Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 730 нп від 31.03.2015 у сумі 55038,14 грн., а саме: основна сума боргу - 45100,00 грн., заборгованість зі сплати відсотків - 9938,14 грн. В обґрунтування позову позивач за первісним позовом зазначив, що 31.03.2015 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 730 нп, згідно якого позивач надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 50000 грн., терміном на 24 місяці, зі сплатою 12 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Однак відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором кредиту не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 14.03.2016 складає 55038,14 грн., а саме: основна сума боргу - 45100,00 грн., заборгованість зі сплати відсотків - 9938,14 грн. Відповідач за первісним позовом звернулася до суду з зустрічним позовом до Кредитної спілки «Імперіал ЛТД», в якому просить суд визнати недійсним договір кредитної лінії № 730 нп від 31.03.2015, укладений між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та [PERSON] Свої позовні вимоги позивач по зустрічному позову мотивує тим, що в кредитному договорі № 730 нп від 31.03.2015 не зазначено, що кредитна спілка «Імперіал ЛТД» є уповноваженою фінансовою установою на здійснення валютних операцій відповідно до ст.ст. 5,11,13 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки відсутня генеральна ліцензія. Також в кредитному договорі № 730 нп від 31.03.2015 не зазначено про відкриття поточного рахунку, який повинен був відкритий з метою зарахування на нього суми наданого кредиту - відсутня істотна умова кредитного договору. Зазначене є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Відповідач за зустрічним позовом зустрічний позов не визнав, надав до суду письмове заперечення, в якому зазначив, що зустрічний позов є необгрунтованим, просить суд в його задоволенні відмовити. Позивачем за зустрічним позовом не було надано до суду жодного доказу на підтвердження доводів позовної заяви, позов грунтується на припущеннях та зазначив, що «Імперіал ЛТД» має свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, ліцензію національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, тому доводи відповідача за первісним позовом про те, що кредитна спілка «Імперіал ЛТД» не є уповноваженою фінансовою установою та не має спеціального дозволу (ліцензії) на здійснення валютних операцій є безпідставними. Відповідач по первісному позову позов Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» не визнала та надала до суду письмові заперечення, в яких посилається на те, що грошових коштів вона не отримувала. Зазначений кредитний договір її зобов'язали укласти представники позивача за первісним позовом, щоб погасити заборгованість за іншим кредитним договором, укладеним між нею та КС «Імперіал ЛТД». Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, у заяві від 11.10.2016 просить справу розглянути без його участі, позов КС «Імперіал ЛТД» до [PERSON] підтримує, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, [PERSON] та її представник, в судове засідання не з'явилися, про дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. У заяві від 11.10.2016 представник відповідача за первісним позовом просить справу розглянути без його участі. В судовому засіданні 04.08.2016 представник відповідача за первісним позовом зазначив, що кредитний договір укладався, однак не породжував фактичних відносин, оскільки грошові кошти пішли на погашення іншого кредиту. Розмір заборгованості відповідачем не оспорено. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 31.03.2015 [PERSON] звернулася до КС «Імперіал ЛТД» з заявою про надання кредиту у вигляді кредитної лінії у розмірі 50000 грн. 31.03.2015 між позивачем КС «Імперіал ЛТД»та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 730 нп (далі - Договір), за умовами якого [PERSON] отримала кредит у сумі 50000 грн., про що свідчать видаткові касові ордери від 05.05.2015. [PERSON] була ознайомлена з умовами договору кредитної лінії № 730 нп від 31.03.2015 та графіком платежів за Договором, про що свідчить її підпис в ньому. Згідно п.п. 1.1., 2.1., 3.1 Договору позивач за первісним позовом надав відповідачу кредит у розмірі 50000 грн. строком на 24 фактичні місяці від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії. Відповідно до п.2.3. Договору відповідач за первісним позовом зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору. Згідно п. 3.4 Договору сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку платежів, що є Додатком до цього Договору. Погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем здійснюється в наступному порядку: в першу чергу сплачуються всі нараховані проценти, а за відсутності заборгованості по процентах - погашається сума кредиту, що передбачено п. 3.6 Договору. Відповідно до п. п. 3.7, 3.8 Договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит може за рішенням Кредитного комітету, визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитором з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 24 % річних від суми залишку кредиту. Згідно п. 5.1.3. Договору відповідач за первісним позовом зобов'язався вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів. Відповідно до графіку платежів за кредитним договором № 730 нп від 31.03.2015, боржник [PERSON] зобов'язалася сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.05.2015, 2173,91 грн. - щомісячний платіж за основною сумою кредиту та відсотки. Останній платіж - 31.03.2017. В зустрічному позові відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом просить визнати вищезазначений договір кредитної лінії недійсним, посилаючись на те, що в КС «Імперіал ЛТД» відсутня генеральна ліцензія та в кредитному договорі № 730 нп від 31.03.2015 не зазначено про відкриття поточного рахунку, який повинен був відкритий з метою зарахування на нього суми наданого кредиту - відсутня істотна умова кредитного договору. Всупереч вимогам ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачу за первісним позовом під час підписання договору не було надано інформації про особу кредитодавця, його правоздатність та дієздатність та не повідомлено в письмовій формі відомості передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ч. 1,2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема:а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення;в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право достроково повернути споживчий кредит, у тому числі шляхом збільшення суми періодичних виплат. Якщо споживач скористався правом повернення споживчого кредиту шляхом збільшення суми періодичних виплат, встановлених в абзаці першому цієї частини, кредитодавець зобов'язаний здійснити відповідне коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення .Споживач у разі дострокового повернення споживчого кредиту сплачує відсотки за користування кредитом та вартість всіх послуг, пов'язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, за період фактичного користування кредитом. Кредитодавцю забороняється відмовляти споживачу в прийнятті платежу у разі дострокового повернення споживчого кредиту. Кредитодавцю забороняється встановлювати споживачу будь-яку додаткову плату, пов'язану з достроковим поверненням споживчого кредиту. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає сплату споживачем будь-якої додаткової плати у разі дострокового повернення споживчого кредиту, є нікчемною. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1-3, 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частина 1 ст. 638 ЦК України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода. Виходячи з положень ст. ст. 1048, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є умови про предмет, ціну та строк його дії, порядок одержання і розмір процентів, який визначається договором. Пунктом 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Пунктом першим статті 627 ЦК України також встановлено свободу договору, з посиланням на статтю 6 зазначеного Кодексу із зазначенням того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підписуючи кредитний договір, позичальник погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені цим договором. При цьому підписання даного договору позичальник висловив свою обізнаність з діючими тарифами банку та обов'язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Пункт 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту лише конкретизує розпис можливих складових загальної вартості кредиту для споживача. Тобто йдеться про інформування банком позичальника про ринкові ціни та розміри встановлених законом платежів за послуги та дії, необхідні для укладання договору про споживче кредитування та його реалізації. Обов'язок банку інформувати споживача про вартість додаткових послуг, повязаних з отриманням ним кредиту, кореспондується з правом споживача на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, встановлених п. 4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не визначають нових, порівняно з Законом, вимог до змісту договору, а стосуються лише особливостей, притаманних договорам про надання споживчого кредиту щодо інформування споживача про сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту. Підставою для визнання договору недійсним є порушення загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України, якою визначено основні критерії чинності правочину. Зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Слід зазначити, що постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Згідно ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені. Отже, позивач за зустрічним позовом не надав суду доказів, які б могли бути відповідно до вимог ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою для визнання спірного договору недійсним. Оцінюючи доводи позивача щодо фактичного неотримання коштів за кредитним договором у сукупності з письмовими доказами, які були надані позивачем, суд вважає за необхідне зазначити таке. [PERSON] посилається на те, що фактично кредитні кошти не отримувала, працівники кредитної спілки «Імперіал ЛТД» примусили її укласти даний кредит для погашення боргу з іншого кредиту. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач дійсно не отримувала кошти за кредитним договором, що підписання кредиту не було добровільним волевиявленням [PERSON], суду не надала. Доказом того, що [PERSON] були видані кредитні кошти на суму 25746,00 грн. та 24254,00 грн. є видаткові касові ордера від 05.05.2015. Підписання договору кредиту позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 зі змінами за № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом на підтвердження права на здійснення валютних операцій було надано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи та ліцензію національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, рішення про видачу ліцензії від 21.08.2012 № 962, строк дії ліцензії з 21.08.2012 по 21.08.2017. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» надання кредитній спілці статусу фінансової установи здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Уповноважений орган) відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Уповноваженого органу. Надання кредитній спілці статусу фінансової установи здійснюється шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру фінансових установ (далі - Державний реєстр). Уповноважений орган видає кредитній спілці свідоцтво про реєстрацію фінансової установи за формою, встановленою Уповноваженим органом. Про зміни, що сталися у статутних документах, кредитна спілка повідомляє у 5-денний строк в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Ліцензуванню підлягає діяльність кредитної спілки із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об'єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Посилання відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом на те, що КС «Імперіал ЛТД» не має генеральної ліцензії є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачена необхідність кредитній спілці мати таку ліцензію. Укладаючи оспорюваний кредитний договір, сторони діяли вільно, на власний розсуд, визначаючи його умови, досягли згоди з усіх істотних умов. Спірний Договір оформлено згідно вимог цивільного законодавства, скріплено підписами працівника КС «Імперіал ЛТД», підписом [PERSON], скріплено печаткою, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення. В порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконала, в результаті чого має заборгованість за кредитом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи положення нормативно-правових актів України з питань регулювання кредитних відносин та наявний зміст кредитного договору, суд дійшов до висновку щодо відповідності кредитного договору, укладеного між сторонами в даній справі, вимогам чинного законодавства України. Таким чином, підстав для визнання недійсним договору кредитної лінії не має. За таких обставин, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити за необгрунтованістю. Що стосується вимог первісного позову, суд зазначає таке. Судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом [PERSON] порушено умови Договору та графік погашення кредиту й сплати процентів, внаслідок чого станом на 14.03.2016 заборгованість відповідача за Договором склала 55038,14 грн., а саме: основна сума боргу - 45100,00 грн., заборгованість зі сплати відсотків - 9938,14 грн., що підтверджується відповідним розрахунком суми заборгованості за кредитним договором № 730 нп від 31.03.2015 (а.с. 8). У зв'язку з зазначеними порушеннями, позивач за первісним позовом повідомляв відповідача за первісним позовом про необхідність погашення заборгованості, що підтверджується листом - повідомленням. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач за первісним позовом докази на погашення заборгованості по кредиту суду не надала. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що розмір суми боргу відповідачем за первісним позовом не оспорено, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення первісного позову, з відповідача по первісному позову, позивача по зустрічному позову на користь позивача по первісному позову з відповідача по зустрічному підлягає стягненню судовий збір сплачений у сумі 1378 грн. Витрати по сплаті судового збору позивачем за зустрічним позовом, відповідачем за первісним позовом покладаються на останню, оскільки в задоволенні зустрічного позову судом було відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved