Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропільський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що її чоловік, [PERSON], 22.08.2017 року помер в м.Донецьк Донецької області, але у органі Державної реєстрації актів цивільного стану їй було відмовлено у реєстрації смерті у звязку з тим, що документ, що підтверджує смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Вказала, що встановлення факту смерті їй необхідно для проведення державної реєстрації смерті її чоловіка та отримання свідоцтва про смерть, що надасть можливість оформити в подальшому спадщину. Заявник в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився. Надав до суду заяву, в якій останній просив розглянути справу без його участі та прийняти рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], 22.08.2017 року в м.Донецьк Донецької області підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою вул..Хрдневича, 67, с.Ганнівка Добропільського району Донецької обл., що підтверджується повідомленням начальника управління соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації від 27.12.2017 року №03.1-3/3385. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є дружиною [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11). З копії паспорта серії ВВ 435799 вбачається, що даний паспорт громадянина України виданий на імя [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). Згідно копії свідоцтва про смерть серії ДНР №077861 (а.с.15), [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], 22.08.2017 року помер в м. Донецьк, про що Петровський відділ запису актів громадянського стану м.Донецька державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки зробив актовий запис №752 від 23.08.2017 року (а.с.7). Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 74/1 від 23 серпня 2017 року та довідки про причину смерті №74/1 від 23 серпня 2017 року, яка видана лікарем Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5 міста Донецька» Донецької народної республіки, [PERSON], [INFO] помер 22.08.2017 року, причина смерті: Наслідки інфаркту головного мозку (2014 року) з гіпертонічною хворобою (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про поховання АААА 001752, яке видано генеральним директором відділу в м.Донецьк ДП «Ритуал» ДНР [PERSON] вбачається, що 23.08.2017 року на дільниці №3 кладовища сел..шахти №29, яке розташовано в м.Донецьк, поховано [PERSON] (а.с.17). З копії замовлення на ритуальну допомогу ФОП [PERSON] м.Донецьк ДНР вбачається, що [PERSON], оформила замовлення на послуги для поховання [PERSON], [INFO], який помер 22.08.2017 року (а.с.16) Вищевказані досліджені документи, а саме копія свідоцтва про смерть, копія лікарського свідоцтва про смерть та довідка про причину смерті, копія свідоцтва про поховання, копія замовлення на ритуальну допомогу - видані органами та закладами м.Донецьк Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Також в судовому засіданні були досліджені фотознімки (а.с.18), на яких зображено могила на якій знаходиться фотографія та хрест з табличкою з написом «[PERSON] 16.09.1948г.-22.08.2017г.». Згідно написів, зроблених заявником на цих фотознімках, на них зображено місце поховання [PERSON] на кладовищі в м.Донецьк. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті начальника Добропільського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 23.11.2017 року № 15.32-2156, вбачається, що заявнику [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 22.08.2017 року, так як заявником предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.19). З повідомлення начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.12.2017 року № 15.32-5/2407, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на [PERSON], [INFO], за період з 22.08.2017 року по 26.12.2017 року - відсутній . Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Даючи оцінку допустимості копії свідоцтва про смерть, копії лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, копії свідоцтва про поховання, копії замовлення на ритуальну допомогу, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, медичним закладом та ФОП [PERSON], який надавав ритуальні послуги при похованні), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], який помер 22.08.2017 року у м. Донецьк Донецької області, і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть його батька та оформлення в подальшому спадщини. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України для оформлення в подальшому спадщини. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved