Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON] , третя особа - Білгород-Дністровська міська рада, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, у відповідності до ст. 152 ЗК України, просить суд: усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована в [ADDRESS] , та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно шляхом перенесення металевого гаражу; зобов`язати [PERSON] перенести металевий гараж з земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS] , та належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона є власником земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, що була передана їй безоплатно у власність на підставі рішення Білгород - Дністровської міської ради за № 937-VІ від 05.06.2014 року. 05.09.2014 року вона отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку загальною площею 0,081 га, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . У 2017 році під час огляду території вищевказаної земельної ділянки вона виявила, що на належній їй земельній ділянці розташований металевий гараж. Мешканці сусіднього 5-поверхового будинку повідомили, що цей гараж встановила [PERSON] . Вона попередила відповідача про необхідність демонтажу гаражу з земельної ділянки, яка належить їй на праві власності. Проте, коли у 2018 році вона вирішила здійснити огорожу своєї земельної ділянки, виявилось, що металева споруда так і не була перенесена. 10.06.2018 року вона звернулась до сертифікованого інженера - землевпорядника [PERSON] . з метою оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення /відновлення/ меж земельної ділянки по [ADDRESS] . Після відновлення межових знаків та отримання відповідної документації вона упевнилась, що металева споруда дійсно знаходиться на належній їй на праві власності земельної ділянки. Після цього, звернулась до КП «Благоустрій» з метою демонтажу відповідної споруди. Проте не отримала жодної відповіді. Тоді, вона вирішила самостійно здійснити демонтаж споруди, але з`явились невідомі особи, які повідомили, що вони є власниками цієї споруди та вчинили перешкоди щодо її перенесення. 16.07.2018 року вона звернулась з заявою до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області стосовно сприяння охорони порядку при перенесенні металевої споруди з земельної ділянки. Так як металева споруда не була перенесена, 30.07.2018 року вона звернулась до Білгород-Дністровської міської ради. Білгород-Дністровською міською радою було розглянуто питання на засіданні комісії, створеної відповідно до розпорядження Білгород-Дністровського міського голови від 13.07.2018 року за №118 «Про створення комісії з перевірки фактів, викладених у заяві [PERSON] ». За результатами розгляду питання влаштування гаражу було складено акт, у якому запропоновано [PERSON] звернутись до Білгород-Дністровської міської ради з заявою про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу за іншою адресою; вивільнити земельну ділянку гр. [PERSON] від металевого гаражу, однак, незважаючи на неодноразові попередження її, ігноруючи вимоги Білгород-Дністровської міської ради відповідач так і не звільнила земельну ділянку від самостійно встановленої металевої споруди-гаражу. На підставі вищевикладених обставин, вона і звернулась до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказуючи на їх безпідставність та пояснила, що 07.03.1981 року нею була отримана квартира за адресою: [ADDRESS] . Прибудинкова територія була поділена між жителями їх будинку на ділянки, що використовується до теперішнього часу. В 1982 році на відведеній їй ділянці були посаджені фруктові дерева та встановлений металевий гараж, ділянка огороджена металевою сіткою та дротом. В березні 2009 році вона звернулась до Білгород-Дністровської міської ради із заявою щодо виділення земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу в районі її будинку, на яку отримала позитивну відповідь. За сімейними обставинами вирішити це питання одразу було неможливо. В лютому 2014 року їй зателефонував [PERSON], який відрекомендувався депутатом міської ради, зазначивши, що до нього звернулась літня жінка з проханням допомогти в оформленні документів на ділянку землі, на якій знаходиться гараж [PERSON] , тому їй потрібно звільнити дану ділянку, однак, вона йому відповіла, що перш ніж надавати землі особі, яка не проживає у будинку розташованому по [ADDRESS] , треба вирішити питання з мешканцями будинку, які користуються прибудинковою територією протягом 33 років. Стверджує, що 07.03.2014 року нею було зроблено план меж зон обмежень і сервітутів земельної ділянки та кадастровий план земельної ділянки, де знаходився їх гараж, та було вказано, що обмеження на земельній ділянці відсутні. Надалі до неї почали вчинятись на її адресу погрози та вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів та телефонувала на урядову гарячу лінію. Представник третьої особи не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди учасників справи, суд розглядає справу за відсутність представника третьої особи. Відповідно до письмових пояснень третьої особи від 21.11.2018 року, наявних в матеріалах справи, Білгород-Дністровська міська рада зазначає, що 30.07.2018 року позивач зверталась до Білгород-Дністровської міської ради з проханням розібратися у спірному питанні відносно вищевказаної земельної ділянки та прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Відповідач також зверталась до Білгород-дністровської міської ради з приводу скасування права власності на земельну ділянку [PERSON] у зв`язку з розташуванням металевого гаражу заявниці на даній земельній ділянці. З метою розгляду цих звернень розпорядженням міського голови було створено комісію з перевірки викладених у заяві фактів. За результатами роботи складено акт від 01.08.2018 року, згідно якого запропоновано [PERSON] звернутись до Білгород-Дністровської міської ради з відповідною заявою про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу за іншою адресою та вивільнення земельної ділянки гр. [PERSON] від металевого гаражу. Крім того, відносно гр. [PERSON] , 23.08.2018 року головним спеціалістом-інспектором відділу контролю з питань благоустрою складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВК № 0074 про порушення п 13.3 «Кодексу чистоти», затвердженого рішенням Білгород-дністровської міської ради № 820-V від 08.10.2009 року за самовільне встановлення металевого гаражу. З`ясувавши всі обставини справи та встановивши, що земельна ділянка не є комунальною власністю, а знаходиться у приватній власності [PERSON] , постановою № 02/19-18 адміністративної комісії виконкому Білгород-Дністровської міської ради провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі ч 1 ст. 247 КупАП. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER] від 05.09.2014 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,081 га в межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /прибудинкова ділянка, кадастровий номер [NUMBER] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. /л.с.5-6/. 10.06.2018 року сертифікованим інженером землевпорядником [PERSON] були встановлені /відновлені/ межі земельної ділянки по [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 10.06.2018 року та кадастровим планом зовнішніх меж земельної ділянки. /л.с.8-12/. Після відновлення межових знаків та отримання позивачем земельної документації, на її земельній ділянці було виявлено металевий гараж, який вона не споруджувала. Як стало пізніше відомо, власником металевої споруди є відповідач по справі [PERSON] , яка без відповідних документів, дозволів сконструювала на земельній ділянці, що їй не належить металевий гараж, який використовувала для власних потреб. Тоді, 14.06.2018 року [PERSON] звернулась до начальника КП «Благоустрій» з метою сприяння у видаленні вищевказаної споруди з земельної ділянки по [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] /л.с.13/. Проте, жодного реагування на її заяву не було здійснено. А тому, 16.07.2018 року [PERSON] звернулась із заявою до начальника Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області з проханням посприяти в охороні громадського порядку 20.07.2018 року під час звільнення її земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] від невідомої споруди. /л.с.15/. Проте, як того зазначає сама позивач, коли вона намагалась самостійно здійснити демонтаж споруди з`явились невідомі особи,які повідомили, що вони є власниками даної споруди та вчинили перешкоди щодо перенесення. Надалі, 30.07.2017 року [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровської міської ради з проханням розібратися у даному питанні. /л.с.16-17/. 01.08.2018 року на підставі розпорядження Білгород-Дністровського міського голови від 13.07.2018 року за №118 «Про створення комісії з перевірки фактів, викладених у заяві [PERSON] », було призначено засідання комісії Білгород-Дністровської міської ради. У результаті чого, 01.08.2018 року комісією було складено акт з перевірки фактів, викладених у заяві [PERSON] щодо розгляду питання місця розташування гаражу, на прибудинковій території житлового будинку [ADDRESS] , у якому проаналізувавши ситуацію та детально вивчивши всі документи та матеріали, комісія дійшла наступного висновку: запропонувати [PERSON] звернутись до Білгород-Дністровської міської ради з відповідною заявою про виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу за іншою адресою та вивільнити земельну ділянку гр. [PERSON] від металевого гаражу; відповідно до пп. «е» ст. 91 ЗК України, суміжні землекористувачі зобов`язані не порушувати прав користувачів і власників суміжних земельних ділянок, зобов`язані дотримуватись правил добросусідства. /л.с. 18-19/. В обґрунтування своїх заперечень на позовні вимоги відповідач надала до суду копію плану меж зон обмежень і сервітутів земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий план земельної ділянки, фотофіксації намагання знесення її гаражу, неодноразові звернення до правоохоронних органів та міської ради, та відповідні відповіді. /л.с.36-57/. Зокрема серед приєднаних відповідачем документів вбачається лист № Н-524/697 від 08.04.2009 року виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, згідно якого заява [PERSON] щодо виділення земельної ділянки для будівництва і обслуговування індивідуального гаражу в районі [ADDRESS] розглянута. Повідомлено, що для вирішення даного питання заявнику необхідно надати викопіювання з генерального плану міста та іншої містобудівної документації населеного пункту, узгоджену головним архітектором міста. /л.с.43/ Вказаним спростовується ствердження відповідача про надання їй позитивної відповіді для відведення земельної ділянки, на якій перебував металевий гараж, оскільки у вказаному листі лише міститься роз`яснення вчинення запитуваної процедури та рекомендації у наданні необхідних документів. У листі № НА-8296332/2/574 від 08.10.2018 року зокрема зазначається, що порушене [PERSON] клопотання щодо надання дозволу на розміщення її гаражу на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності не підлягає задоволенню у зв`язку з відсутністю повноважень Білгород - Дністровської міської ради на розпорядження землями, які перебувають у приватній власності громадян. /л.с.49/. У листі Управління комунальної власності від 31.08.2018 року роз`яснюється правомірність оформлення права власності на земельну ділянку біля будинку по [ADDRESS]. Так, зазначається, що рішенням Білгород-Дністровської міської ради «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам міста Білгород-дністровського» № 937-VI від 05.06.2014 року, земельна ділянка по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/ кадастровий номер [NUMBER] передана у власність [PERSON] . Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджено у відповідності до ст. ст. 186,186-1 ЗК України. Разом з тим, вказано, що земельна ділянка, розташована по [ADDRESS] знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Білгород-Дністровського. Рішення щодо встановлення меж прибудинкової території багатоквартирного будинку за вказаною адресою Білгород-Дністровською міською радою не приймалось. /л.с.50-51/. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першої статті 316 ЦК України встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). При цьому згідно статті 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 1, ч. 2 ст. 78 Земельного Кодексу України). Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до вимог п. 7 ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.2-3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. 3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду особа в позові вказує власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Оглянувши та перевіривши усі надані позивачем в обґрунтування її позовних вимог докази, судом достовірно встановлено, що набуте у визначений чинним законодавством спосіб право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,081 га, що розташована у [ADDRESS] порушується [PERSON] , яка самовільно, без відповідних дозвільних документів, без набуття права власності або користування на земельну ділянку встановила на земельній ділянці, яка їй не належить металевий гараж. Порушення з боку [PERSON] вбачаються з наданих доказів фото фіксації, з наданих неодноразових звернень позивача до правоохоронних органі та органів місцевого самоврядування та винесеного за результатами розгляду спірного питання комісією Білгород-Дністровської міської ради акту від 01.08.2018 року. З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що чинним законодавством захищаються права землевласника /землекористувача/ від будь-яких порушень на його земельну ділянку, прийнявши до уваги законність набуття права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,081 га, що розташована у [ADDRESS] , надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /присадибна ділянка/, кадастровий номер [NUMBER] : [NUMBER] , проте наявність перешкод у її користуванні, що чиняться з боку відповідача шляхом незаконного встановлення металевого гаражу, що перешкоджає дійсному власнику у належному користуванні правом власності, а тому суд вважає, що вказані порушення підлягають усуненню шляхом зобов`язання [PERSON] перенести металевий гараж з земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2014 року, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 28 липня 2008 року, витрати по сплаті судового збору повинні бути занесені за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved