Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 грудня 2018 року звернулась до Ульяновського районного суд Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. У позовній заяві вказала, що перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований 30 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 541. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені, внаслідок різниці характерів, відсутності довіри та взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Сторони проживають окремо один від одного. Наміру зберегти шлюб позивач не має, оскільки це суперечитиме її інтересам, тому просить їй не надавати примирення з відповідачем. Також зазначає, що їх спільний син знаходиться на утриманні та вихованні матері [PERSON], відповідач допомоги на утримання сина не надає, хоча зобов'язаний, як батько утримувати сина, тому просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку та доходів але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття. Також позивач просить після розірвання шлюбу змінити її прізвище з шлюбного « [PERSON]» на дошлюбне «[PERSON]» та стягнути з відповідача на її користь 704 грн. 80 копійок понесених судових. Позивач у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному розмірі та просить суд залишити розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON], який про час та дату судового засідання повідомлений належним чином за останнім відомим місцем проживання, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. З письмової згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві за актовим записом № 541, про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.6). Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] ( а.с.7). Сімейні шлюбні відносини сторони припинили, проживають окремо один від одного, дитина знаходиться на утриманні позивача - [PERSON]. Приймаючи рішення, суд керується наступним. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого сімейного життя. При цьому, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров»я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 5 протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем підтверджено сплату судового збору у розмірі 704 грн. 80 копійок при подачі позовної заяви за розірвання шлюбу, а в частині стягнення аліментів - вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved