Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті його батька - [PERSON], [INFO], який помер в м. Донецьк Донецької області [INFO] року у зв'язку з захворюванням, а саме «Набряк легенів. Атеросклеротичне хвороба серця». Обґрунтовуючи заяву зазначив, що факт смерті батька йому необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть батька. У Добропільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, куди він звернувся із заявою про реєстрацію факту смерті батька йому було відмовлено у реєстрації у зв'язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Просить задовольнити його заяву та встановити факт смерті його батька - [PERSON]. В судовому засіданні заявник пояснив, що він є сином [PERSON], [INFO], який помер в м. Донецьк [INFO] року. Заявник зазначив, що встановлення факту смерті батька йому необхідно для отримання свідоцтва про смерть батька, просить задовольнити його заяву. Представник заінтересованої особи - Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справу за його відсутністю. Суд вважав можливим розглянути справу без участі заінтересованої особи, яка належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. З пояснень [PERSON], які він надав в судовому засіданні будучи допитаним в якості свідка у цій справі, судом встановлено, що він є сином померлого [PERSON], [PERSON] та його батько мешкали за різними адресами у м.Донецьк, він навідувався періодично до батька, останній раз бачив батька живим 25 серпня 2016 року, а коли прийшов до нього додому 29 серпня 2016 року, то знайшов його мертвим, викликав міліцію, після чого померлого батька відвезли до моргу, де за результатом судово-медичної експертизи з'ясували, що батько помер [INFO] року, причина смерті - набряк легенів, атеросклеротичне хвороба серця. [PERSON] також пояснив, що поховав батька на кладовищі в м. Донецьк 01 вересня 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є рідним братом його дружини, йому відомо що [PERSON] помер [INFO] року, про це він дізнався від своєї дружини, про що їй по телефону повідомив заявник, йому також відомо, що заявник знайшов свого батька померлим у квартирі, поховали [PERSON] 01.09.2016 року на кладовищі у м.Донецьк. Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] [INFO] року у м. Донецьк підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник - [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України від 18.11.2014 року №1422001577 (а.с.8). З пояснень заявника, свідків [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що заявник [PERSON] є рідним сином [PERSON], [INFO], що також підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], яке видано Волноваською міської радою Донецької області 01.11.1972 року (а.с.6). Згідно довідки про причину смерті від 31.08.2016 року, яка видана лікарем Республіканського бюро судово-медичної експертизи Донецької народної республіки - [PERSON], [PERSON], 1951 року народження помер [INFO] року, причина смерті - набряк легенів, атеросклеротичне хвороба серця (а.с.7). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], яке видано 02.09.2016 року Калінінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки вбачається, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року в м.Донецьк (а.с.5). З пояснень заявника [PERSON] та свідка [PERSON] судом встановлено, що на 3 фотографіях, які були досліджені в ході судового засідання зображено місце захоронення [PERSON]. З листа начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 19 вересня 2016 року № /3.3-120, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер [INFO] року, так як останнім пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Вказані довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть - видані закладами м. Донецьк Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості довідки про причину смерті та лікарському свідоцтву про смерть № 208 від 19 травня 2016 року, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця с.Затишне Волноваського району Донецької області, який помер [INFO] року в м.Донецьк Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть його батька. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved