Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебуває з відповідачем у трудових відносинах. Відповідачем в порушення вимог законодавства нарахована, але не була виплачена йому заробітна плата за період з лютого 2017 року по червень 2017 року в сумі 17922 грн. 84 коп., яка була виплачена йому 24 жовтня 2018 року. Просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 2437 грн. 20 коп. Відповідачу ПрАТ «Рівнеазот» направлялася ухвала суду про відкриття провадження та позовна заява з додатками, із зазначенням строку для подання відзиву на позов. У зазначений судом строк представник відповідача відзив до суду не подав. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено, позивач [PERSON] працює у ПрАТ "Рівнеазот". Відповідно до довідки ПрАТ «Рівнеазот», що видана [PERSON] від 01.03.2018 року №529, позивачу до виплати належить заробітна плата в розмірі 17922 грн. 84 коп. за період з лютого 2017 року по червень 2017 року. Заборгованість по заробітній платі виплачено позивачу [PERSON] 24 жовтня 2018 року, що підтверджується копією виписки з рахунку ПАТ «Банк «Кліринговий дім» від 10 грудня 2018 року. Згідно ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п.п.2,3,4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на сто. Суд приймає до уваги проведений позивачем розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, оскільки він здійснений у відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». За встановлених по справі обставин, приходжу до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними, тому позовні вимоги позивача підлягають до задоволення повністю. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved