Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Керівник Самбірської місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської міської ради 03.04.2018 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, посилаючись на те, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017 року, винесеного за результатами розгляду кримінального провадження №12017140000000567 від 09.07.2017 року, який не оскаржувався та 18.12.2017 року набрав законної сили, обвинуваченого [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання - позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року [PERSON] було звільнено від відбування покарання на підставі акту амністії. Досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] 08.07.2017 року о 21 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «Fiat Dukato», номерний знак [NUMBER], рухаючись ним по автодорозі «Львів-Самбір-Ужгород» у напрямку до м. Ужгород, при проїзді її ділянки в районі 76 км + 700 м, навпроти АЗС №39 «АNP», що між м. Самбір та с. Стрілковичі Самбірського району Львівської області, порушив Правила дорожнього руху України, а саме: проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін; під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що призвело до втрати контролю над його рухом і як наслідок виїзду на смугу зустрічного руху, де, керований ним транспортний засіб, зіткнувся із зустрічним автомобілем марки «Volkswagen Passat», під керуванням водія [PERSON] В результаті чого пасажир [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події, водій даного транспортного засобу [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, а інший пасажир - малолітня [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження. Під час судового розгляду [PERSON] свою вину у вчиненому визнав повністю. [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургічної допомоги та нейрохірургічному відділенні в період з 09.07.2017 року по 18.07.2017 року. Вартість лікування хворої [PERSON] становить 5652.75 гривні, а саме: перебування у відділенні невідкладної хірургічної допомоги впродовж одного дня коштує - 629,70 гривень (загалом 8 днів) та 1 день в нейрохірургічному відділенні коштує 615,15 гривень (загалом 1 день). Лікування [PERSON] проводилось за рахунок міського бюджету, які станом на день пред'явлення позову відповідачем не відшкодовані, а тому просить стягнути з [PERSON] на користь Львівської міської ради до місцевого бюджету міста Львова витрати, понесені Комунальним закладом охорони здоров'я, на стаціонарне лікування потерпілої неповнолітньої від злочину: [PERSON], [INFO], в загальному розмірі 5652 гривні 75 копійок. Прокурор Коваленко Т.М. в підготовче судове засідання не з'явилася, однак, 22.08.2018 року від неї в канцелярію суду поступило клопотання про розгляд справи у відсутності представника Самбірської місцевої прокуратури, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (клопотання долучене до справи). Представник Львівської міської ради Синьовський Б.В. в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. 21.06.2018 року та 26.06.2018 року на адресу суду надіслав пояснення по справі, в яких позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовільнити в повному обсязі, розгляд справи просить проводити за відсутності представника Львівської міської ради. Представник третьої особи на стороні позивача - Комунальної міської дитячої клінічної лікарні,в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. 05.06.2018 року на адресу суду надійшов лист за підписом голови комісії з припинення КМДКЛ шляхом перетворення у КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» [PERSON], в якому він просить розгляд справи проводити за відсутності представника лікарні. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. 22.08.2018 року до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, згідний відшкодувати 5652 гривні 75 копійок. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази надані позивачем, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст. 131 - 1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3, п.2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень. Тому, в порядку передбаченому п.2 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», Самбірська місцева прокуратура Львівської області надіслала 12.03.2018 року та 26.03.2018 року Комунальній міській дитячій клінічній лікарні та Львівській міській раді повідомлення про намір звернення до Старосамбірського районного суду Львівської області із позовною заявою про стягнення з відповідача в користь місцевого бюджету коштів у сумі 5652,75 гривень, які були затрачені на лікування потерпілої від злочину [PERSON] (а.с.11-13). Відповідно до ч.3 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Відповідно до ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. У кримінальному провадженні позов прокурором не пред'являвся. Судом встановлено, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання - позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1(один) один рік. Відповідно до п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року [PERSON] було звільнено від відбування покарання на підставі акту амністії (а.с.6-8). Вирок не оскаржувався та набрав законної сили. З вироку відомо, що [PERSON] 08.07.2017 року, біля 21 години 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «Fiat Dukato», номерний знак [NUMBER], рухаючись по автодорозі «Львів-Самбір-Ужгород» у напрямку до м. Ужгород, при проїзді її ділянки в районі 76 км + 700 м, навпроти АЗС №39 «АNP», що між м. Самбір та с. Стрілковичі Самбірського району Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 1.10 (в частині значення термінів» безпечна швидкість», «небезпека для руху»); Р.2п. 2.3 б), д); Р.10 п. 10.1; п.12.1, Р.13 п. 13.1 Правил дорожнього руху України та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 («вузька суцільна лінія»), дод. 2 Розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримав безпечного бокового інтервалу, що призвело до втрати контролю над його рухом і як наслідок, виїзду на смугу зустрічного руху, де керований ним транспортний засіб зіткнувся із зустрічним автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який на той момент мав перевагу в русі, в результаті чого пасажир [PERSON] автомобіля [NUMBER], від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події, водій даного транспортного засобу [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, а інший пасажир такого - малолітня [PERSON] отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.с.6-8). Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з листа Комунальної міської дитячої клінічної лікарні від 06.09.2017 за № 999 [PERSON], [INFO], знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургічної допомоги та нейрохірургічному відділенні з 09.07.2017 року по 18.07.2017 року, з діагнозом: закритий перелом великогомілкової кістки в/З із задовільним стоянням фрагментів. Вартість її лікування становить 5 652 гривні 75 копійок, а саме: 8 днів у відділенні невідкладної хірургічної допомоги - 5 037 гривень 60 копійок (1 ліжкодень коштує - 629 гривень 70 копійок) та 1 день в нейрохірургічному відділенні - 615 гривень 15 копійок. Фінансування стаціонарного лікування проводилось за рахунок коштів міського бюджету (а.с.9-10). Положеннями ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 07 липня 1995 р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 р. «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я». Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою КМУ № 545 від 16 липня 1993 р. «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я» на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день проводиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Внаслідок спричинення тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] перебувала у Комунальній міській дитячій клінічній лікарні на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургічної допомоги та нейрохірургічному відділенні з 09.07.2017 року по 18.07.2017 року, з діагнозом: закритий перелом великогомілкової кістки в/З із задовільним стоянням фрагментів. Згідно довідки вказаної установи вартість лікування хворої [PERSON], становить 5652,75 гривні (а.с.9-10). Отже, враховуючи викладене, та те, що внаслідок спричинення [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень [PERSON], остання перебувала на стаціонарному лікуванні і доведений причинний зв'язок між злочинними діяннями [PERSON] та перебуванням потерпілої на стаціонарному лікуванні у відділенні невідкладної хірургічної допомоги та нейрохірургічному відділенні з 09.07.2017 року по 18.07.2017 року Комунальної міської дитячої клінічної лікарні, вартість якого становить 5652,75 гривень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора є обгрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, то судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід державив сумі 881(вісімсот вісімдесят одну) гривню 00 копійок/, що становить 50 % відсотків судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved