Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «База відпочинку «Янтар» Міністерства аграрної політики та продовольства України про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 червня 2018 року був прийнятий на посаду заступника директора в Державне підприємство «База відпочинку «Янтар». Наказом №56 від 24.10.2018 звільнений з займаної посади за ст.38 КЗпП України. На день звільнення з ним не було проведено остаточний розрахунок. Борг підприємства за червень-жовтень 2018 року складає 24178,15 грн. З часу звільнення його з роботи (24.10.2018 року) по час звернення з позовом до суду затримка розрахунку при звільненні складає 189 днів. На підставі довідки про середню заробітну плату його середньоденний заробіток становить 314,48 грн. За розрахунком середній заробіток за весь час затримки складає 314,48 грн. х 189 днів = 59436,72 грн. Таким чином, з дня звільнення (24.10.2018 року) за час затримки розрахунку при звільнені відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток у сумі 59436,72 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву представника позивача за довіреністю [PERSON] про розгляд справи без її участі та без участі позивача, задоволення позовних вимог та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду цивільної справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзиву та заперечень проти позову не надав. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі зазначеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали цивільної справи, приймаючи до уваги обґрунтування позовних вимог [PERSON] , суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Згідно копії трудової книжки позивач [PERSON] 15.06.2018 був прийнятий на посаду заступника директора в Державне підприємство «База відпочинку «Янтар» та наказом №56 від 24.10.2018 звільнений з займаної посади за ст.38 КЗпП України. У відповідності з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожний громадянин має право на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило в грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи , професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оплату праці" форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умов запровадження та розміри надбавок, премій та ін. встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевою угодами. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Статтею116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум від підприємства, проводиться у день звільнення. У п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи відповідачем повністю не здійснений розрахунок, що передбачений ст. 116 КЗпП України при звільненні позивача. З довідки ДП «База відпочинку «Янтар» № 30 від 24.10.2018 вбачається, що [PERSON] дійсно працював в Державному підприємстві «База відпочинку «Янтар» на посаді заступника директора і його заборгованість по заробітній платі за період з 15.06.2018 по 24.10.2018 складає 24178,15 грн. Таким чином, судом встановлено, що за період з 15.06.2018 по 24.10.2018 заборгованість відповідача по заробітній платі становить 24178,15 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. З довідки ДП «База відпочинку «Янтар» № 31 від 24.10.2018 вбачається, що посадовий оклад [PERSON] становив 6604,00 грн. та розмір середньої заробітної плати складає 6604,00 грн. Виходячи з довідки про середню заробітну плату позивачем здійснений розрахунок середнього заробітку. Так, з часу звільнення [PERSON] з роботи (24.10.2018) по час звернення з цим позовом до суду (29.07.2019), затримка розрахунку при звільненні складає 189 днів. На підставі довідки про середню заробітну плату середньоденний заробіток становить 314,48 грн. Таким чином, з дня звільнення (24.10.2018) за час затримки розрахунку при звільнені відповідач зобов`язаний виплатити [PERSON] середній заробіток у сумі 59436,72 грн. (314,48 грн. х 189 днів = 59436,72 грн.) Здійснений позивачем розрахунок середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст.117 КЗпП України. Суд, перевіривши розрахунок, проведений відповідно до п.2, п.5, п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, вважає його правильним. Крім того, відсутні заперечення відповідача, відносно зроблених позивачем розрахунків та відсутні заперечення з приводу пред`явленого до нього позову. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов`язань відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 15.06.2018 по 24.10.2018 у сумі 24178,15 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2018 по 29.07.2019 в сумі 59436,72 грн. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 836,15 грн.

Outcome: approved