Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.10.2016 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №24, по вулиці Тімірязєва, в місті Одесі. У позовній заяві позивач посилається на те, що 22.11.1996 року був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] 1/5 частину житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 24. Після того, як [PERSON] зареєстрував своє право власності на вказану частину житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 24, [PERSON] з реєстраційного обліку не знявся та виїхав до іншої країни. 27.10.2010 року помер [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2011 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON]. 28.04.2012 року КУ «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» видало витяг про державну реєстрацію прав, [PERSON], на 6/25 частин житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 24, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2011 року, після смерті свого чоловіка [PERSON]. 08.10.2016 року [PERSON] ОСМД «Золотой берег» було видано довідку №253, яка свідчить, що в будинку за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 24 зареєстровано п'ять осіб, та зазначено, що [PERSON] не проживає. 06.10.2016 року було складено акт про те що громадянин [PERSON] починаючи з 1996 року не проживає у будинку за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 24. Таким чином, відповідач не є членом сім'ї власника квартири. Враховуючи вищевикладене, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON]Б та її представник [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.23) [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], та саме за цією адресою направлялись судові повістки на імя [PERSON]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON]підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно з договором дарування від 22 листопада 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №10-5459, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар 1/5 частку житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, 24. [PERSON] було зареєстровано своє право власності в КП «ОМБТІ та РОН» 27.11.1996 року, №197 стр.240 реєстр.19843. 27 жовтня 2010 [PERSON] помер. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 09.12.2011 року, справа №2-6612/2011, визнано за [PERSON] право власності на 6/25 часток житлового будинку №24, по вулиці Тімірязєва, в місті Одесі, після смерті чоловіка [PERSON], померлого 27 жовтня 2010 року, яка складається в цілому з: камяного жилого будинку, загальною жилою площею 172,7 кв.м., та надвірними спорудами «Б», «С» - літні кухні, «В» - сарай, «Ж» - душ, IV, V, XII, XIII, XV, XVI мостіння, VI-VIІІ шахт, 1, 4, 8-10, 11, 13, 19- огорож, розташованих на земельній ділянці розміром 1100 кв.м. Рішення суду вступило в законну силу 20.12.2011 року. [PERSON] зареєструвала своє право власності на підставі вказаного рішення суду на нерухоме майно в КП «ОМБТІ та РОН» 28.04.2012 року, номер запису 19843 в книзі:153доп-41. Надалі позивачеві стало відомо, що у зазначеному будинку залишився бути зареєстрованим колишній власник [PERSON]. Згідно з довідкою Органу самоорганізації населення «Золотий берег» №253 від 08.10.2016 року, в будинку №24 по вулиці Тімірязєва в місті Одесі зареєстровані пять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], який не мешкає у вказаному будинку. Згідно з актами від 06.10.2016 року, вбачається, що мешканці сусідніх будинків підтверджують, що [PERSON], з грудня 1996 року в будинку №24 по вулиці Тімірязєва, в місті Одесі не мешкає. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши матеріали справи, вбачається, що відповідач не мешкає у будинку №24, за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, речей відповідача на спірній жилій площі немає, вселитись він не намагався. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважне або тимчасово. Згідно з абз.3 п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за №5 від 07.02.2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно зі ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що є підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком №24, за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва.

Outcome: approved