Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Одеський державний університет внутрішніх справ звернувся до Веселинівського районного суду Миколаївської області із позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання. В позовній заяві позивач вказав, що у 2010 році [PERSON] був зарахований до Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлений на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання у відповідності до наказу від 16.08.2010 р. №133 о/с. Відповідач [PERSON] закінчив Університет, отримав диплом фахівця та був відряджений для подальшого проходження служби до УМВС України в Миколаївській області згідно наказу університету №10 о/с від 25.02.2014року. Наказом начальника УМВС України в Миколаївській області від 11.13.2014року №59 о/с [PERSON] призначений на посаду слідчого СВ Веселинівського РВ УМВС .України в Миколаївській області. Однак, згідно наказу УМВС України в Миколаївській області №288 о/с від 05.10.2015 відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «Ж» ( за власним бажанням) з посади. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про міліцію», особи навчального складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. В позові вказується, що у звязку з тим, що відповідач протягом значного проміжку часу добровільно не відшкодував витрати, понесені університетом на його навчання, Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом згідно якого просить стягнути 39458 грн. 95 коп. У судове засідання представник Одеського державного університету внутрішніх справ [PERSON] не з'явилася, надала до суду клопотання, в якому зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу у відсутність представника позивача за наявними матеріалами у справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 28.11.2018 року позов визнав частково та зазначив що згоден відшкодувати 10000 тисяч гривень за рік проживання в казармі. В інші судові засідання до зали судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням.Про причини неявки суд не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не зявилися до зали судового засідання. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач не надав до суду відзив, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, та те, що представник позивача надала згоду на проведення судового засідання у відсутність відповідача, то суд вважає за необхідне розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що згідно\~послужного списку\~[PERSON]П,\~наказом Одеського\~державного університету\~внутрішніх справ\~від 16.08.2010\~року №133\~о/с\~ було\~зараховано до\~складу курсантів\~Одеського державного\~університету внутрішніх\~справ, поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. Відповідач закінчив Університет, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до СВ Веселинівського\~РВ УМВС\~ України\~в Миколаївській\~області та призначений на посаду слідчого відповідно до наказу №59 о/с від 11.03.2014 року. Наказом УМВС України в Миколаївській області від 05.10.2015 року № 288 о/с [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 "ж"( за власним бажанням). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» (в редакції чинної на момент правовідносин), курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Виходячи з наведеного, [PERSON] відпрацював менше 3 років після закінчення Університету (що відбулося 25.02.2014р.) до моменту звільнення з органів внутрішніх справ (що відбулося 05.10.2015р.)та повинен відшкодувати витрати пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справі, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 (далі-Порядок № 313) відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у ВНЗ. На виконання вимог\~ст. 18 Закону України «Про міліцію», Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, затвердженого\~наказом МВС України № 150 від 14.05.2007, між Університетом, УМВСУ в Миколаївській області та курсантом [PERSON] 16.08.2010 року було укладено Договір про підготовку фахівця у Одеському державному університеті внутрішніх справ (далі - Договір). Пунктом 2.3.6. вказаного Договору передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 Договору, Відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком. Крім того, відповідно до п. 3.2 зазначеного Договору, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи зі служби протягом перших трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України», навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України, таким чином Університет є структурним підрозділом МВС. В статуті Університету, затвердженому наказом МВС України від 15.05.2012 № 429 також зазначається, що Університет діє у складі МВС України та підпорядковується йому. Університет, як розпорядник бюджетних коштів згідно із нормами бюджетного законодавства, для виконання своїх обов'язків по договору, здійснювало фактичні витрати бюджетних коштів з утримання відповідача. Отже, у позивача, як структурного підрозділу МВС України, у разі невиконання договірних відносин, з боку курсантів або молодих фахівців, випускників ВНЗ, породжується право на звернення до суду для відшкодування бюджетних коштів, які виділялися з державного бюджету і були витрачені на їх утримання. Згідно з вищезазначеними нормативно-правовими актами, наказами МВС від 15.02.2002 №148 «Про заходи щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України», від 17.11.2001 № 1515 «Про формений одяг осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців спеціальних моторизованих військових частин міліції внутрішніх військ МВС та осіб начальницького складу міліції», постановами\~Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 594 «Про формений одяг працівників міліції», від 29.03.2002 № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації», Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 та Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, на курсанта [PERSON] з 16.08.2010 до 25.02.2014 фактично витрачалися бюджетні кошти. Загальна сума витрат згідно даних, викладених у довідці про суми коштів, які МВС України затратило на навчання в Університеті курсанта [PERSON] склала 39458,95 грн. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1\~статті 530 ЦК України\~зазначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 610 ЦК України\~зазначає, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За таких обставин позов підлягає задоволенню із одночасним присудженням на користь позивача суми судових витрат.

Outcome: approved