Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31.12.1991 між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого мають дитину: [PERSON], [INFO].16.02.2011 рішенням Києво - Святошинського суду шлюб розірвано.У1993 році вона звернулася з заявою до Голови житлово - побутової комісії цехкому інституту садівництва з проханням надати кімнату в гуртожитку по [ADDRESS]. Згідно Розпорядження №1 від 15 лютого 1993 року була надана кімната [ADDRESS]. 11.03.2006 позивач отримала ордер на спірне житло. Відповідач з 2006 року не проживає в спірній кімнаті, та не сплачує комунальні послуги. Тому просила скасувати реєстрацію [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Виселити відповідача з цього жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача змінив позовні вимоги та просив визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом за адресою : [ADDRESS]. Зобов'язати Києво - Святошинське РВ УДМС Київської області, відділення у справах громадянства , міграції і реєстрації фізичних осіб ,скасувати реєстрацію [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Відповідачі в судове засідання, не з»явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що 31.12.1991 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації цивільного стану Чабанівської сільської ради Киво - Святошинського району Київської області. Від шлюбу мають дитину : [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинились з 6 вересня 2007 року. 16.02.2011 рішенням Києво - Святошинського суду шлюб між сторонами розірвано. 11.03.2006 позивач отримала ордер на жилу площу в гуртожитку по [ADDRESS], який виданий на підставі рішення № 156/1 виконкому Чабанівської селищної ради від 12 липня 2002 року. Як вбачається з довідки Ф-3 від 11.11.2013 в спірній кімнаті гуртожитку зареєстровані позивач, відповідач [PERSON] та їх дочка [PERSON]. Згідно квитанцій оплату за користування кімнатою та комунальні послуги сплачувала [PERSON]. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача , які проживають разом з ними , користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки , що випливають з договору найма житлового приміщення. Відповідач [PERSON] з 2006 року не проживає в кімнаті [NUMBER] гуртожитку та не сплачує комунальні послуги, що підтверджується актом від 14.04. 2013 обстеження житлово-побутових умов спірного житла, також факт відсутності відповідача в спірній кімнаті більше встановленого законом строку без поважних причин підтверджується актами від 24.07.2013 та 23.10.2013, якими також підтверджується відсутність речей його. У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право на житлове приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців, а відповідач не проживає в будинку позивача майже шість років. Ст. 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено факт відсутності відповідача на спірній жилплощі без поважних причин більше встановленого законом строку , а тому відповідач право користування цим житлом втратив. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 10, 64, 65, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved