Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач 27 серпня 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому згідно останньої редакції уточнень зазначила, що домоволодіння № 24 по вул. Красіна в м. Дніпропетровську належить їй на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 07 жовтня 2005 року, приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 2896. На даний час в домоволодінні зареєстрований лише відповідач, який у ньому ніколи не проживав, місце проживання відповідача невідоме. Позивач просила позбавити відповідача [PERSON], [INFO] права користування житловим приміщенням в домоволодінні № 24 по вул. Красіна в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Від представника третьої особи надійшла письмова заява з проханням слухати справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що домоволодіння № 24 по вул. Красіна в м. Дніпропетровську належить на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 жовтня 2005 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 2896 (а.с.8-9). В домоволодінні № 24 по вул. Красіна в м. Дніпропетровськузареєстровано місце проживання: [PERSON] (а.с.15). Встановлено, що [PERSON] в спірному домоволодінні не проживає, в ньому відсутні його особисті речі. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до ЗУ від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР), які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Постановою Верховного Суду України від 16 січня 2012 року « Про усунення перешкод у користуванні власністю» розяснено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Ухвалюючи рішення по суті позовних вимог суд виходить з того, що позивач є власником житлового будинку та позбавлена права використовувати його за власним розсудом у зв'язку з реєстрацією відповідача; договір найму житла позивач та відповідач не укладали; на момент набуття позивачем права власності на житловий будинок, відповідач не був та не є на теперішній час членом сім'ї позивача; Отже, з урахуванням того, що відповідач не проживає у домоволодінні № 24 по вул. Красіна в м. Дніпропетровську, а також того, що позивач [PERSON] не може належним чином користуватися своєю власністю, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, і

Outcome: approved