Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивач 30.11.2015 року звернулась до суду та збільшуючи розмір позовних вимог 19.02.2016 року (а.с.39-42) просила суд встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], померлим [INFO] року як між рідною донькою та батьком та встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що [INFO] року помер [PERSON] її батько. Позивач та за життя її батько [PERSON] постійно проживали разом однією сім'єю в [ADDRESS], вели спільне господарство, [PERSON] доглядала батька, а після його смерті веде селянське та домашнє господарство, доглядає за будинком. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вище вказаний житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS]. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] позивачу постановою від 31.07.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність між нею та [PERSON] документально підтверджених родинних зв`язків із-за розбіжності в написанні по батькові спадкодавця, а саме в свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено «[PERSON]», а в свідоцтві про народження спадкоємиці по батькові спадкодавця російською мовою «[PERSON]». Крім того, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність доказів фактичного управління або володіння спадковим майном та відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS]. Відсутність документально підтвердженого факту родинних відносин та підтвердження факту прийняття спадщини [PERSON] унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку з чим позивач, вважаючи себе спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР, просила позовні вимоги задовольнити та встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON], померлим [INFO] року як між рідною донькою та батьком та встановити факт прийняття спадщини [PERSON], померлого [INFO] року, вказуючи, що вона не заявляла про відмову від спадщини. Представник позивача за довіреністю [PERSON] просила судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити (а.с.13,66) Представник відповідача Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області також надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, заявлені вимоги визнають у повному обсязі (а.с.36). Оскільки справа розглядається за відсутності сторін, то у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі та давши їм належну оцінку, вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.11.1995 року (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] про що вказувала позивач. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] позивачу постановою від 31.07.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на відсутність між нею та [PERSON] документально підтверджених родинних зв`язків, із-за розбіжності в написанні по батькові спадкодавця, а саме в свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено «[PERSON]», а в свідоцтві про народження спадкоємиці по батькові спадкодавця російською мовою «[PERSON]». Крім того, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність доказів фактичного управління або володіння спадковим майном та відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.10). В силу п. 4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України при ухваленні рішення суд, зокрема, вирішує питання, яка саме правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Оскільки в даному випадку спірні правовідносини мали місце в 1994 році, то в силу п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року та положень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець, визнається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [INFO] року [PERSON] з заявою про намір прийняти спадщину звернулась позивач по справі [PERSON], крім неї з заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття до нотаріальної контори ніхто не звертався, заповіти нотаріальною конторою не посвідчувалися, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заведена спадкова справа № [NUMBER], про що зазначено в листі завідувача Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я.В. від 08.01.2016 року № 6/02-14 та що вбачається з інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 08.01.2016 року (а.с.26-28). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст. 285 ЦПК). При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Той факт, що позивач та [PERSON], померлий [INFO] року постійно проживали на час відкриття спадщини, вели спільне господарство, піклувалися один за одним, були пов'язані спільним побутом підтверджується актом від 15.10.2015 року складеним [PERSON], [PERSON] та посвідченим секретарем Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Бухіннік Н.І. де зазначено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON], який помер [INFO] року та проживала разом з ним на протязі останніх 25 років, вела разом з ним спільне господарство за адресою [ADDRESS] та довідкою Кіровської сільської ради від 11.03.2016 року № 62 (а.с.30,50). При дослідженні свідоцтва про смерть [PERSON] від 23.11.1995 року (а.с.9) встановлено, що місце смерті в ньому вказано с. Зелений Гай Криворізького району Дніпропетровської області, що свідчить про те, що останній за життя та до моменту смерті дійсно проживав в [INFO]. Тож, як встановлено при розгляді справи, [PERSON] дійсно на момент смерті та після відкриття спадщини [PERSON] [INFO] року постійно спільно проживала з останнім, вела спільне господарство, була пов'язана спільним побутом та мала взаємні права та обов`язки з померлим, тому суд приходить до висновку, що фактично [PERSON] вступила в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тому прийняла спадщину після [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до п. 7 постанови №5 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Той факт, що позивач [PERSON], [INFO], є донькою померлого [INFO] року [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 25.02.1978 року, де зазначено, що [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 10.08.1953 року та актовим записом про народження № 42 з якого вбачається, що її батьком є (російською) [PERSON], а матір'ю [PERSON] (а.с.63). Суд вважає важливим зазначити, що збігається ім'я та прізвище батька позивача «[PERSON]», вказані в свідоцтві про народження та свідоцтві про смерть останнього, що дозволяє ідентифікувати його як одну людину (а.с. 9,11). Крім того, в повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21.04.2016 року вже українською мовою по-батькові батька позивача вказано «[PERSON]» (а.с.64-65). Факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] померлим [INFO] року, як між батьком та донькою знайшов своє підтвердження і в акті від 15.10.2015 року складеним [PERSON], [PERSON] та посвідченим секретарем Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Бухіннік Н.І. де зазначено, що [PERSON] є рідною донькою [PERSON], який помер [INFO] року та довідками Кіровської сільської ради від 04.08.2015 року № 104, 11.03.2016 року № 62 (а.с.5,30,50). Також, сам факт наявності у позивача свідоцтва про смерть [PERSON], той факт, що вона проживала з ним за його життя та на даний час проживає в його будинку, прийняла спадщину після його смерті слугує підтвердженням факту родинних відносин між померлим та позивачем та свідчить про те, що [PERSON] дійсно є донькою [PERSON] померлого [INFO] року. З вище викладеного можна зробити висновок, що розбіжності в написанні по-батькові спадкодавця, батька позивача, виникли під час помилки в перекладі з російської «[PERSON]» на українську мову «[PERSON]», що стало значною перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року у позасудовому порядку. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що відсутність факту прийняття спадщини та факту родинних відносин між позивачем та [PERSON], померлим [INFO] року унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця, а також виходячи з того, що іншого порядку встановлення даного факту окрім судового, законом не визначено, суд вважає за необхідне встановити факт родинних відносин між [PERSON], [INFO] та [PERSON], померлим [INFO] року як між рідною донькою та батьком та встановити факт прийняття [PERSON], [INFO] спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року.

Outcome: approved