Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся у суд із позовом до Пийтерфолівської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивача- [PERSON] , про що 10.02.2005 року складено відповідний актовий запис №12 та видано свідоцтво про смерть. Позивач [PERSON] , [INFO] являється сином спадкодавця [PERSON] . Після смерті матері позивача, відкрилась спадщина на все належне їй майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА №500 від 27.08.2001 року. Покійна [PERSON] за життя заповідального розпорядження не залишила. Ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємцем даного спадкового майна є позивач [PERSON] , який спільно проживав із матір`ю на час її смерті, звернувся до нотаріуса, але отримав відмову, оскільки позивачем не представлено оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Листом № 39/01-16 від 20.02.2020 року державний нотаріус зазначив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом/за заповітом/ після померлої [PERSON] , немає можливості, оскільки немає правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Нечаєв В.В., подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені ним позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник Пийтерфолівської сільської ради, про день, час та місце розгляду справи, будучи належним чином повідомленим своєчасно, у підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечують відносно заявлених [PERSON] позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача- [PERSON] , про що 10.02.2005 року складено відповідний актовий запис №12 та видано свідоцтво про смерть (а.с.8). Позивач [PERSON] , [INFO] являється сином [PERSON] , про що 07.09.1960 року складено відповідний актовий запис № 39 та видано свідоцтво про народження (а.с.6). Після смерті матері відкрилась спадщина на все належне їй майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , що належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА №500 від 27.08.2001 року. Покійна [PERSON] за життя не склала заповіт на користь свого сина-позивача [PERSON] , а тому спадкування належного її майна здійснюється за законом. Ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємцем даного спадкового майна є позивач [PERSON] , який спільно проживав із матір`ю на час її смерті, звернувся до нотаріуса, але отримав відмову, оскільки позивачем не представлено оригіналу правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Щодо інших можливих спадкоємців за законом, то слід зазначити, що чоловік [PERSON] [PERSON] помер ще 23 років тому (а.с.9), а дочка (сестра позивача) - [PERSON] , давно проживає і зареєстрована в селі Дівичне (Форголань). Однак всі інші можливі спадкоємці ніколи не зверталися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а відповідно до довідок Пийтерфолвівської сільської ради від 10.02.2020 року за № 02-23/99 та за № 02-23/100 на час смерті [PERSON] з нею проживали тільки сам позивач (син) [PERSON] його дружина - [PERSON] та їхні сини - [PERSON] та [PERSON] (а.с.22-23). Таким чином, [PERSON] прийняв одноосібно спадщину, оскільки спільно проживав з [PERSON] на час її смерті. Листом № 39/01-16 від 20.02.2020 року державний нотаріус зазначив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом/за заповітом/ після померлої [PERSON] , немає можливості, оскільки немає правовстановлюючих документів на спадкове майно, поскільки оригінал свідоцтва втрачений за життя [PERSON] . Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таке ж положення продубльовано у новому Законі України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме у статті 19. Позивач є спадкоємцем померлої, спадщину прийняв належним чином, оскільки проживав на день смерті матері за однією адресою, а після смерті матері - вступив у фактичне володіння та користування житловим будинком, але оформити спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документу. Відповідно до лист-відмови нотаріуса, видати свідоцтво про право на спадщину не вдається можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.25). Відповідно до довідок Пийтерфолівської селищної ради, позивач проживав на день смерті спадкодавця в спірному будинку, а й отже спадщину прийняв. Спадковий житловий будинок з моменту побудови і до цього часу знаходяться в населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Отже, як передбачено ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги про визнання за ним права власності на спадкове майно, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом має законне право на визнання за ним права власності на спадковий житловий будинок в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved