Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач 14.09.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 16.02.2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей від шлюбу не мають.У позивача від першого шлюбу є малолітня дитина, [PERSON], [INFO], із якою у відповідача відсутнє взаємопорозуміння, через що особисті відносини сторін погіршилися. Сімейне життя не склалося через сварки та образи, тож шлюбні відносини припинилися з червня 2016 року , у звязку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 16.02.2016 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області, актовий запис №36. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує . Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.02.2016 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №36), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 247533, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білгород-Дністровського МУЮ в Одеській області 16.02.2016 року(а.с.6). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини з червня 2016 року, спільне господарство не ведеться, спору про розділ майна не мають, подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved