Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

На розгляді в Каховському міськрайонному суді Херсонської області знаходиться вказана цивільна справа. Представник позивача позовні вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] , була прийнята стажером на посаду буфетника бару №1 в с. Чорнянка Каховського району Херсонської області споживчого товариства «Каховський кооператор» з 25 квітня 2019 року по 14 травня 2019 року, а з 14 травня 2019 року на підставі розпорядження №19-к від 13 травня 2019 року вона призначена буфетником цього бару. 25 квітня 2019 року позивачем з [PERSON] був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до п. 1 якого робітник, що займає посаду буфетника в кафе-бар №1 в с. Чорнянка приймає на себе матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. Посадовою інструкцією буфетника, з якою [PERSON] ознайомилася 25 квітня 2019 року передбачені її посадові обов`язки. Проведеними 23 березня 2000 року та 07 травня 2020 року інвентаризаціями підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей виявлено їх нестачу на суму 39 197 грн. 95 коп., яка виникла внаслідок розтрати відповідачем матеріальних цінностей на ввіреному їй торгівельному об"єкті. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала заяву, якою позов підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день і час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , була прийнята стажером на посаду буфетника бару №1 в с. Чорнянка Каховського району Херсонської області споживчого товариства «Каховський кооператор» з 25 квітня 2019 року по 14 травня 2019 року, а з 14 травня 2019 року на підставі розпорядження №19-к від 13 травня 2019 року вона призначена буфетником цього бару. Проведеними 23 березня 2000 року та 07 травня 2020 року інвентаризаціями підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей виявлено їх нестачу на суму 39 197 грн. 95 коп., яка виникла внаслідок розтрати відповідачем матеріальних цінностей на ввіреному їй торгівельному об"єкті. Вина [PERSON] в нестачі товарно-матеріальних цінностей підтверджується: договором про повну матеріальну відповідальність від 25 квітня 2019 року, пояснювальною запискою [PERSON] від 23 березня 2020 року, звіряльною відомостю результатів інвентаризації товарів, матеріалів, тари і грошових засобів в торгівлі від 23 березня 2020 року, інвентаризаціним описом №1 товарів, тари та грошових засобів в торгівлі від 23 березня 2020 року, товарно-грошовим звітом від 23 березня 2020 року, накладними №112 від 23 березня 2020 року, №325 від 01 квітня 2020 року, №322 від 01 квітня 2020 року, №321 від 01 квітня 2020 року, №320 від 01 квітня 2020 року, №323 від 01 квітня 2020 року, №324 від 01 квітня 2020 року, №326 від 01 квітня 2020 року, №328 від 09 квітня 2020 року, №329 від 09 квітня 2020 року, за якими вона прийняла підзвіт товарно-матеріальні цінності для реалізації їх в кафе-барі №1 в с. Чорнянка Каховського району Херсонської області, звіряльною відомістю результатів інвентаризації товарів, матеріалів, тари та грошових засобів в торгівлі від 07 травня 2020 року, інвентаризаційним описом товарів, тари та грошових засобів в торгівлі від 07 травня 2020 року. Відповідач добровільно частково погасила нестачу товарно-матеріальних цінностей на суму 5 125 грн. 00 коп. Однак, відшкодувати нестачу на суму 34 072 грн. 95 коп. [PERSON] не погоджується. Статтею 134КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Відповідно до ст.135-1КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно ст.136КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. У відповідності до ст.137КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Статтею 138КЗпП України передбачено обов`язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника, а саме, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України. Разом із тим, у відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями130,135-3,137КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved