Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

Позивач відповідно до уточненої позовної заяви звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. На обґрунтування позову позивач вказав, що власниками будинку за адресою: [ADDRESS] були [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . На даний час залишився один власник [PERSON] 11.10.2017 року між ним та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За умовами даного договору він повністю віддав відповідачам вартість 54000 грн. придбаного за договором купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідач [PERSON] в свою чергу надав йому розписку про те, що отримав від нього кошти за будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в зазначеній розписці було зазначено, що 11.11.2017 року буде укладено в нотаріальній конторі договір купівлі-продажу вищевказаного будинку, витрати по оформленню угоди сторони розподіляють порівну між собою. З 11.11.2017 року він з сім`єю переїхали до вище вказаного будинку та постійно там проживають. Ним уже зроблено ремонт в будинку та він будує надвірні будівлі. Цей факт підтверджується довідкою сільської ради. Неодноразово він телефонував відповідачу з проханням оформити договір купівлі-продажу будинку в нотаріальному порядку, але його прохання ігнорувалися. В зв`язку з вище викладеними обставинами позивач просить: 1. Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 11.10.2017 року житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 2. Визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 26.03.2013 року, витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 1639406, 1639522 від 26.03.2013 року будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності кожному по Ѕ частині [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 10). Відповідно до договору купівлі-продажу 11.10.2017 року між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони, які виступили продавцями та [PERSON] з другої сторони, який являється покупцем було укладено договір купівлі-продажу. Згідно даного договору [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] прийняв житловий будинок з надвірними будівлями 1969 року побудови. Продаж будинку вчинено за 54000 грн. Продавці отримали кошти повністю, претензій до покупця не мають (а.с. 38-39). З копії розписки написаної [PERSON] вбачається, що він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 54000 грн. за продаж будинку за адресою: [ADDRESS] . Крім того в розписці зазначено, що [PERSON] зобов`язується оформити договір купівлі-продажу до 11.11.2017 року з [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 40). Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатись у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При вирішенні справи по суті суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в Постанові ВСУ № 6-1288цс17 від 06 вересня 2017 року, згідно якої суди дійшли неправильного висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується до спірних правовідносин у зв`язку з необхідністю державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року:" Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу будинку. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд констатує, що позивач письмовими доказами по справі довів правомірність та обґрунтованість позовних вимог, в результаті чого позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved