Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1). Позивачі [PERSON], [PERSON], звернулись до суду із позовом до відповідача [PERSON] про вселення, посилаючись на те, що 17 січня 2006 року позивач [PERSON] уклала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] В період з 2006 року по 2010 рік із відповідачем по справі за їх спільні кошти, а також її батьків, які тривалий час перебувають за межами території України на заробітках, проводили будівництво та облаштування житлового будинку разом із господарськими будівлями та спорудами. 29 жовтня 2010 року на ім'я відповідача Підволочиською селищною радою було видане свідоцтво про право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. У спірному будинку вони проживали з 2010 року, де і знаходяться усі особисті речі та майно, придбане за час спільного проживання. Окрім того, в помешканні знаходиться особисте ліжко, комп'ютерний стіл і крісло позивача [PERSON], котра являється дочкою [PERSON] від першого шлюбу. Відповідач по справі з грудня 2017 року перешкоджає їм у проживанні в спірному житловому будинку, змінивши замки на вхідних дверях та вчиняє перешкоди у доступі до їхніх особистих речей, мотивуючи відсутністю судового рішення про поділ майна. Незважаючи на їх звернення до Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, а також до Підволочиської райдержадміністрації, відповідач і надалі продовжує перешкоджати у користуванні їх спільним майном. Іншого житлового приміщення у них немає. В результаті неправомірних дій відповідача, вони позбавлені права належним чином користуватись спірним будинковолодінням та проживати у ньому, у зв'язку з чим просять вселити їх у спірне житло. 2). В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги з мотивів, що викладені, додатково обґрунтувавши, що у 2016 році відповідач по справі знайшов собі іншу жінку, почав зловживати спиртними напитками, у зв'язку з чим у них почались конфліктні ситуації і вона пішла проживати до своєї матері. Цього ж року саме чоловік подав позов про розірвання шлюбних відносин і рішенням суду першої інстанції позовні вимоги були задоволені. Після того [PERSON] приїхав до неї, попросив вибачення, вказав, що помилився та розкаявся. Надалі вирішили зберегти сім'ю і проживали разом у спірному будинку. Проте через 2 тижні, після того як суд апеляційної інстанції скасував рішення про розірвання шлюбу, відповідач знову почав зловживати спиртними напитками та вчиняти скандали. Не витримавши принижень, з метою зміни обстановки та покращення фінансового становища, виїхала на заробітки у Польщу. У листопаді 2017 року, у той час, коли знаходилась за межами території України, до неї зателефонувала дочка, сказала, що із відповідачем [PERSON] відбувся скандал, в результаті чого вигнав її із будинку. Коли вона зателефонувала до відповідача [PERSON] останній пригрозив, якщо її дочка прийде ще раз, то застосує фізичну силу (поламає ноги). Боячись за життя і здоров'я дитини, попросила дочку піти проживати до бабці, поки вона не повернеться з Польщі. По приїзду, через декілька днів, пішла до свого постійного місця проживання, проте ключ від вхідних дверей не підійшов. При розмові з чоловіком сказав, що пустить у житло лише після судового рішення. Також на її прохання забрати дитині хоч комп'ютерний стіл та диван відмовився. З приводу того, що її не впускали у житлове приміщення, чинили перешкоди, а також не повертали особистих дитячих речей звернулась у поліцію та орган опіки та піклування, які провели відповідні перевірки та надали свої висновки. Крім того, після підготовчого судового засідання, відповідач хоча і не заперечив щодо мирного врегулювання конфлікту, вийшовши з зали суду, вселятись заборонив. 3). Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зіславшись на обставини, що викладені у позовній заяві, крім того пояснила, що з 2010 року проживали у [ADDRESS] Підтвердила обставини, що були викладені її матір'ю, а саме те, що з 2016 року відносини між подружжям погіршились, після чого мати поїхала на заробітки у Польщу. За той час, відповідач [PERSON] зловживав алкогольними напитками, приводив у будинок невідомих для неї громадян. Одного разу, будучи у нетверезому стані, перекинувшись на автомобілі та прийшовши додому, почав виражатись до неї нецензурною лайкою. Надалі, коли прийшла коханка [PERSON], вона намагалась її вигнати з території садиби, однак [PERSON] побачивши, почав до неї простягати руки, кричати, натомість вона закрилась у будинку і викликала поліцію, а [PERSON] бив у двері так, що в них були видимі вм'ятини. Відповідач [PERSON] постійно з нею конфліктував, виражався нецензурною лайкою, створював неможливі умови проживання разом у будинку. У грудні 2017 року, коли вона знаходилась із хлопцем у будинку, приїхав відповідач у нетверезому стані, почав кричати до неї та намагався застосувати фізичну силу, після чого вигнав її із будинку. Надалі, коли вона поспілкувалась із матір'ю, остання пояснила їй, щоб йшла проживати до бабці тому, що відповідач сказав, що при її появі застосує фізичну силу (поламає ноги). Через деякий час намагалась забрати речі, проте серцевина у замку була замінена і не змогла зайти навіть на територію садиби. При цьому була її подружка [PERSON], яка бачила, що замок у дверях є замінений. Зайшла в будинок лише тоді, коли приїхала матір у червні 2018 року для того, щоб взяти особисті речі і виключно з дозволу та присутності [PERSON] 4). Відповідач проти задоволення позовних вимог позивачів заперечив та пояснив, що у 2006 році після того, як придбав земельну ділянку, розпочав за власні кошти та кошти своїх батьків, які перебували за кордоном будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. У 2010 році Підволочиською селищною радою на його ім'я було видано свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно. У 2016 році позивач [PERSON] поїхала за межі території України і знайшла там іншого чоловіка, в якого працювала. Дізнавшись про це, він також знайшов іншу жінку. У грудні 2017 року, після того як він зробив зауваження позивачу [PERSON] - дочці [PERSON], з приводу її стилю життя, остання спровокувала конфліктну ситуацію, нецензурно висловлювалась, забрала усі свої особисті речі, посуд, тарілки та пішла проживати до своєї бабці у район Заднішивки, що у Підволочиську Тернопільської області. Зранку поїхав за межі території України, коли повернувся то побачив, що в будинку не було тарілок, ложок, каструль та інших особистих речей, внаслідок чого він вимушений був усе купувати. Коли позивач [PERSON] приїхали з матір'ю, то розмова була виключно за речі, про те, що їм чиняться перешкоди у користуванні житлом ніхто не говорив. Працівникам поліції пояснив, що ними за час шлюбу було нажито спільне сумісне майно, але коли все забрали, в тому числі і його особисті золоті вироби, то він сказав, що речі заберуть лише після судового рішення. Проти вселення позивачів не заперечив, проте позов не визнав, бо не виганяв їх, замків не змінював. Крім того вказав, що переживає за свої особисті речі, які можуть бути викрадені позивачами, а також компрометувати його на конфліктні ситуації у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог просить відмовити. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 5). 20 квітня 2018 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої [PERSON] проти задоволення позовних вимог категорично заперечив та просив відмовити за безпідставністю. 6). 20 червня 2018 року представник відповідача [PERSON] через канцелярію суду подав доповнення до відзиву на позовну заяву, згідно якої посилається на те, що позивачами не надано будь-яких доказів, що відповідач перешкоджав їм у користуванні будинком, змінив замки на вхідних дверях. Надані позивачами відповіді працівників Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області та органу у справах дітей Підволочиської РДА не можуть підтверджувати факт перешкод, оскільки стосуються спору щодо рухомого майна, яке вони бажали забрати до місця свого проживання, а тому у задоволенні позовних вимог просять відмовити. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 7). Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 16 квітня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про вселення, відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання та встановлено строк відповідачу для надіслання до суду відзиву на позовну заяву і усіх доказів що підтверджують заперечення проти позову. IV. Фактичні обставини, встановлені судом. 8). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 січня 2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] (дів. [PERSON].) 17 січня 2017 року уклали між собою шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис за № 2. 9). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 29 жовтня 2010 року вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстроване за відповідачем по справі [PERSON] 10). Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №6123-874807-2017 від 30 вересня 2017 року [PERSON] та паспортних даних позивача [PERSON] вбачається, що позивачі зареєстровані [ADDRESS] з 22 серпня 2015 року, проживали у спірному будинку до часу здачі у експлуатацію, користувались ним, що і не оспорювалось сторонами по справі. 11). Згідно відповіді Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області № 357/112/01-2018 від 24 січня 2018 року вбачається, що позивач [PERSON] звернулась у Підволочиський ВП ГУНП в Тернопільській області з приводу того, що відповідач [PERSON] шляхом заміни замків у будинку чинить перешкоди в доступі до належних їм речей. Проведеною перевіркою [PERSON] від дачі будь-яких пояснень відмовився, проте усно повідомив, що віддасть усі речі після судового рішення щодо розподілу спільно нажитого майна. 12). Вказані обставини підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], котрий проводив перевірку по даному факту. Суду пояснив, що 18 січня 2018 року проводив перевірку по заяві позивача [PERSON] з приводу чинення перешкод у користуванні належним їй житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в житловий будинок не попала, оскільки у неї не було ключа, який би підійшов до будинку. Відповідач [PERSON] був на подвір'ї, від пояснень відмовився, сказавши, що коли буде рішення суду про поділ майна, тоді і пустить її у будинок, і на даний час усі свої особисті речі забрала. Дана ситуація тривала декілька хвилин, особисто не перевіряв чи підходить ключ до замка позивачів, тому більше по даному факту повідомити не може. 13). Згідно відповіді служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області № 51/О-03 від 13 лютого 2018 року вбачається, що за місцем проживання відповідача [PERSON] по [ADDRESS], останній заборонив заходити у житловий будинок, відмовився віддавати речі, які придбані для розвитку дитини, мотивуючи відсутністю судового рішення про поділ майна. З [PERSON] проведена бесіда про запобігання домашнього насильства, протокол бесіди підписувати відмовився. 14). Вказані обставини підтвердили допитані в якості свідків [PERSON] [PERSON], котрі є працівниками служби у справах дітей Підволочиської РДА, зокрема: Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює працівником служби у справах дітей Підволочиської РДА. У зимовий період 2018 року позивач [PERSON] звернулась до них із заявою з приводу того, що її чоловік [PERSON] вигнав її неповнолітню на той час дочку з приміщення спірного житлового будинку. Коли вона виїхала разом із працівниками поліції по вказаній адресі відповідач [PERSON] не впустив їх у будинок, мотивувавши відсутністю відповідного судового рішення. Намагалась переконати, що дитині потрібно десь проживати, проте він жодним чином не відреагував. Будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що працює начальником служби у справах дітей Підволочиської РДА. Позивач [PERSON] звернулась до них із письмовою заявою з приводу захисту майнових прав неповнолітньої дитини та обстеження умов проживання. [PERSON] повідомила, що відповідач не повертає дитині її особисті речі та не впускає в будинок. Вирішити конфліктну ситуацію готовий лише за наявності відповідного судового рішення. Особисто з [PERSON] не зустрічалися, проте працівник служби у справах дітей повідомила, що відповідач в будинок їх не впустив, частину особистих речей дитина забрала, а решту готовий віддати лише за судовим рішенням. 15). Вказані обставини логічно та об'єктивно підтверджується проаналізованим та дослідженим у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема : Як убачається із акту обстеження житлово-побутових умов від 12 лютого 2018 року, [PERSON] звернулась у службу захисту дітей Підволочиської РДА про захист майнових прав дитини. Комісією встановлено, що дитина [PERSON] - [PERSON], 2000 року народження, за адресою [ADDRESS] не проживає у зв'язку із конфліктними ситуаціями у сім"ї. Комісією не вдалось встановити санітарно-гігієнічні умови, умови виховання, розвитку та проживання дитини, оскільки [PERSON] не впустив їх у будинок. Також повідомив, що дружина забрала дитяче майно, а решту готовий віддати після судового рішення. [PERSON] попередили про відповідальність за вчинення домашнього насильства. Підписати вказаний акт [PERSON] - відмовився. 16) Крім того, будучи допитаною у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що являється подружкою позивача по справі [PERSON] Ствердила, що позивач проживала [ADDRESS]. Неодноразово була у них в гостях і відповідач [PERSON], перебуваючи у нетверезому стані, постійно нагнітав конфліктну ситуацію в сім'ї, намагався застосовувати фізичну силу, обзивав ненормативною лексикою, сварився з позивачем [PERSON], виганяв із будинку. З цього приводу позивач зверталась у правоохоронні органи. Події, які вона розказує суду, відбувались виключно у її присутності. Позивач по справі [PERSON] через конфлікти та сварки, боячись відповідача [PERSON], вимушена була переїхати до іншого місця проживання, зокрема у с. Заднишівку Підволочиського району Тернопільської області в будинок своєї бабці. Близько початку грудня 2017 року позивач [PERSON] попросила піти з нею за колишнім місцем проживання, оскільки сама боялась забрати її особисті речі із будинку, проте, коли вони намагались зайти на приміщення садиби, ключ не заходив в серцевину замка, очевидно, що замок був замінений. Зателефонувавши відповідачу [PERSON] декілька разів, останній не відповідав і, простоявши близько 10 хвилин, пішли додому. 17). Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що раніше зустрічався із позивачем [PERSON] У грудні 2017 року вона попросила допомогти перенести її особисті речі, тарілки, вилки, посуд, одяг. Причина йому невідомо і він не з'ясовував, лише сказала, що хоче переїхати до бабці. Також відомо, що приїздила поліція, проте про що вони говорили він не чув і йому не було цікаво. Був очевидцем сварок, які відбувались між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], однак йому достовірно невідомо з якого приводу. V. Оцінка Суду. 18). Оцінюючи правове обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що спірні правовідносини, зокрема порядок вселення та збереження права користування жилим приміщенням врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Житлового та Сімейного кодексу України. 19). Зокрема, згідно з положенням ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка недосягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. 20). Відповідно до положення ч.1ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. 21). Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним в належному йому будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартир) член його сім'ї вправі вселяти в займане приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно ( ч.1,2 ст. 156 ЖК України). 22). Відповідно до вимог ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. 23). Згідно вимог ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. 24). Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] була членом сім"ї власника житла, проживала та користувалась нарівні з відповідачем [PERSON] спірним житловим будинком. 25). Що стосується позивача [PERSON], то суд бере до уваги наступні обставини : 26). Згідно вимог ч.ч 1,2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. 27). Таким чином, в силу вимог ст. 60 СК України та за відсутності наданих зі сторони відповідача [PERSON] будь-яких доказів щодо належності виключно йому спірного житлового будинку, не вдаючись до спору щодо встановлення та поділу майна подружжя, що нажите за час шлюбу, суд вважає, що житловий будинок по [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач [PERSON] вселилась у спірний житловий будинок, проживала та користувалась ним нарівні з усіма членами. 28). Таким чином, з досліджених та проаналізованих доказів та пояснень сторін, встановлено, що позивач [PERSON] з 2016 року періодично їздила за кордон на заробітки, а дитина проживала у [ADDRESS] з відповідачем по справі. З 2017 року відносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] погіршились, і через конфліктні ситуації між ними, боячись постійних сварок, вимушена була тимчасово, до повернення матері із-за кордону переїхати до бабці. Після чого відповідач [PERSON], шляхом заміни замків, не пускав позивачів у спірне приміщення, не надає доступу до житла і на даний час. 29). Аналізуючи вказані обставини суд вважає, що права позивачів [PERSON] та [PERSON] відносно проживання, користування житловим приміщенням будинковолодінням по [ADDRESS] є порушеним. 30). В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 31). Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. 32). Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. 33). Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. 34). При встановлених у судовому засіданні обставинах та наданих доказах, суд вважає, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення, шляхом відновлення їхніх житлових прав та вселення у будинок [ADDRESS] 35). Разом із тим, суд не бере до уваги як доказ, наданий відповідачем [PERSON], акт обстеження матеріально-побутових умов проживання у [ADDRESS], що складений сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON] та депутатом Підволочиської селищної ради [PERSON]. З даного акту вбачається, що в житловому будинку зареєстровані, проте не проживають позивачі по справі з грудня 2017 року. Вони добровільно покинули помешкання, забравши свої особисті речі, предмети першої необхідності, а також речі домашнього вжитку. Жодних перешкод у проживанні та користуванні будинком власник [PERSON] не чинив. 36). Вказані в акті обставини спростовані у судовому засіданні показами свідка [PERSON] Зокрема, свідок суду пояснив, що на час підписання акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, був депутатом Підволочиської селищної ради. До нього звернувся відповідач [PERSON] з проханням підписати акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, оскільки, як він зрозумів, виникають з дружиною конфліктні ситуації, проте які саме не з'ясовував. Ознайомившись із актом підписав його, повіривши на слово щодо відповідності зазначених фактів. Проте в дійсності будь-якого обстеження за місцем його проживання не проводив та не виїжджав, а викладені у акті обставини не відповідають дійсності. У подальшому звернувся із листом про скасування даного акту як незаконного. 37). За таких обставин суд і не може взяти до уваги покази свідка [PERSON], який підписався у спірному акті обстеження, оскільки вони спростовуються дослідженими та проаналізованими у судовому засіданні письмовими доказами, та показами свідка [PERSON] та [PERSON] Крім того, судом встановлено,що свідок [PERSON] неофіційно працює у відповідача по справі та займається ремонтом автомобілів, отримує заробітну плату, яку йому сплачує відповідач [PERSON], тобто являється матеріально залежною від нього особою і усвідомлює можливі наслідки дачі показів не на користь відповідача [PERSON] 38). Крім того даний акт датований 16 квітнем 2018 року, тобто вже після того, як відповідач [PERSON] замінив вхідні замки до домоволодіння і позивачі жодним чином не могли потрапити у будинок. Сумнівним залишається і той факт, що сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписавши акт, жодним чином не обґрунтували, звідки їм відомо про викладені у акті обставини особистого життя подружжя, а також не зазначено, звідки відомо, що замки не були замінені раніше, тобто ті факти, які б їм не повинні бути відомі, оскільки не стосуються будь-яких сусідів чи родичів. 39). Також суд не бере до уваги доводів відповідача [PERSON] про те, що він не чинить жодних перешкод до спірного будинковолодіння, а також не змінював вхідні замки, оскільки вони спростовані перевіреними у судовому засіданні доказами, зокрема свідок [PERSON] суду пояснила, що коли у грудні 2017 року пішла разом із позивачем [PERSON] забрати її особисті речі за місцем проживання відповідача [PERSON], серцевина вхідних дверей була змінена і вони навіть не змогли потрапити на територію садиби. Також позивач [PERSON] показала, що відповідач у телефонній розмові пригрозив її, якщо з'явиться дочка в приміщенні будинку то застосує до неї силу, а коли пробувала особисто відкрити двері, то не змогла, оскільки замок був замінений. 40). Вказані обставини відповідачем [PERSON] в судовому засіданні не спростовано належними та допустимими доказами. 41). Також суд не бере до уваги як доказ зі сторони відповідача [PERSON], квитанцію про придбання ним столового посуду, оскільки вказане жодним чином не стосується спору щодо вселення позивачів у спірний житловий будинок. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 42). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 43). Враховуючи те, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] задоволені у повному обсязі, тому з відповідача по справі слід стягнути сплачений та документально підтверджений позивачами судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved