Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Орджонікідзевська селищна рада м.Феодосії звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання відповідача знести самовільно збудованого комплексу споруд в районі першого мису бухти «Провато», а саме: господарську побудову, літню площадку, клумби для квітів та зелених насаджень, сходи по уклону гори, приміщення обладнане для прибуття, землянку та бесідку, стягнення на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в сумі 7072,00 грн. Позов обґрунтований тим, що в період з 2007 року по 2008 року відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, площею 0,07 га, в районі першого мису бухти «Провато», яка віднесена до Регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Тиха бухта», який розташовано в смт.Орджонікідзе м.Феодосії, де здійснив самочинно будівництво комплексу споруд із місцевого природного каміння на цементній основі, а саме: господарську побудову, літню площадку, клумби для квітів та зелених насаджень, сходи по уклону гори, приміщення обладнане для прибуття, землянку та бесідку. Земельна ділянка, площею 0,07 га, на якій відповідач здійснив самочинне будівництво споруд, згідно ст.150 ЗК України віднесено до особливо цінних земель. Самовільним зайняттям земельної ділянки відповідач заподіяв позивачу матеріальну шкоду на суму 7072,00 грн. Ухвалою Феодосійського міського суду АРК від 01.08.2013 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ст.197-1 ч.4 КК України у зв'язку з закінченням строків давності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої вимоги підтримані. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, був сповіщений належним чином, про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що Ухвалою Феодосійського міського суду АРК від 01.08.2013 року відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ст.197-1 ч.4 КК України у зв'язку з закінченням строків давності (а.с.4). Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 09.04.2013 року, Актом обстеження земельної ділянки від 09.04.2013 року, приписом від 09.04.2013 року, постановою від 11.04.2013 року № 000228 (а.с.5,6,7,8) встановлено, що в період з 2007 року по 2008 року відповідач самовільно зайняв земельну ділянку, площею 0,07 га, в районі першого мису бухти «Провато», яка віднесена до Регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Тиха бухта», який розташовано в смт.Орджонікідзе м.Феодосії, де здійснив самочинно будівництво комплексу споруд із місцевого природного каміння на цементній основі, а саме: господарську побудову, літню площадку, клумби для квітів та зелених насаджень, сходи по уклону гори, приміщення обладнане для прибуття, землянку та бесідку. Земельна ділянка, площею 0,07 га, на якій відповідач здійснив самочинне будівництво споруд, згідно ст.150 ЗК України віднесено до особливо цінних земель. Самовільним зайняттям земельної ділянки відповідач заподіяв позивачу матеріальну шкоду на суму 7072,00 грн. (а.с.9). Згідно ч.4 ст.373, ч.4,5 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно цільовому призначенню, право власності на забудову здійснюється власником при умові дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм та правил, а також за умови використання земельної ділянки за цільовим призначенням. В силу положень ст.375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України жилий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельної ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. В силу ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Частиною 3 ст.152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. У п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснюється, що притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності за самочинне будівництво не позбавляє відповідні державні органи, органи місцевого самоврядування або осіб, права яких порушено самочинним будівництвом нерухомого майна, можливості пред'явити позов про перебудову чи знесення самовільно збудованого об'єкта нерухомості, а також про відшкодування витрат, пов'язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Положеннями статей 12,20 Закону України «Про охорону земель» передбачена можливість здійснення селищними радами самоврядного контролю за використанням та охороною земель. Відповідно до статей 12,158 Земельного кодексу України здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного законодавства, вирішення земельних спорів на території населених пунктів відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до ЗК України, віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад (ст.26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", ст.12 Земельного кодексу України). Здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів, є делегованими повноваженнями Виконавчих комітетів відповідних рад (ст.33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні"). В силу положень ст.5 Земельного кодексу України серед принципів земельного законодавства є забезпечення гарантій прав на землю, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави. З аналізу положень статті 376 ЦК України слідує, що право вимоги про знесення самочинної будівлі має особа, на земельної ділянці якої самочинно збудоване нерухоме майно, відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріальне-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до ст. 60 ч. 4 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов до висновку, що матеріалами справи цілком доведено факт порушення прав позивача, відповідачем не надано суду доказів протилежного, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Судові витрати, що підтверджені матеріалами справи (а.с.1), розподілені відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved