Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він є власником квартири квартиру [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані, але не проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з чим просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням; усунути перешкоди у користуванні зазначеною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Під час підготовчого судового засідання позивач подав заяву про зменшення вимог та звернувся з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: [ADDRESS] 27 грудня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 25 вересня 2018 року ухвалою суду клопотання позивача [PERSON] про повернення суми судового збору задоволено повністю: зобов'язано Управління державного казначейства Дніпровського району м. Києва повернути [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. 00 коп. відповідно квитанції № 6 від 06 грудня 2017 року. Крім того, 25 вересня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 07 листопада 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки через надскладну операцію на серці він потребує постійного спостереження лікаря кардіолога за місцем проживання. Однак він не володіє жодним житловим приміщенням в м. Києві. Єдиним житлом, яке дісталося йому у спадщину є ? частина будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Дала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представництво інтересів здійснював [PERSON]. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 18 травня 2011 року між [PERSON] (за договором продавець) та [PERSON] (за договором покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1214, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю квартиру [ADDRESS], а покупець зобов'язується прийняти зазначену квартиру та оплатити її вартість (а.с.55, 56). Згідно акту Житлово-експлуатаційної дільниці № 410 від 27 грудня 2017 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.54). Позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки через надскладну операцію на серці він потребує постійного спостереження лікаря кардіолога за місцем проживання. Однак він не володіє жодним житловим приміщенням в м. Києві. Єдиним житлом яке дісталося йому у спадщину є ? частина будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ст. 346 ЦК України). Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, як член сім»ї колишнього власника, але не проживає. За встановлених обставин позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права власності, тому позовні вимоги про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню повністю. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Оскільки відповідач є інвалідом ІІ групи (а.с.150), тому відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача не підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved