Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

Керівник Кіровоградської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом, в якому просить визначити недійсним наказ відповідача 1 про затвердження відповідачу 2 документації із землеустрою та надання йому земельної ділянки у власність, витребувати у відповідача 3 земельну ділянку та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-7377/14-17-СГ від 12.09.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка знаходиться на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. В подальшому 14.11.2017 року право власності на вказану земельну ділянку у [PERSON] припинилось і на підставі нотаріально-посвідченого договору-купівлі продажу перейшло до [PERSON] , який 05.12.2017 року передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Агрофірма «Відродження» за договором оренди строком до 05.12.2037 року. Водночас, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] , на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-34073-СГ від 23.12.2016 року, отримав у власність земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. 30.05.2017 року право власності на вказану земельну ділянку у [PERSON] припинилось і на підставі нотаріально-посвідченого договору-купівлі продажу перейшло до третьої особи. Земельна ділянка, площею 2 га з кадастровим номером [NUMBER] , вибула із державної власності внаслідок незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, оскільки при зверненні до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області він не повідомив, що вже раніше скористався своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, що свідчить, що вибуття земельної ділянки відбулось поза волею її власника - держави. У зв`язку з чим, наказ Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області № 11-7377/14-17-СГ від 12.09.2017 року підлягає визнанню недійсним, а спірна земельна ділянка підлягає поверненню у державну власність, оскільки відсутні правові підстави для залишення цієї земельної ділянки у власності добросовісного набувача - [PERSON] . У судовому засіданні прокурор Залюбовська А.І. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити, наголосивши, що відчужена [PERSON] земельна ділянка , з кадастровим номером [NUMBER] , ним отримана після використання свого права на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм, визначених законодавством, тому спірну земельну ділянку слід витребувати у [PERSON] . Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях, наданих до суду, зазначив, що виділення [PERSON] земельної ділянки у власність відбулось з дотриманням вимог ЗК України на підстави його заяви, згідно якої, до часу звернення до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, він не скористався правом безоплатної приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Заперечив проти позовних вимог, через їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З урахуванням відкритості інформації щодо руху справи, розгляд справи проведено без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою, за якою він раніше отримував судову кореспонденцію, під час підготовчого провадження від нього до суду надійшов відзив на позов, в якому він зазначив, що прокурором не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, не обґрунтовано підстави звернення до суду з даним позовом. Крім того, [PERSON] є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки придбав її на підставі відплатного правочину у особи, яка на момент відчуження була власником, що було перевірено нотаріусом, тому [PERSON] не знав та не міг знати про те, що [PERSON] не мав права її відчужувати. Спірна земельна ділянка вибула з власності держави на підставі рішення компетентного державного органу - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що свідчить про наявність волі власника на передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , що виключає можливість витребування у [PERSON] земельної ділянки, як у добросовісного набувача. Оскільки він набув право на земельну ділянку на законних підставах, то втручання держави в його право на мирне володіння своїм майном суперечить критеріям правомірного втручання в це право. Позивач, скориставшись правом надання відповіді на відзив, зазначив, що [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку незаконно, не мав право її відчужувати, тому вказане майно вибуло з власності держави без волі власника. З урахуванням характеру спірних правовідносин, звернення з виндикаційним позовом є виправданим заходом втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном: законності, переслідування «суспільного інтересу» та пропорційності. Оскільки, внаслідок неправомірних дій Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області допущено повторне надання одній фізичній особі земельної ділянки за одним видом використання, тому керівник Кіровоградської місцевої прокуратури звернувся з даним позовом до суду, як позивач, оскільки особа, яка наділена повноваженнями у спірних правовідносинах, виступає відповідачем, в позові порушено питання про визнання недійсним розпорядчого документу, прийнятого цим органом. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час його проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно повідомлення про отримання поштового відправлення, причини його неявки суду не повідомлені. Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.03.2017 року [PERSON] , звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою, в якій просив видати йому як учаснику АТО дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. Зазначив, що право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ним не використано (а.с.33). 20.03.2017 року Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області видано наказ за № 11-2883/14-17-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою», яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у резерві, розташованої на території Червоноярської сільської ради, Кіровоградського району Кіровоградської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га - рілля, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (а.с.34). 30.08.2017 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою для передачі у власність земельної ділянки загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.33). Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області видано наказ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» № 11-7377/14-17-СГ від 12.09.2017 року. Вказаним наказом затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі: рілля площею 2,0000 га (кадастровий номер [NUMBER] ) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у резерві, без зміни цільового призначення, для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (а.с.36). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 148378621 від 06.12.2018 року, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] , площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Червоноярської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, зареєстрована 14.09.2017 року державним реєстратором Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Марченко О.А. на праві власності за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . Право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] припинено 14.11.2017 року після внесення нотаріусом відповідних реєстраційних відомостей на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.11.2017 року, серія та номер: 4067, згідно якого вказана земельна ділянка перейшла у власність до [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності якої зареєстровано до відповідного державного реєстру. 05.12.2017 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма «Відродження» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки до 05.12.2037 року з правом пролонгації, право оренди за яким внесено до відповідного державного реєстру (а.с.37-38). Разом із тим, 25.05.2016 року [PERSON] звертався до Головного територіального управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (а.с.27). 21.06.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ за № 22-15489-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради (Китайгородської об`єднаної територіальної громади) Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Орієнтовний розмір земельної ділянки - 2,0000 га, із цільовим призначенням після його зміни - для ведення особистого селянського господарства (а.с.28). 17.11.2016 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявою, в якій просив затвердити проект землеустрою для передачі у власність земельної ділянки загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області та передати її безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.29). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницький області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 22-34073-СГ від 23.12.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зі зміною виду цільового призначення, для ведення особистого селянського господарства, надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Колодіївської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області (а.с.32). Проходження та завершення процедури приватизації у 2016 році [PERSON] , за результатом якої йому надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , також підтверджено листом № 10-22-0.6-48823/2-18 від 18.07.2018 року заступника начальника-начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (а.с.25). На підставі наказу № 22-34073-СГ від 23.12.2016 року Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу, Хмельницької області Кізюн Т.А. право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] зареєстровано 19.01.2017 року у відповідному державному реєстрі, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 148379223 від 06.12.2018 року. Право власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] припинено 30.05.2017 року після внесення нотаріусом відповідних реєстраційних відомостей, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.05.2017 року, серія та номер: 1815, згідно якого вказана земельна ділянка перейшла у власність до іншої особи, право власності якої було зареєстровано у відповідному державному реєстрі. На даний час земельна ділянка на праві приватної власності належить ТОВ «Зарус-Інвест» (а.с.39-40). Статтями 13, 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Частини 1- 4 ст.116 ЗК України зазначають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, імперативно визначені ст.121 ЗК України, п. «б» ч.1, якої встановлює, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства, в розмірі не більше 2,0 гектара. Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про особисте селянське господарство» для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Згідно з п.(є-1) ст.15-1 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно з ч.ч. 7, 9 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Положенням «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14 січня 2015 року передбачено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Пунктом 31 Положення передбачено, що Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи. Пунктом 25-1 Положення передбачено, що Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль), у тому числі за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за веденням державного обліку і реєстрацією земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, а також дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. З досліджених судом письмових доказів вбачається, що [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області 22-34073-СГ від 23.12.2016 року отримав у власність земельну ділянку площею 2,0 га з кадастровим номером [NUMBER] , цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, та право власності на яку було зареєстровано за [PERSON] 19.01.2017 року у встановленому законом порядку. Отже, з отриманням вищевказаної земельної ділянки [PERSON] використав в повному обсязі, тобто в граничних нормах, визначених ст.121 ЗК України, своє право на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної власності за даним видом використання - для ведення особистого селянського господарства. Повторне надання у власність земельної ділянки громадянам України за даним видом використання діючим законодавством не передбачено. Передбачена ст.ст.116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку за певним видом використання, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге. Згідно із ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсним розпорядчого документу підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області № 11-7377/14-17-СГ від 12.09.2017, вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, що підтверджується наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-34073-СГ від 23.12.2016 року. Виходячи з того, що [PERSON] не повідомив Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, яке в свою чергу, як розпорядник державних земель, не перевірив відомості про приватизацію ним земельної ділянки, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, тому повторно, з порушенням зазначеного вище земельного законодавства, отримав у власність земельну ділянку, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, тому земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] , вибула з власності держави, поза її волею. Згідно ст.316-319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки [PERSON] отримав від держави, як власника, у володіння спірну земельну ділянку з порушенням вимог законодавства, тому його право власності не вважається таким, що виникло відповідно до закону, що виключає наявність у нього правомочностей власника, в обсязі необхідному для розпорядження незаконно отриманим майном, а відтак, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню в добросовісного набувача на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, відповідно до статті 388 ЦК України. Згідно ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч.1 ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16, до спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ, зокрема у рішеннях ЄСПЛ у справах «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.11.2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. В даному випадку втручання в право особи - [PERSON] є законним, оскільки таке втручання передбачено національним законодавством, а саме ст.ст.330, 387, 388 ЦК України, і підстави для їх застосування встановлені судом. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст.13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Згідно "принципу належного урядування", визначеного ЄСПЛ у справах «Беєлер проти Італії», «Москаль проти Польщі», у разі, коли йдеться про питання загального інтересу державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. У п.73 рішення «Москаль проти Польщі», зазначено, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Відповідно до встановлених судом обставин справи, земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] , що вибула з володіння її власника - держави поза її волею, на даний час перебуває у добросовісного набувача, який не є її власником - [PERSON] , який використовує її , шляхом надання в оренду третій особі, тому позовна вимога про витребування у [PERSON] спірної земельної ділянки на користь розпорядника земель держави - Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, також підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з вимог, визначених, ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 1174,66 грн. з кожного. На підставі ст.13, 14 Конституції України, ст.ст.78, 116, 118, 121, 122, 155, 158 ЗК України, ст.5 Закону України «Про особисте селянське господарство», ст.ст.11, 316-319, 321, 373, 387, 388 ЦК України, та,

Outcome: approved