Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач АТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до суду, відповідно до якого просить скасувати запис, вчинений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенком Ігорем Миколайовичем, індексний номер: 46214342 (номер запису 30937137 від 29 березня 2019 року); припинити за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», право власності на квартиру під номером [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на квартиру під номером [ADDRESS] . Позивач мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] та ТОВ «УніКредит Банк» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» було укладено Договір про іпотечний кредит № МRTG - 000000000684 від 26.01.2007 року. На забезпечення виконання умов Кредитного договору між [PERSON] та Банком було укладено іпотечний договір № МRNG - 000000000684/8 від 26.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. № 120. За умовами Іпотечного договору (п. 2.1.) предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, згідно статуту ПАТ «Укрсоцбанк», останній є правонаступником ПАТ «УніКредит Банк». 27.03.2019 року державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І. М. на підставі договору іпотеки, повідомлення здійснив державну реєстрацію права приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . На підставі рішення від 10.09.2019 року Загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» та на підставі Рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року, АТ «Альфа-Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року у справі № 755/13796/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2020 року, рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46214342 (номер запису про право власності 30937137 від 29.03.2019 року), на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру №33 загальною площею 119,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк» - скасовано. Разом з тим. Позивач позбавлений можливості виконати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року у справі № 755/13796/19, оскільки згідно ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права не підлягають скасуванню та/або вилученню, та 16.01.2020 року набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 року, згідно п. 15 якого внесено зміни до статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка вимагає разом із скасуванням рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав вирішити питання про одночасне визнання цим рішенням речових прав, - що не було вирішено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року у справі № 755/13796/19, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. 16 березня 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігор Миколайович, про скасування рішення державного реєстратора, припинення та визнання права власності та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] не скористалась процесуальним правом подачі відзиву, а третя особа Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко І.М. - правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 16 березня 2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26 січня 2007 року між УніКредіт Банк ТзОВ та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит №MRTG-000000000684 на суму 190851,00 доларів США зі сплатою 12% річних строком на 20 років з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 26 січня 2027 року. Кредит наданий для придбання квартири [ADDRESS] . В забезпечення виконання умов договору іпотечного кредиту між УніКредіт Банк ТзОВ та [PERSON] 26 січня 2007 року був укладений іпотечний договір №MRTG-000000000684/S предметом якого стала квартира [ADDRESS] . АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», який є правонаступником ТОВ «УніКредіт Банк», що визнається та не оспорюється учасниками судового розгляду. 27.03.2019 року державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Тарасенко І. М. на підставі договору іпотеки здійснив державну реєстрацію права приватної власності ПАТ «Укрсоцбанк» на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 грудня 2019 року у справі № 755/13796/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 24 червня 2020 року, Рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46214342 (номер запису про право власності 30937137 від 29.03.2019 року), на підставі якого було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру №33 загальною площею 119,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» - скасовано. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться у тому числі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 01 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень») Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Проте, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19) З огляду на вищенаведені зміни до статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та наведені висновки Верховного Суду, вимоги позивача про скасування запису, вчиненого на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенком Ігорем Миколайовичем, індексний номер: 46214342 (номер запису 30937137 від 29 березня 2019 року); припинення за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», права власності на квартиру під номером [ADDRESS] , та визнання за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) права власності на квартиру під номером [ADDRESS] , - суд визнає належним способом захисту порушеного права позивача в розрізі даного спору. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігор Миколайович, про скасування рішення державного реєстратора, припинення та визнання права власності є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved