Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Фанчиківська сільська рада по поділ майна подружжя в натурі. Вимоги позову мотивовано тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1993 року до 21 серпня 2014 року. У сторін дітей не має. Рішенням Виноградівського районного суду від 21 серпня 2014 року №299/2775/14 шлюб, укладений між сторонами 07 серпня 1993 року у виконкомі Олешницької сільської ради Виноградівського району, актовий запис №11 - розірвано. Після розірвання сторони продовжили проживати у будинку по [ADDRESS] , який вони разом будували за час спільного шлюбу і який являється спільною сумісною власністю. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в цьому будинку. 16 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Фанчиківська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Однак позов було залишено без розгляду. Позивачка [PERSON] тривалий час перебувала за кордоном на заробітках, наразі вона повернулася додому, однак відповідач [PERSON] відмовляється вводити в експлуатацію спільний будинок та поділити його добровільно. У зв`язку із вищенаведеним позивачка змушена звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя. Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно у судове судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Нечаєв В.В., подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] , в судовому засіданні вимоги позову не визнали, просили суд в такому відмовити, поскільки будинок по [ADDRESS] є об`єктом незавершенного будівництва, тобто є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить забудовнику, а тому не має статусу житлового будинку. Представник третьої особи Фанчиківської сільської ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленим своєчасно, у судове засідання не з`явився, клопотань та заперечень до суду не надіслав. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява є підставною та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1993 року до 21 серпня 2014 року. У сторін дітей не має. Рішенням Виноградівського районного суду від 21 серпня 2014 року (299/2775/14) шлюб, укладений між подружжям 07 серпня 1993 року у виконкомі Олешницької сільської ради Виноградівського району, актовий запис №11 - розірвано. Після розірвання сторони продовжили проживати у будинку по [ADDRESS] , який вони разом будували за час спільного шлюбу і який являється спільною сумісною власністю. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в цьому будинку. 16 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до Виноградівського районного суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Фанчиківська сільська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Однак позов було залишено без розгляду. Позивачка [PERSON] тривалий час перебувала за кордоном на заробітках. Наразі така повернулася додому, однак відповідач відмовляється вводити в експлуатацію спільний будинок та поділити його добровільно. 09.02.1994 року рішенням Фанчиківської сільської ради №18 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на будівництво одноповерхового індивідуального житлового будинку за проектом 30-3К-2 за адресою [ADDRESS] . Сторони виготовили будівельний паспорт на будівництво даного будинку та розпочали будівництво 28 вересня 1998 року. Будинок будувався під час перебування сторін у шлюбі. Рішенням Фанчиківської сільської ради №11 від 17 березня 2006 року «Про визнання права власності на будівлі», було вирішено: 1. Визнати право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] та видати свідоцтво про право власності. 2. Гр. [PERSON] замовити виготовлення інвентарної справи на житловий будинок з надвірними спорудами у Виноградівському РБТІ. Станом на час розгляду справи в суду, вищевказаний будинок по [ADDRESS] будівництвом завершений, готовий та придатний до повноцінного проживання, однак не введений в експлуатацію із-за дій відповідача [PERSON] , який таким чином робить спробу уникнути поділу майна. На підставі технічного паспорту Виноградівського РБТІ, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та по документам є незавершеним будівництвом, свідоцтво на право власності до цих пір не виготовлено. В даному будинку зареєстровані [PERSON] та його колишня дружина [PERSON] . Позивачка змушена звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя. Так, згідно з технічним паспортом виготовленим станом на 01 вересня 2010 року на житловий будинок, загальна площа якого становить - 98.6 кв.м., а житлова площа - 67.3 кв.м. Даний будинок складається із 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - столова, 4 - кухня, 5 - кладова, 6 - газовка, 7 - ванна, 8 - житлова, 9 - житлова. (відомості з РБТІ станом на 1990 рік). На виконання Ухвали Виноградівського районного суду від 26.08.2020 року, було призначено судово будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої в тому числі було поставлено питання щодо можливості здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва-житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , про що судовим експертом до суду було надано відповідний Висновок експерта за №0019/2021 від 15.03.2021 року, щодо можливості поділу вказаного об`єкту нерухомого майна із варіантами його поділу. Заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку із наступним. Дані конкретні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Так, згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно вимог частини першої ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року, №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Жодних обставин, які би перешкоджали визнати житловий будинок з надвірними спорудами спільною сумісною власністю, не існує. Поскільки будинок будувався за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Жодних домовленостей про поділ майна в натурі між сторонами на даний момент не існує, між сторонами по справі склалися неприязні відносини, самостійно поділити майно не можуть. Домовленості про розмір часток у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто, тому в силу норм закону кожному з сторін належить по ? (одній другій) житлового будинку. Таким чином, для реалізації права власності на частину будинку позивачці необхідно виділити в натурі, яка саме частина будинку належить їй. У зв`язку із небажанням відповідача [PERSON] укладати угоду про поділ майна, вирішувати це питання взагалі не бажає, у зв`язку із чим вказаний спір можливо вирішити лише у судовому порядку. Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Отже, даний житловий будинок необхідно поділити таким чином, щоб позивачу та відповідачу було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку, яка б відповідала розміру їх часток тобто по 1/2 (одній другій) кожному. Крім того, в абз. 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Жодних обставин, які би перешкоджали визнати будинок спільною сумісною власністю, не існує. Факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Оскільки будинок будувався за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України), відтак статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно побудували будинок, а також спадкоємців суд має право провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, ураховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, та технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. В іншому випадку за цими особами може бути визнано право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній з сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Як зазначив ВССУ в ухвалі від 15 липня 2015 року справа № 6-14898св15: «… в судовому порядку у даному випаду може бути визнано лише право власності на «незакінчений будівництвом об`єкт»; «на будівельні матеріали під забудівлю жилого будинку та літньої кухні, як об`єкт незавершеного будівництва»; «на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді домоволодіння: житловий будинок, прибудову, тамбур літню кухню, сарай, душову, вбиральню, огорожу, вимощення, цистерну»; «на будівельні матеріали та конструктивні елементи, з яких складається будинковолодіння»; «на майнові права на нерухомість», тощо, і у таких випадках необхідно використовувати термінологію, яку застосовує законодавець у ст. ст. 331, 876 ЦК України та Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень…». Аналізуючи правовий висновок ВСУ по справі № 6-47цс16, що викладений в постанові суду від 07.09.2016 року, суд прийшов до висновку, що не зданий в експлуатацію будинок можливо поділити між подружжям двома шляхами: 1.Визнання права власності на відповідну частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва не введеного в експлуатацію будинку; 2.Визнання права власності на відповідну частину будинку, як об`єкту незавершеного будівництва. Верховний суд України у своїй постанові чітко визначив, що для реалізації другого виду способу судового захисту, необхідно: 1) Провести судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення проценту завершеності будівництва і встановити, що будівництво будинку фактично завершене, однак тільки юридично не введене в експлуатацію. 2) Фактичне використання (експлуатація) та проживання в будинку і використовувати його вже для житлових потреб. 3) В будинку можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. 4) Введення в експлуатацію фактично можливе, але не вчиняється із вини відповідача. За таких обставин, позивачка [PERSON] використала правильний спосіб захисту свого порушеного права: проведення поділу майна в натурі та визнання за собою права власності на відповідну частину ізольованого приміщення. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя`вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved