Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] звернулася до\~суд з\~позовом,\~у якому\~просить розірвати\~шлюб,\~укладений 17.12.2005\~року з\~відповідачем [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у шлюбі із відповідачем [PERSON] , зареєстрованому 17.12.2005 року. Стверджує, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема, через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги. Зазначає, що від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, шлюб існує тільки формально, а тому просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача а її користь аліменти на утримання дітей [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, щомісячно, оскільки відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріально не допомагає. Ухвалою суду від 21.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове\~засідання позивач\~ [PERSON] не з`явилася,\~будучи належним\~чином повідомленою\~про дату\~розгляду справи\~судом.\~Від \~позивача [PERSON] до суду надійшла заява , у якій позивач просила справу розглянути без її участі, шлюб між нею і відповідачем [PERSON] розірвати, та стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі по 2500\~гривень на\~кожну \~дитину, щомісячно, не заперечує щодо заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Відповідач у судове засідання повторно, повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7\~ст. 128 ЦПК України, та шляхом опублікування оголошень про виклик до суду на веб-сайті суду, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило. Крім того, інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується зворотними повідомленнями, що повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти про неможливість вручення поштового відправлення адресату. Відповідно до ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи положення ст. ст.\~274,\~280 ЦПК України\~розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та в заочному порядку. В зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, оскільки позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи, про заочний розгляд справи судом 04.02.2021 року постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судових засідань. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів відповідно до ст. ст.\~198,\~223 ЦПК України, в порядку, передбаченому ч.2\~ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на заяви сторін, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню. Як встановлено судом з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 17.12.2005 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17.12.2005 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 163 від 07.11.2015 року. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . У шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області від 28.10.2009 року, актовий запис №220) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області від 09.08.2012 року, актовий запис №165), батьками дитини зазначені сторони у справі . Судом на підставі обґрунтувань позову та наявних в матеріалах заяв встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, а фактично шлюбні відносини припинено, сім`я існує формально. Статтею 24 СК України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Загальна декларація прав людини у частині 2 статті 16 та стаття 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права містять положення, за яким шлюб не може укладатися без вільної і повної згоди сторін, що одружуються. З вказаних положень закону вбачається, що однією із засад шлюбу є його добровільність. При чому, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу (наявність вільної згоди) - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Згідно ч. 2\~ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Позивач не бажає миритись, а відповідач, зі своєї сторони, на цьому також не наполягає. Таким чином судом встановлено, що причини розладу шлюбних відносин сторін мають тривалий і глибинний характер. Сторони втратили взаємні почуття любові та поваги, між ними відсутні взаємодопомога та підтримка, тобто те, що є правовою основою шлюбу. Оскільки сторони не змогли зберегти сім`ю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, а також їх дітей, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Щодо стягнення аліментів, суд доходить таких висновків. За змістом ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1\~ст.182 СК України, а також ч. 2\~ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3\~ст. 182 СК України\~суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. На підставі доводів позовної заяви та досліджених судом доказів, за відсутності заперечень з боку відповідача та відсутності доказів протилежного, судом встановлено, що останній ухиляється від обов`язку утримання дитини та добровільно ніякої допомоги, в тому числі і матеріальної, дитині не надає. Відповідно до змісту\~ст.181 СК України та\~п.17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України № 3\~від 15.05.2006\~року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3\~ст. 181 СК України). За відсутності доказів протилежного, суд вважає доведеними обставини про те, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть, а малолітні діти сторін проживають разом з позивачем окремо від відповідача, який не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, та ту обставину, що відсутні докази того, що відповідач є непрацездатним, або має інших утриманців. Наведене свідчить, що позивач має право на звернення до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів. \~\~\~\~ Аналіз доданих до справи доказів та позиція позивача вказують на те, що відповідач є особою працездатного віку, будь-яких протипоказань до роботи не має, інші аліментні зобов`язання відсутні. Інформація щодо заробітку відповідача відсутня, суд вважає обґрунтованими доводи позивача як підставу для стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн. щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Отже, з`ясовані у справі обставини свідчать, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що мають істотне значення, даний шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Крім того на підставі викладеного, судом встановлено, що, з`ясовані у справі обставини свідчать, що задоволення заявлених вимог позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати на утримання дитини, суд виходить з принципу добросовісності, справедливості та розумності, крім того, враховує обов`язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, матеріальне становище відповідача та, враховуючи законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20.10.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Такий визначений розмір аліментів буде достатнім для задоволення розумних потреб дітей і буде повністю забезпечувати його нормальні матеріальні та побутові потреби. Відповідно до ч.1\~ст.191 СК України, аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує вимоги\~ст.141 ЦПК України, та, зважаючи, що в силу Закону позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Крім того, суд роз`яснює сторонам положення\~статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: approved