Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що 1998 року була приватизована квартира, за адресою [ADDRESS]. У приватизації вищевказаної квартири приймали участь 3 особи [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] позивач, та [PERSON] відповідач. Відповідно кожна особа має право на 1/3 частку в квартирі. З 1998 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, а перебуває за фактичним місцем проживання [ADDRESS], по теперішній час. [PERSON] весь час з моменту приватизації та по теперішній час зареєстрований, проживає та сплачує комунальні платежі за адресою [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина на 1/3 частину приватизованої квартири. На час відкриття спадщини [PERSON] постійно проживав із спадкоємцем, прийняв спадщину та фактично користується нею відповідно до цільового призначення, повністю утримує її. За отриманням свідоцтва про прийняття спадщини до нотаріуса позивач звернувся, але йому було відмовлено так як не було виділено частки та були суперечки між спадкоємцями. Позивач постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем, від спадщини не відмовлявся, а тому вважається таким що прийняв спадщину в силу ст. 1270 ЦК України. Враховуючи, що позивач вважає себе єдиним спадкоємцем після смерті батька, просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на 1/3 частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], та яка до смерті належала [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала та просила задовольнити, пояснила, що вона доглядає позивача так як він переніс інсульт, працює в будинку милосердя "Затишок", відносини у неї з позивачем дружні. Вони допомагали [PERSON] доглядати батька та збирали кошти на його лікування, а коли сам Коля переніс три інсульти в 2016, 2017, та 2018 роках вона забрала його до себе та з того часу доглядає. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав та пояснив, що з 1998 року [PERSON] не проживала в квартирі за адресою [ADDRESS], за померлим спадкодавцем не доглядала, квартирою не цікавилася, комунальні платежі протягов всього цього часу не сплачувала. Тому позивач в силі ст. 1270 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову , так як вважає себе спадкоємицею після смерті чоловіка та пояснила, що поїхала з квартири в 2008 році після смерті чоловіка [PERSON] так як не могла проживати з [PERSON],. На похоронах чоловіка вона була присутня та приймала участь, коли вона телефонувала позивачеві в лютому 2018 року та він повідомив що квартира втрачена. Предстанвик відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову так як, спірна квартира видавалася для сім'ї [PERSON], який помер [INFO] та відповідача [PERSON], а комунальні платежі відповідач не сплачувала , так як ними не користувалася. Згідно письмового відзиву відповідач не проживала в спірній квартирі з 2008 року , а не з 1998 року як стверджує позивач. Переїхати вона була вимушена так як не могла жити з позивачем. Тому не правдивий той факт, що вона не проживала з спадкодавцем на момент його смерті та відкриття спадщини. (а.с. 53-57). В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона колега по роботі працювала з позивачем [PERSON] з 2000 року, та позивач їй розповідав, що батько [PERSON] хворіє, що в нього немає грошей на лікування, всі працівники йому допомагали , збирали кошти на лікування батька. Вони ходили до нього додому та допомагали переклеювати обої, та бачили батька позивача [PERSON] лежачого, позивач говорив, що як тільки захворів батько став лежачим в 1998 році [PERSON] поїхала він нього. Свідок була вквартирі позивача два рази, працювала з ним з 2000 до 2008 року, весь цей час позивач розповідав, що доглядав лежачого батька. Про відповідача [PERSON] нічого ніколи не чула, та не бачила, речей її в квартирі не бачила, перший раз про неї чує в судовому засіданні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] з 1998 року, одного разу, приблизно в цей же час на подвір'ї будинку вона побачила похмурого чоловіка , це як вказали сусіди був позивач по справі [PERSON] , розповіли що він проживає з батьком, який любить випити. Про матір нічого не чула та не знає, [PERSON] ніколи не бачила. З батьком позивача дуже рідко спілкувалася. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно дост. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Як встановлено судом, позивач по справі [PERSON] є сином померлого спадкодавця [PERSON] (а.с. 6). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). 1998 року була приватизована квартира, за адресою [ADDRESS]. У приватизації вищевказаної квартири приймали участь 3 особи [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] позивач, та [PERSON] відповідач. (а.с. 10). З 1998 року відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації, а саме в квартирі за адресою [ADDRESS] (а.с. 11). Позивач [PERSON] весь час з моменту приватизації та по теперішній час зареєстрований, проживає та сплачує комунальні платежі за адресою [ADDRESS]. (а.с. 5 зворот та а.с. 6, 18-22). Відповідач [PERSON] не проживала в квартирі за адресою [ADDRESS] з 01.06.1998 року і по теперішній час. (а.с. 11). Позивач [PERSON] є пенсіонером по інвалідності 2 група загальне захворювання. (а.с. 5 зворот). Згідно спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрилася спадщина на квартиру за адресою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлого батька звернувся 15.07.2008 року, а 25.07.2008 року року із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка звернулася відповідач [PERSON] . Відповідачеві було роз'яснено, що вона не може отримати свідоцтво про прийняття спадщини так як нотаріус може видати свідоцтво на спадщину за законом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки померлого у спільному майні. А позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину так як між спадкоємцями виникла суперечка, про що [PERSON] була написана заява до нотаріуса, в якій вказано, що вона не могла жити за адресою [ADDRESS] так як виникла суперечка. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогамист. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до пункту 4.15 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженогонаказом Мін'юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно роз'яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Вказане роз'яснено і вПостанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Пунктом 9 частини 1статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, передбачено, що однією із підстав державної реєстрація права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже судом за матеріалами справи та поясненнями свідків встановлено, що відповідач [PERSON] не проживала в квартирі спадкодавця за адресою [ADDRESS] на момент його смерті, не доглядала його, та не несла витрати на лікування та поховання чоловіка [PERSON], який помер [INFO], матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджується той факт , що відповідач не проживала в спірній квартирі саме з 1998 року, а не як вона стверджує з 2008 року після смерті чоловіка. Згідно ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Крім того матеріалами справи та поясненнями свідків доведено той факт, що позивач постійно проживав зі спадкодавцем батьком [PERSON], доглядав його, лікував, займався похованням, повністю сплачував комунальні витрати по спірній квартир, від спадщини не відмовлявся, а отже згідно ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, навіть якщо свідоцтво про прийняття спадщини йому нотаріусом не було видано, через заяву відповідача про те що є суперечка між спадкоємцями. Зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позовні вимоги доведено в повному обсязі, а отже позов підлягає задоволенню. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України , оскільки позивача за законом звільнено від сплати судового збору, а відповідач є людиною пенсійного похилого віку, суд вважає за можливе судові витрати по справі компенсувати за рахунок державви. На підставі ст. ст. 321, 328, 334 ЦК України, ст. ст.10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved