Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що як вбачається з довідки ОСББ «24 Меридіан Плюс» №66 від 27.07.2020 року, в квартирі зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дана квартира набута позивачем, дружиною та донькою - [PERSON] у власність у межах процедури приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 13.09.2016 року виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради. У зв`язку із зміною сімейного статуту [PERSON] ще у 2012 році змінила місце проживання та виїхала на постійне проживання на територію Російської Федерації. В подальшому, між позивачем та [PERSON] було укладено договір про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В., за реєстровим №344. Згідно даного договору сторони погодили, що частка у власності на квартиру кожного становить 1/3 (одну третю). В цей же день [PERSON] відчужила належну їй частку у квартирі на користь своєї матері - [PERSON] , шляхом укладення договору дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В., за реєстровим №345. Таким чином, з 15.02.2017 власниками квартири [ADDRESS] є позивач та [PERSON] , а будь - які правомочності [PERSON] , як власника були припинені. Через неможливість самостійно вчинити дії щодо зняття себе з реєстрації [PERSON] сформувала довіреність №23АВО124087, якою уповноважила позивача, на вчинення всього обсягу необхідних дій щодо питань зняття її з реєстрації. Просить позовну заяву задовольнити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 25.08.2020 року відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач просить розгляд справи проводити без його участі. На адресу суду 05.08.2020 року надійшла заява про те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не заперечує, дана заява підписана представником відповідача згідно доручення №23АВО124087. Третя особа в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, враховуючи правові позиції сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм статтей 1,6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 13.09.2016 року квартира [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки ОСББ «24 Меридіан Плюс» №66 від 27.07.2020 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано троє осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зареєстровано право власності [PERSON] на 1/3 частки у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації права власності був договір дарування, серія та номер 345, виданий 15.02.2017, видавником є приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В. Факт не проживання [PERSON] також підтверджується актом не проживання особи за місцем реєстрації від 29.07.2020 року, складений комісією у складі мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] та за участю голови ОСББ «24 Меридіан Плюс», на обслуговуванні якого перебуває будинок. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням здійснюється на підставі судового рішення. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що відповідач позовні вимоги визнала повністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved