Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Заявник в особі представника [PERSON] 21.06.2018 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою, згідно якої просив поновити строки позовної давності, визнати, що [PERSON] і [PERSON], [INFO], являється однією і тією ж особою і являється матірю [PERSON], [INFO], а також визнати за заявником право власності на земельну ділянку на території села Новоселівка Немирівського району Вінницької області, та на всю спадщину, яка залишилась від його матері [PERSON]. В обґрунтування заяви вказав, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №024178 30.08.2005 року померла мати заявника [PERSON], яка до шлюбу мала прізвище - Ровінська. Після її смерті залишилась спадщина, а саме: земельна ділянка на території села Новоселівка Немирівського району Вінницької області. Відповідно до заповіту від 10 червня 2000 року за реєстром №27, посвідченого Новоселівською сільською радою Немировського району Вінницької області все своє майно покійна мати заявника заповіла [PERSON]. 12 жовтня 2012 року [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини. Інших претендентів на цю спадщину немає, у зв'язку з чим у заявника виникла необхідність для звернення з заявою про вступ у спадщину. У свідоцтві про народження матері заявника серії 1-АМ №446036, як і в усіх інших документах, як до шлюбу, так і після, імя матері заявника вказане правильно [PERSON], разом з тим у свідоцтві про народження заявника серії ЯТ №576239 від 14.03.1949 року імя матері заявника помилково вказане [PERSON] замість [PERSON], у звязку з чим у нього виникла необхідність встановлення родинних звязків в судовому порядку. Крім того, у звязку з тривалим проживанням на території Федеративної республіки Німеччина, заявником був пропущений з поважних причин строк на вступ у спадщину. Ухвалою суду від 02.07.2018 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON], за участі заінтересованої особи Ширяєвського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеської області про встановлення факту родинних звязків, справа призначена до розгляду на 03.10.2018 року. Цією ж ухвалою суду у відкритті провадження за заявою [PERSON] в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку та спадщину відмовлено. 03.10.2018 у судовому засіданні від представника заявника [PERSON] надійшло клопотання про залучення у якості зацікавленої особи Ширяєвської селищної (сільської) ради, яке задоволено судом. Розгляд справи відкладено до 18.10.2018. 18.10.2018 у судовому засіданні від представника заявника [PERSON] надійшло клопотання про виклик в якості свідка [PERSON], яке задоволено судом. В судовому засіданні оголошено перерву до 22.10.2018. У судовому засідання представник заявника [PERSON] просив задовольнити заяву. Підтримав викладені у ній обставини. Заінтересована особа представник Ширяєвського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з'явився. Начальник зазначеного відділу листом повідомив про слухання справи без особистої участі представників відділу та про відсутність заперечень проти задоволення заяви. У судовому засідання надав показання під присягою свідок [PERSON]. Інші учасники справи не зявилися в судове засідання, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 30.08.2005 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №024178, виданого 31.08.2005 Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме земельна ділянка, розташована на території Новоселівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, що належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН №177741 від 11.11.2004. Заявою [PERSON] від 12.10.2012 року, зареєстрована в реєстрі за №1196 та засвідчена приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вінницької області, підтверджується твердження заявника щодо того, що [PERSON] за життя склала заповіт, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. [PERSON] 31.12.2012 року помер, про що в книзі реєстрації смертей 03.01.2013 року зроблено відповідний актовий запис №1, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ №241302, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ладижинського міського управління юстиції Вінницької області. За таких обставин у заявника виникла необхідність для звернення з заявою про прийняття спадщини. Однак, відповідно до свідоцтва про народження серії ЯТ № 576239, виданого 14.03.1949 Сталинським сільським ЗАЦС Брацлавського району Вінницької області, матірю [PERSON], [INFO], зазначено [PERSON]. Таким чином, з метою звернення до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті матері заявник з'ясував, що в різних документах ім'я його матері написано по-різному, а саме в свідоцтві про народження заявника його матір зазначено як Ксенія, а в свідоцтві про народження та інших документах, що належали його матері її імя зазначено як Олександра. Нак підтвердження родинного звязку між заявником та померлою [PERSON] подавали до суду спільні фотокартки, договір-замовлення на організацію та проведення поховання №006649 від 31.08.2005 року. У зв'язку з труднощами заявника щодо реалізації своїх прав - він був вимушений звернутися до суду. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1258 ЦПК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з Постановою Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про становлення фактів, що мають юридичне значення», наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення фактів не пов'язані з вирішенням спору про право, при цьому наявний спір про факт, який має безспірний характер і необхідний заявникові для оформлення спадкових прав. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як дозволить йому реалізувати своє право на спадкування. Метою встановлення даного факту є отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері заявника [PERSON]. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 та п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п.7 вказаної постанови Пленуму, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, досліджені докази в їх сукупності свідчать про те, що в свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], допущено помилку в написанні імені [PERSON], матері заявника, а саме замість [PERSON] зазначено [PERSON]. В судовому засіданні в підтвердження вказаного факту також був допитаний свідок [PERSON] - син заявника, який вказав, що [PERSON] є матір'ю його батька [PERSON]. За таких обставин та правових підстав суд вбачає, що [PERSON] і [PERSON] є однією і тією ж особою, а також є матір'ю заявника [PERSON]. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що родинні стосунки заявника як сина померлої, підтверджені за розглядом справи та заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. За розглядом справи на виконання положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, заявником надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, суд вбачає, що встановлення заявленого факту родинних відносин є необхідним заявнику, з урахуванням викладеного приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved