Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.03.2019р. звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений 30 березня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованим в реєстрі за №4389, відповідно до якого запропоновано стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» з Фізичної особи-підприємця Саганович Вікторії Олександрівни заборгованість, що виникла по Кредитному договору №SME0017319 від 18.09.2008р. у розмірі 2209716,26 грн, право вимоги за яким було відступлено ПАТ «Альфа-банк» на користь стягувача на підставі Договору факторингу від 30.09.2009р. - таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що 30.03.2017р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4389, відповідно до якого запропоновано стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» з Фізичної особи-підприємця Саганович Вікторії Олександрівни заборгованість, що виникла по Кредитному договору №SME0017319 від 18.09.2008р. у розмірі 2209716,26 грн, право вимоги за яким було відступлено ПАТ «Альфа-банк» на користь стягувача на підставі Договору факторингу від 30.09.2009р. Виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, а також з підстав неправомірності вимог стягувача. Так, [PERSON] посилається на те, що рішенням третейського суду вже була стягнута заборгованість за кредитним договором, внаслідок чого було змінено строк його виконання. Виконавчий напис було вчинено поза строком позовної давності та повторно було стягнуто тіло кредиту. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2019р. провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 15.05.2019р. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.05.2019р. забезпечено позов та зупинено стягнення у виконавчому провадженні №56803156 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 30.03.2017року, зареєстрованого в реєстрі за номером 4389. Ухвалою суду від 10.06.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. та ТОВ «Кредитні ініціативи» докази. 08.07.2019р. на виконання ухвали суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. надійшли належним чином посвідчені копії матеріалів нотаріальної справи стосовно вчинення виконавчого напису, вчиненого 30.03.2017року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрованим в реєстрі за №4389, відповідно до якого запропоновано стягнути на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» з ФО-П [PERSON] заборгованість, що виникла по Кредитному договору №SМЕ0017319 від 18.09.2008р. у розмірі 2209716, 26 грн., право вимоги за яким було відступлено ПАТ «Альфа-Банк» на користь стягувача на підставі Договору факторингу від 30.09.2009року. Представник позивача адвокат Онопко В.С. подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, підтримав позовні вимоги. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутністю, проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 18.09.2008р. між ЗАТ «Альфа-Банк» та ФОП [PERSON] було укладено Кредитний договір №SME0017319. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 782204 грн. на строк користування 84 місяці зі сплатою процентів за користування Кредитом в розмірі 24,21% річних, а позичальник зобов`язався повернути наданий Кредит і сплатити проценти та комісію за Кредитом у встановлений строк та виконати інші зобов`язання за цим Договором у повному обсязі. 30.09.2009р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору. 30.03.2017р. ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. з заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості по вищевказаному Кредитному договору з ФОП Саганович [PERSON] за період з 17 вересня 2015 року по 23 січня 2017 року у розмірі 2209716,26 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 770628,97 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом 1439087,29 грн. Того ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4389, відповідно до якого запропоновано стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» з Фізичної особи-підприємця Саганович Вікторії Олександрівни заборгованість, що виникла по Кредитному договору №SME0017319 від 18.09.2008р. у розмірі 2209716,26 грн, право вимоги за яким було відступлено ПАТ «Альфа-банк» на користь стягувача на підставі Договору факторингу від 30.09.2009р. 18.07.2018 року за вказаним виконавчим написом Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. було винесено постанову про відкриття провадження та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» №671-6/09 від 22.06.2009 року стягнено уто солідарно з ФОП [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №SME0017319 від 18.09.2008 року у сумі: за кредитом 770628,97 грн, по процентах 27262,63 грн, пеню в сумі 12601,82 грн. (а.с.18). На виконання даного рішення третейського суду ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова по цивільній справі №6-1882/09 від 19.11.2009р. було видано Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк», що є правонаступником закритого акціонерного товариства «Альфа-Банк» - виконавчий лист на підставі рішення Постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 22.06.2009р. по справі №671-6/09 Третейського суду. Таким чином, Банк скористався правом, що передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України та звернувся з позовом про дострокове стягнення кредиту до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз», чим змінив порядок, умови і строк виконання зобов`язань за Кредитним договором. На час звернення з таким позовом про дострокове стягнення кредитної заборгованості вважається, що настав строк виконання зобов`язання у повному обсязі. Банк використав право вимагати дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та штрафу за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку на підставі третейського застереження. