Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] подала до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 червня 2016 року у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 3 000 гривень, з врахуванням індексації, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, з травня 2020 року у них фактично припинилися шлюбні відносини, у них різні погляди на життя, відсутні взаєморозуміння та спільні інтереси, між ними втрачено почуття любові та поваги, спільного господарства не ведуть. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. При цьому вказує, що від шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] , який повністю перебуває на її утриманні. При цьому, відповідач усунувся від свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей, незважаючи на те, що є працездатним, часто виїжджає за кордон для отримання заробітку, на утримані в нього немає іншої родини, неповнолітніх чи малолітніх дітей, батьків які потребують особливого догляду чи додаткових витрат. Натомість вона перебуває у соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, що унеможливлює отримання доходу для належного забезпечення дитини. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на їх неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 3000 гривень, з врахуванням індексації, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2020 року відкрито провадження за вищевказаним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Також ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2020 року позивачці [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. 16 жовтня 2020 року відповідач надав суду відзив на позов у якому зазначає, що на підставі рішення суду з нього на користь позивачки проводиться стягнення аліментів на утримання їх спільного сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу. Разом з цим він перебуваючи на посаді тесляра у ТОВ «Інтенсбуд» отримує мінімальну заробітню плату яка в середньому становить 5\~000 грн. на місяць. Тому враховуючи розмір його заробітку та перебування на утриманні ще одної дитини проти задоволення позову заперечує частково та просить стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1 000 грн. 26 жовтня 2020 року представник позивача [PERSON] надав суду відповідь на відзив у якому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3\~000 грн. на утримання сина [PERSON] підтримує та просить задовольнити, при цьому зазначаючи що у відповідача відсутні будь які об`єктивні причини, які б вказували на його неспроможність сплачувати аліменти у запропонованому розмірі, оскільки стан його здоров`я є задовільним, він є працездатним, а також обов`язок з утримання непрацездатних батьків або дружини в нього відсутній. 29 жовтня 2020 року представником позивача [PERSON] змінено предмет позову про що надано суду відповідну заяву у якій позивачка просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрованого 23 червня 2016 року у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 500 гривень, з врахуванням індексації, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та змінити розмір стягуваних аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2009 року у справі №2-7181/09 призначивши новий розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання даним рішення законної сили. Представник позивача Молинь Р.П. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечили. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 888. У сторін є спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 11 квітня 2018 року та син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції 26 грудня 2006 року. Згідно зі ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3\~ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги\~ст. 110 СК. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2\~ст.\~114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд зазначає наступне: Згідно довідки №806 виданої ДП «Фаворит-1» ПП «Дружба сервіс-житло 1» 07 серпня 2020 року позивач [PERSON] проживає по [ADDRESS] . За вказаною адресою разом із позивачкою проживають неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із виписки з наказу виданого Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею від 29 травня 2018 року №73-к [PERSON] у період з 29 травня 2018 року по 06 квітня 2021 року надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 06 липня 2020 року №2732 станом на 25 червня 2020 року дохід позивача [PERSON] за 4 квартал 2019 року склав 2\~580 грн., за 1 квартал 2020 року 2\~580 грн. соціальної допомоги. Сума доходу відповідача [PERSON] за період з 04 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року під час його перебуваючи на посаді тесляра у ТОВ «Інтенсбуд», без урахування аліментів становить 29\~524 грн., що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Інтенсбуд» 29 вересня 2020 року за №187/09. Положеннями\~статті 141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1\~статті 141 Сімейного кодексу України\~визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. У Постанові Верховного Суду прийнятій у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 755/14148/18, провадження №61-11325св19) Верховний Суд зауважив, що у разі спору про стягнення аліментів суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно з частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею\~\~7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком\~до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до частини другої\~статті 184 СК України\~розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2009 року у справі №2-7181/09 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 21 вересня 2009 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідки №77158 виданої Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 24 вересня 2020 року виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на виконанні у відділі не перебували та не перебувають. Відповідно до частини 3\~статті 181 СК України\~спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного та враховуючи рівність обов`язку кожного з батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання, відсутність істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, зокрема відповідачем не надано суду жодних доказів щодо того, що за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем він не може утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також доказів перебування у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, відсутність заперечень зі сторони відповідача щодо суми аліментів в розмірі 1\~500 грн. на кожну дитину, з урахуванням інтересів та потреб дітей суд дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1\~500 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття та змінити спосіб стягнення аліментів встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 жовтня 2009 року у справі №2-7181/09 стягуючи з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання даним рішення законної сили Згідно ч.1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що згідно ухвали судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2020 року позивачці [PERSON] відстрочено сплату судового збору передбаченого за сплату позовної вимоги про розірвання шлюбу до ухвалення судового рішення у справі та беручи до уваги, що від сплати судового збору за пред`явлення вимоги про стягнення аліментів позивачка звільнена відповідно до вимог закону, тому\~з відповідача в дохід держави слід стягнути 1 681,60 гривень судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України На підставі наведеного та

Outcome: approved