Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заробітної плати не виплаченої при звільненні працівника. В позові посилаються на те, що він працював начальником обласного управління «Чернівціекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною до 07.07.2015 року. Вказує на те, що наказом по підприємству від 07.07.2015 року № 226к його звільнено, у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п.2 ст. 49 КЗпП України. Крім цього в позові посилається на те, що при розрахунку в день звільнення йому, у порушення приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України, не виплачено заробітну плату та вихідну допомогу. У зв'язку з чим був змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Посилається на те, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.12.2015 року по справі № 726/21 84/15-ц(2/726/519/15) позов задоволено повністю у сумі 62689,89 грн. і стягнуто заборгованість станом на час звернення до суду з позовною заявою. Вказує на те, що не зважаючи на рішення суду відповідач заборгованість по заробітній платі не сплатив і рішення суду не виконав. Просить стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку в сумі 31451,55 грн. Витрати по сплаті судового збору покласти на Державне підприємство з питань поводження з відходами як вторинною сировиною. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та подала до суду заперечення на позов в якому вказує на те, що Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною в повному обсязі було нараховано належну заробітну плату та інші передбачені законодавством виплати. Дана обставина, зокрема, підтверджується Довідкою про середню заробітну плату, яку надав позивач. Однак, у зв'язку з арештом спеціального рахунку підприємства, відкритого в Державному казначействі України, з якого безпосередньо здійснюється виплата заробітної плати працівникам підприємства та обов'язкові платежі до бюджету, не проведено виплат. З метою виплати заробітної плати та обов'язкових платежів до бюджету підприємство надало УДКСУ у Печерському районі платіжні доручення та підтвердні документи для здійснення відповідних виплат. Проте платіжні доручення й досі залишаються без виконання та знаходяться в УДКСУ у Печерському районі яке повідомило підприємство, що оплата згідно з поданими платіжними дорученнями буде здійснена лише після списання у повному обсязі, коштів за рішенням суду, незважаючи на те, що ч. 3 статті 15 Закону Україну «Про оплату праці» від 24.03.1995, №108/95-ВР передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Вважають, що з боку УДКСУ у Печерському районі вбачається неврахування та порушення ряду вимог нормативно правових актів та законів України, зокрема таких як: Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 та Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 №1280. Однак Управління державної казначейської служби у Печерському районі не виконує виплати заробітної плати. У зв'язку з вищевикладеним підприємство звернулось до Окружного адміністративного суду з позовом про визнання дій Управління державної казначейської служби у Печерському районі неправомірними та зобов'язання УДКСУ у Печерському районі здійснити оплату праці в першочерговому порядку. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі № 826/12585/15 позов підприємства було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва щодо нездійснення оплати праці працівникам підприємства у першочерговому порядку та зобов'язано провести відповідні виплати. В запереченні вказує на те, що підприємство вживає всіх можливих заходів в найкоротші терміни здійснити всі належні виплати, та буде й надалі вживати заходи в межах законодавства, спрямовані на погашення заборгованості по заробітній платі та обов'язкових платежів до бюджету. Крім цього, зважаючи на вищевикладені обставини, заборгованість із виплати заробітної плати виникла не з вини підприємства, а отже, підстави у нарахуванні виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відсутні. На підставі викладеного просить суд відмовити в позові повністю. Суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді, відповідно до вимог ст 224-226 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно наказу Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною від 07.07.2015 року № 226к [PERSON] [INFO] звільнено, у зв'язку зі скороченням штату працівників, згідно п.2 ст. 49 КЗпП України. Судом встановлено, що згідно рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.12.2015 року по справі № 726/21 84/15-ц (2/726/519/15) позов задоволено повністю у сумі 62689,89 грн. і стягнуто заборгованість станом на час звернення до суду (26.10.2015) з позовною заявою [PERSON], відповідачем заборгованість по заробітній платі не погашена та рішення суду не виконано. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом встановлено, що згідно рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 01.12.2015 року по справі 726/2184/15-ц (2/726/519/15), факт невиплати заробітної плати встановлено. Згідно рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 року по справі № 1-5/2012 невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до положень статті 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, середня заробітна плата позивача [PERSON] за один робочий день становить 247,65 гри., фактичний розрахунок не здійснено і досі. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.12.2015 року № 726/2184/15-ц (2/726/519/15) стягнуто з Державного підприємства «Укрекоресурси» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 20059,65 грн., дана сума розрахована станом на 26.10.2015 року. На день пред'явлення позову (25.04.2016 року) сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку відповідач Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною зобов'язаний сплатити на користь [PERSON] 31451,55 грн.(247,65 грн. - середня заробітна плата за один робочий день, 127 - кількість робочих днів). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЗУ "Про оплату праці" при укладенні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть проводитися відрахування у випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст.57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного, суд приходить до наступних висновків. Відповідачем обгрунтовуються свої заперечення постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.12.2015 року у справі № 826/12585/15, згідно якої позов підприємства було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби у Печерському районі м. Києва щодо нездійснення оплати праці працівникам підприємства у першочерговому порядку та зобов'язано провести відповідні виплати. Проте даний доказ є неналежним, оскільки вказана постанова не завірена та без зазначення дати вступу її в законну силу. На підставі викладеного та матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обємі. Слід стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день звернення до суду 25.04.2016 року в сумі 31451,55 грн. та судові витрати на користь держави у розмірі 551,20 грн. Судові витрати стягнути відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved