Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач 15.01.2021 року звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. Як на підставу позову посилається на те, що 08 липня 1999 року між ним, його дружиною, яка діяла від себе та в інтересах їх неповнолітньої доньки (треті особи) та відповідачем була досягнута угода про укладання договору купівлі-продажу нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS] . Договір був укладений в Товарній Біржі "Українська" і зареєстрований у КП «Криворізьке БТІ». У вересні 2020 року вони вирішили продати майно, але договір не посвідчений нотаріально, тому звертаються до суду за захистом права власності на нерухоме майно. Просить також поновити строк для звернення до суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 02.02.2021 провадження у справі відкрито та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. За клопотанням позивача витребувано докази. 09.03.2021 ухвала в частині витребування доказів виконана. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання учасники процесу не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання: - представник позивача заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі; - відповідач про причини неявки не повідомив, відзив не подав. - треті особи заперечень проти позову не надали. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. Фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. 08 липня 1999 року, згідно договору купівліпродажу нерухомості позивачем та третіми особами була придбана квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 63,4 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м., розташовану на 2-му поверсі 9-ти поверхового будинку. Вказаний договір був укладений на Товарній Біржі «Українська», згідно ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», і зареєстрований за №29402 від 08 липня 1999 року (а.с.7). Згідно п.2 Договору купівлі-продажу нерухомості, вказаний об`єкт нерухомості належав відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04.08.1998, виданого органом приватизації Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату (зареєстровано в Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за №16пвш-28-8888). 09 липня 1999 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрували право власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.8,9). Позивач, як співвласник майна, не має можливості реалізувати свої права щодо розпорядження власністю, оскільки вказаний договір не посвідчено нотаріусом. Зміст спірних правовідносин. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), передбачені ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення договору. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст.224\~ЦК України 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з нормою ст.227 ЦК України 1963 року, договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Отже, у даному випадку правомірним буде застосування ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який дозволяв укладати біржові угоди щодо відчуження нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року, тобто з 01.09.2004 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди (08 липня 1999 року), норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, вимоги щодо реєстрації нерухомого майна на момент укладання спірної угоди виконано. При цьому, договір фактично відбувся, сторони всі свої зобов`язання виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, істотні умови договору сторонами виконані, але його нотаріальне посвідчення не відбулось, оскільки сторонам не роз`яснили обов`язковість такого посвідчення. Нотаріальне посвідчення спірної угоди на цей час не можливе. Судом не встановлено незаконність набуття позивачем та третіми особами права власності на квартиру, а придбання її через товарну біржу є перешкодою для здійснення ними права володіння, користування та розпорядження власністю, чим порушуються права, зокрема позивача, а тому порушене право підлягає захисту судом. При цьому, суд вважає за необхідне поновити строк позовної давності звернення позивача до суду за захистом невизнаного права, оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн. /а.с.6/. На підставі викладеного та

Outcome: approved