Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач 28.12.2020 року звернулась до суду з позовом, який уточнювала (а.с.1-4,20-21), яким просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь в особі матері [PERSON] щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. 12.02.2019 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 10.07.2019 року шлюб між ними було розірвано. Вказала, що з народження дитини відповідач сина не відвідує, не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує харчування, лікування дитини. 30.11.2019 року відповідач написав заяву, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, яка посвідчена нотаріально. З народження малолітня дитина проживає з нею, знаходиться на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 24.02.2021 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по справі, почато підготовче провадження, проведення підготовчого засідання призначене на 22.04.2021 року (а.с.26,27). Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі (а.с.38). Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позов визнає в повному обсязі (а.с.39). Також до заяви додав копію нотаріально засвідченої заяви від 08.04.2021 року про відмову від батьківських прав, в якій заявив, що не виконує своїх обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та надає згоду на позбавлення його батьківських прав (а.с.43). Представник Виконавчого комітету Нікопольської міської ради надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує (а.с.31,32-37). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи викладене, те, що позивач, згідно поданої заяви, на позовних вимогах наполягає, а відповідач, згідно поданої заяви, позов визнає, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 150,157,164-166 СК України, Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Закону України «Про охорону дитинства», підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне. 12.02.2019 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с.8 - копія свідоцтва). 10.07.2019 року шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] (а.с.10 - копія свідоцтва). [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження якого батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с.9 - копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Згідно Довідки №6849 про реєстрацію місця проживання особи (а.с.7), [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13.11.2019 року. Як вбачається з довідки №3982 від 05.11.2020 року, посвідченої керівником ОСББ «БІРЮЗА-19/1 (а.с.6), за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] . Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20.11.1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з заяви [PERSON] від 13.11.2019 року, адресованої тим, кого це стосується - за належністю, [PERSON] заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] в м. Нікополь Дніпропетровської області, Україна (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.11.2019 року, актовий запис № 799 від 06.11.2019 року); що правові наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ст.166 Сімейного кодексу України, йому нотаріусом роз`яснені. 13.11.2019 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В. засвідчено справжність підпису [PERSON] , який зроблено у його присутності, зареєстровано в реєстрі за №880 (а.с.11). Як вбачається з заяви про відмову від батьківських прав [PERSON] від 08.04.2021 року, адресованої компетентним органам та/або тим, кого це стосується, [PERSON] заявив, що не виконує своїх обов`язків щодо виховання свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 06.11.2019 року Нікопольським міськрайонним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 799) та надає згоду на позбавлення його батьківських прав; що зміст статей 164-166 Сімейного кодексу України, йому нотаріусом роз`яснені. 08.04.2021 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх А.В. засвідчено справжність підпису [PERSON] , який зроблено у його присутності, зареєстровано в реєстрі за №303 (а.с.43). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення по іншими виконавчим листам в матеріалах справи немає. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 5 ст. 183 СК України визначено, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом було встановлено, що [PERSON] з народження дитини не спілкується з дитиною, його вихованням не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про його потреби. Батько не цікавиться його внутрішнім станом, не створює умов для належного розвитку дитини. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать нотаріально посвідчені заяви [PERSON] . Згідно поданої відповідачем заяви до суду (а.с.39), проти позову щодо позбавлення його батьківських прав не заперечує, позов визнав. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Поважних причин щодо неможливості [PERSON] виконувати свої обов`язків по вихованню дитини судом не встановлено. Беручи до уваги викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання сина, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає участь у житті малолітньої дитини, те, що він свідомо та добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , суд вважає за можливе позов в частині вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, положення ст.ст.183,191 СК України, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина. Тому, позов в частині вимог щодо стягнення аліментів також підлягає задоволенню, з [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на її користь в особі матері [PERSON] , щомісячно, починаючи з 28.12.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1ч.1ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, те, що позивач згідно п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору відносно вимог щодо стягнення аліментів на утримання дитини, тому у відповідності до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом (щодо вимог про позбавлення батьківських прав) (а.с.18) та з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. (щодо вимог про стягнення аліментів).

Outcome: approved