMBER] , з якого вбачається, що позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (ар.с.16). [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , по день своєї смерті [INFO] , що підтверджується довідкою ТОВ «Абонент ХХІ» від 28.09.2015р. (ар.с.21). Факт того, що позивач [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з січня 2013 року по грудень 2017 року з матір`ю [PERSON] без реєстрації, підтверджується актом № 116 від 15.02.2019 року виданим директором КП КМР «УКОЖФ» Т.І. Щебетовою (ар.с.17). Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦПК України, судовим порядком можуть бути встановлені факти, від яких належить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Визначаючись щодо даної позовної вимоги, суд враховує положення вказаних вище норм законодавства, а також ту обставину, що домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, протилежного судом не встановлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися правом власності на вказане майно. Відповідно до ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином позивачка вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до копії постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 27.03.2019 року виданої державним нотаріусом Другої кам`янської державної нотаріальної контори О.А. Астаховою, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку із пропущенням строку на прийняття спадщини, оскільки вона не зверталась у шестимісячний строк з дня смерті матері до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно з даними Спадкового реєстру Міністерства юстиції України, спадкова справа після померлої, 23 вересня 2015 року [PERSON] заводилась за заявою [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину не видавалося. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Заперечень проти позову відповідачем не надано, тому доводи позивача нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. На підставі викладеного, суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, а отже має право на спадкування і визнання за ним права власності на спадкове майно, що в свою чергу не порушить права інших осіб, а тому позов в цій частині вимог також підлягає задоволенню. Від стягнення з відповідача судових витрат позивач відмовилась, а отже вони залишаються за позивачем.

Outcome: approved