Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування поширеної інформації, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] об 11:07 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі «[INFO]» відповідач розмістив (поширив) інформацію наступного змісту «Першопричиною стала ворожа та рейдерська діяльність заступника голови Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON]», «вдавався до дій, направлених на залякування підприємців шляхом звернення з заявою до СБУ з метою відкривання кримінальних справ проти активістів», «займається перешкоджанням підприємницькій діяльності, лобіює інтереси ОЗГ, займається рейдерством та створенням конфліктних ситуацій в Деснянському районі». [INFO] об 11:07 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі «[INFO]» під дописом «[INFO]» відповідач розмістив фотографію, на якій зображений позивач та міститься текст з інформаціює наступного змісту: «Родичі домовились/купили посаду заступника голови РДА», «Лобіює інтереси з рейдерства підприємців з метою незаконного збагачення», «Займається кришуванням організованих злочинних угрупувань в Деснянському районі», «Навмисно створює конфліктні ситуації в районі між громадою, підприємцями та адміністрацією». [INFO] о 12:46 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі «[INFO]» [PERSON] розмістив інформацію наступного змісту: «Перешкоджання підприємницькій діяльності, лобіювання інтересів третіх осіб, наклепами та погрозами підприємцям та активістам району [PERSON] підштовхнуло громадськість до активних дій проти новоспеченого чиновника», «цей посіпака [PERSON] є звичайним злочинцем проти українського народу та рейдером закладів культурно-розвиваючих напрямків». Інформація яку розмістив (поширив) відповідач у вищезазначених дописах є відкритою та доступною - доступ до дописів відповідача в загальнодоступній групі «[INFO]» в мережі Facebook є необмеженим. Тобто поширена інформація доведена до необмеженого кола осіб. Вказана інформація поширена відповідачем щодо позивача висловлена в категоричній формі твердження, є вкрай негативною, має образливий характер, безпосередньо стосується позивача, його моральних та ділових (професійних) якостей як добропорядної людини та державного службовця, є недостовірною, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача в очах суспільства, оскільки необґрунтовано та протиправно ставить під сумній дотримання позивачем у його професійній діяльності етично-моральних та правових норм, безпідставно звинувачує позивача у протиправній поведінці під час виконання ним своїх посадових обов`язків. При цьому, неправдиві, поширені щодо нібито негативної діяльності позивача, дискредитують його як добропорядну людину та державного службовця, створюють реальну загрозу порушення репутації, що спричиняє ризик погіршення, створюють реальну загрозу порушення репутації, що спричиняє ризик погіршення принципово важливих стосунків позивача в його особистому, суспільному та політичному житті. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, яку розмістив (поширив) [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] у п`ятиденний строк після набрання судовим рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію у такий саме спосіб, яким вона була поширена: шляхом опублікування спростування недостовірної інформації в соціальній інтернет-мережі Фейсбук у загальнодоступній групі «[INFO]» та видалення недостовірної інформації з дописів розміщених [INFO] об 11 год. 07 хв., [INFO] об 11 год. 07 хв. та [INFO] о 12 год. 46 хв. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] - повністю підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [INFO] об 11:07 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі «[INFO]» відповідач розмістив (поширив) інформацію наступного змісту: «Громадська організація «Цунамі змін» була створена 01.07.2019 року, як наслідок тиску на підприємців, перешкоджання підприємницькій діяльності та створенні конфліктних ситуацій між підприємцями та громадою чиновниками/посадовцями. Мета організації - сприяння створенню механізмів громадського впливу на діяльність та бездіяльність органів державної влади, підтримка процесів демократизації і розбудови громадянського суспільства. Першопричиною стала ворожа та рейдерська діяльність заступника голови Деснянської районної у м. Києва державної адміністрації [PERSON], який намагається не продовжити договір оренди під видуманими причинами(«Віджати» приміщення за адресою [ADDRESS] ) де створена та функціонує дитячо-молодіжна танцювально-спортивна студія. Підприємці району вступали в діалог з Заступником Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації [PERSON] та намагались донести до нього позицію і громади, і підприємців, та навіть Президента України про те, що першочерговим напрямком розвитку економіки України є розвиток та підтримка малого та середнього бізнес і що його дії, як заступника голови РДА прямо протилежні позиції підтримки малого та середнього бізнесу, а несуть в своїй суті перешкоджання підприємницькій діяльності та рейдерськими діям для лобіювання інтересів третіх осіб. Зі свого боку [PERSON] вдався до дій, направлених на залякування підприємців шляхом, звернення з заявою до СБУ з метою відкривання кримінальних справ проти активістів, як проти організованого злочинного угрупування, яке намагається захопити адміністративну будівлю РДА. Реагуючи на ворожі дії Заступника голови Деснянської РДА [PERSON], підприємці та небайдужі громадяни 04.07.2019 року оголосили безстрокову неполітичну мирну акцію протесту з розміщенням палатки під стінами Деснянської РДА з Єдиною вимогою: « Звільнити [PERSON] з посади Заступника голови Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, як людину, яка займається перешкоджанням підприємницькій діяльності, лобіює інтереси ОЗГ, займається рейдерством та створенням конфліктних ситуацій в Деснянському районі.» [INFO] об 11:07 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі «[INFO]» під дописом «[INFO]» було розміщено фотографію, на якій зображений позивач та міститься текст з інформаціює наступного змісту: «Родичі домовились/купили посаду заступника голови РДА», «Лобіює інтереси з рейдерства підприємців з метою незаконного збагачення», «Займається кришуванням організованих злочинних угрупувань в Деснянському районі», «Навмисно створює конфліктні ситуації в районі між громадою, підприємцями та адміністрацією». [INFO] о 12:46 у соціальній інтернет-мережі Фейсбук (Facebook) у загальнодоступній групі «[INFO]» [PERSON] розмістив інформацію наступного змісту: « Знайомтесь [PERSON] - заступник голови Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації. Призначений на посаду восени 2019 року, але за цей короткий проміжок часу мудрив ся. налаштувати проти себе громаду району. Перешкоджання підприємницькій діяльності, лобіювання інтересів третіх осіб, наклепами та погрозами підприємцям та активістам району [PERSON] підштовхнуло громадськість до активних дій проти новоспеченого чиновника. Вже 13 діб під стінами Деснянської РДА стоїть військова палатка, де цілодобово знаходяться представники громадськості та підприємців району з закликами звільнення заступника голови Деснянської районної державної адміністрації [PERSON]. Давайте спробуємо розібратися звідки з`явився 29 річний недокерманич в районі. Переглянемо профіль в фейсбуці [PERSON]: [INFO] В пості [PERSON] від [INFO] в Деснянському районі була проведена толока під керівництвом [PERSON], де були задіяні Комунальні підприємства, що знаходяться в підпорядкуванні [PERSON], та, якимось дивним чином в толоці (згідно фотографій в пості) взяли участь зі сторони громади лише представники БО «Свобода» ([PERSON] - депутат Київради від ВО «Свобода», [PERSON] - депутат Київради від ВО Свобода», [PERSON] - Народний депутат від ВО «Свобода» ітд). В пості на Сторінці [PERSON] від 1 липня 2019 року при врученні подяк [PERSON] на офіційному заході присутні (запрошені) лише представники ВО «Свобода». На сторінці [PERSON] - Депутата Київради від ВО «Свобода» можна побачити пост від [INFO], де написано, що він ([PERSON]) традиційно по п`ятницям разом зі своїми помічниками об`їжджають округ. І, о диво, серед помічників [PERSON] на фото можна побачити [PERSON] - посадовця і офіційно неполітизовану особу. [INFO] Що ми бачимо???!!! Свободівець [PERSON] використовує адміністративний ресурс через свого ставленика та посіпаку у Деснянській РДА [PERSON] для особистого піару та піару своїх поплічників. Це ганебно!!! Особливо коли цей посіпака [PERSON] є звичайним злочинцем проти українського народу та рейдером закладів культурно-розвиваючих напрямків. Звертаємося до керівництва ВО «Свобода» та особисто до [PERSON] з питанням: хіба за це гинули хлопці з вашої організації на майдані та в зоні АТО??? На нашу думку [PERSON] та [PERSON] - це зрадники тих ідеалів, за які було покладено багато життів.». Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, в яких вказано, що викладене відповідачем в мережі Інтернет у «Фейсбук» у загальнодоступній групі «[INFO]» порушує немайнові права позивача, а саме честь, гідність та ділову репутацію. Неправдиві, поширені щодо нібито негативної діяльності позивача, дискредитують його як добропорядну людину та державного службовця, створюють реальну загрозу порушення репутації, що спричиняє ризик погіршення принципово важливих стосунків позивача в його особистому, суспільному та політичному житті. Згідно із ч. 1,2 ст. 30 Закону «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які немістять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій,сатири).Оціночні судженняне підлягаютьспростуванню тадоведенню їхправдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Статтею 270 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Згідно із ч.1, 3, 4, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з чим ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно із п. 4 Постанови Пленуму чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконання нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, в тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Як зазначено у п.15 вказаної вище Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Також згідно із п.17 даної Постанови Пленуму інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Якщо ж недостовірну інформацію було поширено в ході розгляду іншої справи зазначеними вище учасниками процесу відносно інших осіб, які не були учасниками процесу, то ці особи, якщо вони вважають, що така інформація порушує їх особисті немайнові права, вправі звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку, передбаченому процесуальними кодексами. Згідно із положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Стосовно негативного змісту розповсюдженої Відповідачем інформації, то негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Судом встановлено, що позивач є посадовцем, відтак, виняткову цінність для цього становлять його честь та гідність, ділова репутація і здобута повага у суспільстві та у ділових колах. Поширення Відповідачем Статей із недостовірною інформацією негативно впливає та порушує немайнові права Позивача - честь, гідність Позивача, а також його ділову репутацію. Така інформація негативно сприймається в суспільстві, і в подальшому може призвести до упередженого ставлення громадськості до Позивача. Слід також зазначити, що в Статтях, зокрема, в цитованих в цій позовній заяві уривках, недостовірна інформація стосовно Позивача подана таким чином і в такому контексті (з використанням образливої лексики, в контексті негативних суспільних явищ, що викликають різку осудливу реакцію суспільства), що створює вкрай негативне уявлення про особу Позивача, його морально-ділові якості. У статті 12 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року визначено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Статтею 32 Конституції України передбачено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що розповсюджена відповідачем інформація стосовно звинувачень Позивача є недостовірною. Отже, відповідач розповсюдив недостовірну інформацію відносно позивача, але не надав суду будь-яких доказів, що б свідчили про те, що позивач якимось чином причетний до тих подій, що викладені у статтях. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справах про визнання інформації недостовірною згідно з положеннями ч. 4 ст. 127, ст. 12 ЦПК України обов`язок довести, що інформація є достовірною покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок порушення цього було порушено його особисті немайнові права. Враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації, недоведеність її достовірності, суд дійшов висновку, що така інформація є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача в очах оточуючих - громадськості та читачів соціальних мереж. Дана інформація створює у оточуючих викривлене уявлення про професійну діяльність позивача як державного службовця. Зважаючи на викоадене вище, суд вважає позовні вимоги [PERSON] підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 768, 40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved