Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивача в липні місяці 2018 року звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги аргументовані тим, що позивач являється матір'ю неповнолітнього [PERSON], син проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач, який є батьком сина [PERSON], з сином не спілкується, не займається його вихованням, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, матеріальної допомоги не надає, тобто умисно самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вказані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. ( а.с. 2) Ухвалою судді Світловодського міськрайонного суду від 25.07.2018 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого провадження на 07.09.2018 року. Ухвалою Світловодського міськрайоного суду від 07.09.2018 року закрито підготовче провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 27.09.2018 року. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с. 43) Відповідач в судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку. (а.с. 31) Представники виконкому Світловодської міської ради в особі Органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, подав письмове клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. (а.с. 37) Зі згоди позивача, суд проводить розгляд справи в заочному порядку, що відповідає вимогам ст.223 ЦК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] являються позивач та відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.9). Згідно довідки про склад сім»ї позивача, дитина [PERSON], проживає разом із нею. (а.с. 10) Відповідно до довідки, виданої директором ЗОШ № 9 , за період навчання [PERSON] батько вихованням дитини не займався, адміністрація школи батька не бачила. (а.с.11) Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Світловодської міської ради від 06.09.2018 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 36) Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що відповідач [PERSON] саме ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків у відношенні неповнолітнього [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача та можливим позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору в сумі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved