Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету [PERSON] районної у місті ради м. Кривого Рогу (далі за текстом "виконком"), уточнивши який просить: визнати незаконним та скасувати пункти 3 та 4 рішення виконкому [PERSON] районної в місті ради за № 201 від 21 травня 2008 року «Про влаштування до державного дитячого закладу малолітнього [PERSON] та закріплення за ним житла», на підставі якого прийнято рішення про закріплення за [PERSON] житлової площі, а саме квартири № 63 на мкр. Гірницький, 11 в м. Кривому Розі, як такі, що не відповідають вимогам Закону та порушують права [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог навів наступне. 21 травня 2008 року виконкомом [PERSON] районної в місті ради було прийнято рішення за № 201 «Про влаштування до державного дитячого закладу малолітнього [PERSON] та закріплення за ним житла», в межах якого (п.п. 3, 4 резолютивної частини цього рішення) закріплено за [PERSON] житлову площу, а саме квартиру № 63 на м-ні Гірницькому, 11 в м. Кривому Розі (надалі Рішення). Вважає, що дане рішення прийняте безпідставно та з порушенням вимог чинного законодавства України, так як в даній квартирі [PERSON] проживає з 02.04.1987 року, а саме тоді його покійному батьку наймачу [PERSON] (знятий з реєстрації 08.05.2012 у зв'язку зі смертю) була надана квартира для вселення за ордером № 950 по адресу: [ADDRESS]. Також, в даній квартирі була прописана мати [PERSON], але також була знята з місця реєстрації у зв'язку зі смертю 08.08.2001 року. [PERSON] до вказаної квартири ніякого відношення не має, ніколи не проживав разом з сім'єю [PERSON] та не має ніяких родинних зав'язків з [PERSON] Про те, що частину площі квартири за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Гірницький, 11/ 63 закріплено за стороннім громадянином [PERSON], [PERSON] стало відомо в ході розгляду цивільної справи № 214/3707/13-ц (2/214/3552/15), рішення по якій було прийнято 14.12.2015 року. В оскаржуваному рішенні зазначено, що [PERSON] проживав без реєстрації за адресою: м-н Гірницький, 11/63, без зазначення періоду, але ніякого документального підтвердження цьому не має. Відсутні і правові підстави для даного рішення про закріплення квартири. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (в редакції чинній на час прийняття Рішення) за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами із їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними тощо до влаштування у відповідні заклади. Таким чином, для збереження за дитиною права на житло, в якому вона проживала з батьками, рідними, необхідно мати наявність такого права до влаштування у відповідні заклади. Враховуючи, що дана квартира не є приватною власністю, на правовідносини пов'язані з користуванням нею розповсюджуються норми Житлового Кодексу України, які регулюють питання користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Так, статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються рівними правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до цієї ж статті ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язанні з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливості бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження. [PERSON] підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Таким чином, у розумінні ст. 49 ЦК України, [PERSON] не був членом сім'ї [PERSON], оскільки відповідно до свідоцтва про народження, виданого 27.09.2006 року [PERSON] ВРАЦС Криворізького МУЮ актовий запис № 15, батьками записані: батько [PERSON], мати [PERSON] оскаржуваному рішенні зазначено, що [PERSON] проживав без реєстрації за адресою: м-н Гірницький, 11/63, м. Кривий Ріг, без зазначення періоду, але ніякого документального підтвердження цьому не має. Натомість в акті обстеження житла, закріпленого за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, від 14.04.2008 року зазначено, що квартира закрита, зі слів сусідів квартиронаймач з'являється дуже рідко. Лист [PERSON] від 27.05.2008 року не міг слугувати доказом, оскільки: по-перше його датовано пізніше самого рішення, а по-друге це суб'єктивне твердження не підкріплене ніякими документальними підтвердженнями. А тому, враховуючи вищезазначене, можливо прийти до висновку, що правових підстав для закріплення за [PERSON] квартири за адресою: м. Кривий Ріг, м-н. Гірницький, 11/63 не було. У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади і органом влади Автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Тому, згідно п.10 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Крім того, в ч.2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку. З метою мирного врегулювання даного спору було подано заяву до Голови [PERSON] районної у місті ради з проханням переглянути Рішення та скасувати пункти 3,4. Відповіді на дане звернення станом на 03.10.2016 року не було. В ході розгляду справи у якості третьої особи був залучений [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, підтвердивши доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що при винесенні рішення покладається на думку суду. Також пояснила, що оскаржуване рішення виконкому приймалося на підставі заяви біологічного батька дитини. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення у пресі. У судовому засіданні безпосередньо досліджені такі письмові докази: лист виконкому (а.с.6), виписка з фінансово особового рахунку (а.с.7), ордер (а.с.8), виписка з протоколу (а.с.9), заява (а.с.16,17), рішення виконкому (аюсю27), висновок (а.с.28), свідоцтво про народження (а.с.29), свідоцтво про смерть (а.с.30,31), довідки (а.с.32), акт обстеження (а.с.33), повідомлення КП ДОР «КБТІ» (а.с.34), заява (а.с.37), доповнення до заяви (а.с.38). Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні на підставі належних, допустимих, достовірних, взаємоповязаних між собою у сукупності доказів, встановлені наступні факти та обставини. Згідно ордеру № 950, виданого 02.04.1987 року виконавчим комітетом [PERSON] народних депутатів м. Кривого Рогу, квартира за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Гірницький, 11/63, була видана [PERSON] на склад сімї з 3-х осіб, до складу сімї якого входили: [PERSON] дружина та [PERSON] син, що підтверджується ордером (а.с.8). [PERSON] не є батьком [PERSON], батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], що вбачається зі свідоцтва (а.с.29). На підставі рішення виконкому [PERSON] районної у місті ради № 201 від 21 травня 2008 року, а саме: згідно пункту 3 за дитиною [PERSON], [INFO], закріплено житло за адресою: мкр. Гірницький, 11/63 до повноліття, або до повернення [PERSON] у житлове приміщення після закінчення навчання в навчальному закладі будь якого типу та форми власності, або після закінчення перебування в закладах соціальної реабілітації, або після закінчення строку служби у Збройних силах Укроаїни та інших військових формуваннях; згідно пункту 4 відповідальність за збереження закріпленого житла покласти на комунальне житлове підприємство № 35 (Бєлікова), що вбачається з рішення (а.с.27). Станом на 25.02.2008 року [PERSON] у квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Гірницький, 11/63, зареєстрованим не був, на той час в квартирі були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що вбачається з довідки (а.с.32). [PERSON] не був членом сім'ї [PERSON], що встановлено свідоцтвом про народження (а.с.29). [PERSON] ніколи в спірній квартирі не проживав, що встановлено поясненнями представника позивача, не оспорюється відповідачем. Станом на 25.01.2016 року наймачем квартири за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Гірницький, 11/63, є позивач, що підтверджується випискою з протоколу (а.с.9). Суд вважає, що правовідносини між сторонами регулюються нормами Конституції України, ЦК України, ЖК України, Законом України «Про місцеве самоврядування». Згідно ст. 47 Конституції України кожен громадянин має право на житло. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування», принципом здійснення місцевого самоврядування є законність. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (в редакції чинній на час прийняття рішення виконкому № 201 від 21 травня 2008 року) за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами із їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними тощо до влаштування у відповідні заклади. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються рівними правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 77 ч.2 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку. У судовому засіданні встановлено, що станом на день прийняття виконкомом [PERSON] районної у місті ради рішення № 201 від 21 травня 2008 року, дитина [PERSON] не була членом сімї [PERSON] Крім того, у квартирі за адресою: м. Кривий Ріг, м-н Гірницький, 11/63 [PERSON] не проживав та не був зареєстрованим. Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади і органом влади Автономної Республіки Крим, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, рішення виконкому [PERSON] районної у місті ради рішення № 201 від 21 травня 2008 року суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси позивача. Тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved