Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 березня 1990 року у Дрисинській сільській раді Мукачівського району Закарпатської області, за актовим записом №2. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 березня 1990 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у Дрисинській сільській раді Мукачівського району Закарпатської області. В останній період їх сімейне проживання стало неможливим, шлюбні відносини між ними припинені та не можуть бути збережені, і тому подальше примирення, спільне проживання і збереження сім'ї є неможливим, так як взаємних почуттів любові, дружби, поваги між ними не залишилось. Неповнолітніх дітей від шлюбу з відповідачем немає. Подати спільну заяву про розірвання шлюбу в органи РАЦСу в порядку статті 106 Сімейного кодексу України не має можливості, оскільки вони з відповідачем зовсім не спілкуються. Тому на підставі вищенаведеного, звертається до суду та просить шлюб зареєстрований між нею ([PERSON]) та [PERSON], за актовим записом № 2 - розірвати. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, судовою повісткою в порядку статті 74 Цивільно -процесуального кодексу України, причину неявки суд не повідомив. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом належними доказами встановлено, що відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 10 березня 1990 року Дрисинською сільською радою Мукачівського району, Закарпатської області, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстровано шлюб 10 березня 1990 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №2 (а.с.3). Відповідно до вимог статті 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається Правилами статтей 104 та 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України). -2- Відповідно до статті 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], оскільки позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що шлюб між подружжям існує формально, примирення та збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне їх життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. На підставі статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачу необхідно залишити прізвище "[PERSON]". Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved