Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Орган опіки та піклування Кривоозерської державної адміністрації Миколаївської області в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує його харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, тому просить позбавити відповідача батьківських прав. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надіслала заяву, відповідно до якої просила слухати справу без їх участі, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] на повторний виклик в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином через оголошення в пресі. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористалася. Будь-яких заяв, клопотань щодо розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що за даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Березівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06 грудня 2017 року(а.с.6), матір`ю [PERSON] , [INFO] , є відповідач [PERSON] . За заявою матері про тимчасове влаштування дитини в будинок дитини від 03 жовтня 2018 року(а.с.14), та за розпорядженням першого заступника голови Кривоозерської райдержадміністрації Миколаївської області №223-р від 05 жовтня 2018 року, неповнолітній [PERSON] , 2017 року народження, був влаштований на повне державне забезпечення до Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради(а.с.12). Із матеріалів справи встановлено, що 01 жовтня 2018 року в результаті обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] комісією було встановлено, що [PERSON] проживає у будинку за адресою [ADDRESS] . Умови проживання на середньому рівні, малий запас продуктів харчування, в будинку неприємний запах, до зимнього періоду сім`я не готова, дитина перебуває на лікуванні(а.с.16). Відповідно до довідки Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради №161-03-04 від 21 лютого 2019 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] , дійсно знаходиться в закладі з 08 жовтня 2018 року на повному державному забезпеченні. Мати [PERSON] , свого сина жодного разу не відвідала, станом здоров`я дитини не цікавилась, до закладу не телефонувала(а.с.13). Згідно висновку Кривоозерської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування №119/02-45-21/19 від 20 березня 2019 року визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). При розгляді даної справи, суд враховує положення ч.8, 9 ст.7 СК України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Положення ст.150 СК України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язанні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ч.1 ст.152 СК України регламентовано, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю та встановлена законом. Згідно положень ч.4 ст.155 СК України визначено що, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Як передбачено положеннями ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами відсутність належної участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною. Як вбачається з представлених доказів у їх сукупності, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідача, яка свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини, оскільки в найменшій мірі не цікавиться ним, не займається його вихованням та навчанням, не надає матеріальної допомоги на утримання. Така поведінка матері є винною по відношенню до її дитини. Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків. З огляду на наведені обставини, суд визнає її поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, сплачуючи аліменти; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ч.2, ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Положеннями ч.2, ч.3 ст.193 СК України передбачено: якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. При визначенні розміру аліментів, згідно ст.182 СК України (в редакції станом на 28 серпня 2018 року), суд враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінивши в сукупності надані докази по справі, враховуючи інтереси дитини, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved