Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт смерті її батька - [PERSON] , [INFO], уродженця с. ІІ Хоменкове, Білокуракінського району, Луганської області, громадянина України, який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до [ADDRESS], та який помер [INFO]. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що вона народилась [INFO] в с. Шахти № 9 Перевальського району Луганської області. ЇЇ батько - [PERSON] помер [INFO] на тимчасово окупованій території Луганської області, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть № 185 від 19.09.2016 року, видане ДЗ «Перевальська центральна районна багатопрофільна лікарня». Заявникові [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті її батька, оскільки останній помер на території, що є тимчасово окупованою, а тому видані документи на вказаній території не створюють правових наслідків. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, доводи викладені в заяві підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Київського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції в Харківській області у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що заперечень з приводу задоволення заяви [PERSON] не має. Відповідно до ч.2 ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, приходить до наступного. Відповідно до п.8 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Так, в ході судового розгляду встановлено, що заявник є донькою [PERSON], померлого [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження від 12.07.1963 р. серії [NUMBER] .(а.с. 5) Судом встановлено та підтверджується довідками від 16.06.2015 р. № 6327010402, та від 29.09.2016 р. № 6327015960, що померлий [PERSON] та заявник -[PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS], перемістились з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до [ADDRESS].(а.с. 15,25). [INFO], [PERSON] помер , на підтвердження чого надано лікарське свідоцтво про смерть № 185 від 19.09.2016 року, видане ДЗ «Перевальська центральна районна багатопрофільна лікарня». (а.с.11) Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується : лікарським свідоцтвом про смерть № 185 від 19.09.2016 року, виданим ДЗ «Перевальська центральна районна багатопрофільна лікарня»та накладною від 19.09.2016 року про витрати пов'язані із погребінням [PERSON], яка видана [PERSON] (а.с. 11,12-14) Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Висновок ЄСПЛ сформульований у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званий "намібійський виняток", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосовано до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоді особам, які проживають на такій території. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно п.13.Постанови пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»- заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник [PERSON] звернулась до Київського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції в Харківській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть [PERSON], однак , їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.4) Згідно Постанови пленуму ВСУ N5 заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає підтвердженим факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця с. ІІ Хоменкове, Білокуракінського району, Луганської області, громадянина України, який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до [ADDRESS], та який помер [INFO] на тимчасово окупованій території, а саме у м. Перевальськ, Луганської області.

Outcome: approved