Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач в позовній заяві вказав, що він є власником будинку № 8 по вул. Долинська в м. Жмеринка. В цьому ж будинку зареєстровані відповідачі по справі: з 1995 року [PERSON], яка до 26 квітня 2011 року була дружиною позивача, [PERSON] син [PERSON] від першого шлюбу та [PERSON] донька позивача та [PERSON]. Починаючи з квітня 2011 року відповідачі не проживають за місцем реєстрації, однак не бажають добровільно знятися з реєстраційного обліку. Позивач в позовній заяві просив позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, не заперечував щодо винесення заочного рішення у звязку з неявкою відповідачів. Пояснив, що реєстрація відповідачів позбавляє його права на одержання субсидії. Відповідачі ні в попереднє, ні в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. У зв'язку з цим суд, відповідно до ст. 225 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копії договору дарування позивач є власником житлового будинку з господарським будівлями по вул. Долинська, 8 в м. Жмеринка (а.с.13) та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за цією ж адресою, площею 0,0779 га (а.с.14). Згідно з копією домової книги відповідачі зареєстровані [INFO] (а.с.7-11). Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 26 квітня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.12). Згідно з довідкою квартального комітету «Кавказ» від 19 жовтня 2015 року відповідачі не проживають [INFO] з 2011 року, хоча значаться зареєстрованими по даній адресі (а.с.15). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивач є власником спірного будинку, проживання та реєстрація відповідачів в цьому будинку перешкоджає реалізації права власності та розпорядження ним, то відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням та усунути [PERSON] перешкоди в користуванні належним йому житлом шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 487,20 грн. судового збору підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідачів солідарно на його користь.

Outcome: approved