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). у своїй практиці неодноразово зауважував, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. З огляду на те, що в 2009 році Банк звернувся із вимогою про дострокове повернення кредиту та відсотків за його користування в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, ним установлено новий строк виконання основного зобов`язання, що співпадає із датою пред`явлення дострокової вимоги за договором кредиту №SME0017319 від 18.09.2008 року, отже, строк позовної давності за кредитним договором почав спливати з 2009 року. 04.11.2014р. Новозаводським районним судом м. Чернігова по цивільній справі №6-1882/09 було задоволено заяву представника ТОВ «Кредитні ініціативи» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі за заявою ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» по цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ФОП Саганович [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та замінено стягувача по справі ПАТ «Альфа-Банк» його правонаступником - ТОВ «Кредитні ініціативи». Як убачається з мотивувальної частини вищевказаної ухвали судом було встановлено наступне. Постановою від 08.08.2013р. було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 6-1882 виданого 19.11.2009р. 30.09.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір факторингу, відповідно до якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а клієнт зобов`язується відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку № 1 до Договору. Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 30 вересня 2009 року, вказано позичальником ФОП [PERSON] , кредитний договір №SME0017319 від 18.09.2008р. Дані обставини свідчать про обізнаність ТОВ «Кредитні ініціативи» про існування рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором SME0017319, укладеного 18.09.2008р., а також неповідомлення Приватного нотаріуса про дані обставини. Тобто, в порушення ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис більш ніж через три роки з моменту виникнення у ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги. Більш того, неповідомлення ТОВ «Кредитні ініціативи» нотаріуса про наявність судового рішення, яким вже було стягнено заборгованість, призвело до подвійного стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості за кредитним договором №SME0017319 від 18.09.2008р. Крім того, кредит надавався ФОП [PERSON] на період з 18.09.2008р. по 17.09.2015р., тобто кінцевий строк дії договору був визначений 17.09.2015р. Виконавчим написом стягнуто заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 17 вересня 2015 року по 23 січня 2017 року. У п. 54 постанови Великої Палати Верховного суду №444/9519/12 від 28.03.2019 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом 1439087,29 грн., після спливу строку дії договору не передбачено положеннями ЦК України, а тому наявність такої заборгованості також не може свідчити про безспірність заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідно до правовій позиції Верховного Суду України викладеної у Постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Позивач [PERSON] звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги не дотриманням принципу безспірності. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Дослідженими в справі доказами, а саме витребуваними у приватного нотаріусу належним чином посвідченими копіями матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких нотаріусом було вчинено спірний виконавчий напис, встановлено, що при вчиненні виконавчого напису від 30.03.2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 перевірено подачу відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» на обґрунтування вимог пакету документів. Як убачається з наданих документів, в матеріалах справи міститься лише 1 сторінка Кредитного договору, а тому у суду є сумніви у наданні стягувачем нотаріусу оригіналу кредитного договору. Крім того, із встановлених судом обставин справи вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості надав лише інформацію щодо розрахунку заборгованості за період з 17 вересня 2015 року по 23 січня 2017 року, а зазначив що це виписка з особового рахунку. З урахуванням положень Переліку документів, зазначений документ не може вважатись доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Той факт, що розрахунок заборгованості названий в додатку «виписка з особистого рахунку» не може бути оцінено судом як надання первинного документа. Таким чином, виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, а сума заборгованості не є безспірною. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн., який у зв`язку з задоволенням позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved