Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Чугуївської міської ради Харківської області звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом, просить: 1) позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ; 2) стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття на користь матері-виховательки [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з червня 2017 року виховується у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] , оскільки мати дитини рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08.06.2017 позбавлена батьківських прав відносно сина, померла у травні 2020 року . Біологічний батько дитини - [PERSON] відбував покарання у місцях позбавлення волі в період з 03.03.2015 по 07.05.2020, після звільнення звертався до служби у справах дітей районної державної адміністрації із заявою щодо надання можливості побачитись із сином, написав зобов`язання щодо створення умов для утримання, виховання та розвитку свого малолітнього сина. Також відповідач звертався до Чугуївського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, щодо взяття його під соціальний супровід. За час перебування відповідача під супроводом Чугуївського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, відповідач влаштувався на роботу, але до лікарів нарколога та психіатра не звертався, спілкувався із сином лише кілька разів у телефонному режимі, станом здоров`я дитини, його інтересами, розвитком у батьків-вихователів не цікавився, участі у житті дитини не приймає, кілька останніх місяців дитині не телефонує. Тобто, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього чина, [PERSON] [INFO] . Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Від третіх осіб до початку судового розгляду до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов органу опіки та піклування просили задовольнити. Відповідач [PERSON] на судові засідання не з`являвся, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, як шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, так і шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-порталі «Судова влада України» відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. За приписами ч.7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, за приписами ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Повідомлення про виклик [PERSON] на судові засідання неодноразово були розміщені на офіційному веб-порталі «Судова влада». Отже, відповідач у розумінні ст. ст. 128, 131 ЦПК України є належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, як шляхом надіслання судових повісток, так і оголошеннями, розміщеними на сайті «Судова влада». Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, не з`явився в судове засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). З наданої представником позивача копії рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08.06.2017 у справі №636/694/17, яке набрало законної сили, вбачається, що [PERSON] , [INFO] позбавлено батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.04.2021 вбачається, що [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в м. Харкові. Відповідно до копії довідки про звільнення серії ХАР №0366, [PERSON] , [INFO] , раніше неодноразово судимий, відбував покарання у вигляді позбавлення волі з 03.03.2015 по 07.05.2020. З наявної в справі Інформації Чугуївського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, вбачається що до Центру звернувся [PERSON] , який звільнився х місць позбавлення волі та є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , 2013 року народження, який виховується в дитячому будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] , з метою взяття його під соціальний супровід для допомоги у подоланні складних життєвих обставин. Родина потребує підтримки соціальних служб, а саме: звернення чоловіка до лікаря нарколога, психіатра, влаштування на роботу, створення безпечних та належних умов проживання, ведення здорового способу життя, встановлення емоційного контакту з дитиною. В зв`язку із тим, що за час перебування [PERSON] під соціальним супроводом, останній до лікарів нарколога та психіатра не звертався, за 3 місяці спілкувався із сином лише кілька разів, станом здоров`я дитини, його інтересами, розвитком не цікавився, участі у житті дитини не приймав, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації прийнято рішення про завершення соціального супроводу родини в зв`язку із невиконанням [PERSON] плану соціального супроводу. Розпорядженням Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 06 вересня 2017 року № 291 малолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштовано його до дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] . Відповідно до висновку від 04.11.2020 № 01-40/4867, орган опіки та піклування Чугуївської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав по відношенню його малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] не здійснює належного виконання батьківських обов`язків (а.с.12,13). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно роз`яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться здоров`ям сина, який перебуває у дитячому будинку, наміру забрати дитину до себе не висловлював, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає доцільним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав. З моменту звільнення з місць позбавлення волі і до теперішнього часу батько не звертався до служби у справах дітей з питання повернення йому сина, не відвідував його, хоча і був обізнаним щодо місця перебування дитини та подавав заяву про надання йому дозволу бачитись та спілкуватись із сином. При цьому, незважаючи на те, що про існування даного судового спору відповідач був сповіщений як шляхом направлення на його адресу копії позову та судових повісток, так і шляхом розміщення на офіційному веб-сайті суду відповідного оголошення про його виклик, [PERSON] жодного разу не прибув в судове засідання, що свідчить про його байдужість до здійснення своїх батьківських прав. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] заявлені обґрунтовано, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, ч.5 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує : стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення, той факт, що відомості про доходи та стан здоров`я відповідача, а також відомості, які б спростовували твердження позивача, до суду не надходили, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, стягнувши аліменти на утримання дитини в частці від доходу відповідача, починаючи з дня подання позову (23.12.2020) до досягнення дитиною повноліття. Суд зауважує, що на час розгляду позову дитина перебуває на вихованні в дитячому будинку сімейного типу, тому аліменти слід стягувати на користь батьків-вихователів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved