Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказує, що він був звільнений з роботи у ПрАТ «Рівнеазот» 30.03.2017 року, розрахунку при звільненні з ним не проведено у зв»язку з чим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2017 року з відповідача було стягнуто нараховану, але невиплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Остаточний розрахунок з ним проведено 12.02.2018 року. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 55 269 гривень за період з 04.10.2017 року - дня, по який стягнуто середній заробіток ухваленим рішенням суду по 12.02.2018 року - день фактичного з ним розрахунку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути в його відсутність за наявними у ній матеріалами. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою виплати заробітку. Одночасно зазначив, що позивачем при розрахунках невірно вказана кількість днів затримки розрахунку, оскільки враховано дату виплати коштів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими сторони обгрунтовують свої вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто на його користь із ПрАТ «Рівнеазот» 138545 грн. 55 коп. заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. (а.с. 7-9). Рішення суду набрало законної сили 05 січня 2018 року. Відповідно до виписки по картковому рахунку № [NUMBER] [PERSON] 12.02.2018 року на картковий рахунок зараховано 138545,55 гривень заробітної плати. А отже саме цей день слід вважати днем остаточного розрахунку з позивачем. За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як вбачається із роз»яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У зв»язку з викладеним посилання представника відповідача на цю обставину, як на обставину, що виключає вину відповідача у не здійсненні розрахунку не приймається судом до уваги. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статі 117 цього кодексу. Аналіз наведених положень ст.117 КЗпП України свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19.10.2017 року середньоденна заробітна плата позивача складає 621 гривню. Такий же розмір вказав представник відповідача у своєму відзиві на позов при здійсненні розрахунків, а отже згаданий розмір він не оспорює. Отже, за період з 05 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку з відповідачем 11.02.2017 року розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 88 робочих днів Х 621 грн. середньоденного заробітку = 54648 грн. 00 коп. Заперечень щодо здійсненого розрахунку відповідача позивач не висловив, а отже суд приймає вказаний розрахунок до уваги, оскільки він здійснений правильно і у відповідності до вимог закону. Щодо посилання представника відповідача на те, що вини ПрАТ « Рівнеазот» у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» Рівнеазот» діяло у стані крайньої необхідності, так як не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал», крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію, та прохання на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України звільнити ПрАТ « Рівнеазот» від відшкодування шкоди суд зазначає наступне. Оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобов»язань, так як правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди суд вважає, що дане посилання є безпідставним і відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за затримку розрахунку, якою є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved