Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 25 квітня 2009 року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №81; визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO]., за адресою проживання його матері - [PERSON]: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 квітня 2009 року зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. На протязі останніх декількох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Вважає, що відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до неї, піклування про створення в сім'ї доброзичливої морально - психологічної атмосфери. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо. Дитина залишилася проживати з нею та усі обов'язки щодо утримання та виховання дитини виконує вона самостійно. Вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього сина з нею, в квартирі [ADDRESS], умови в якій дозволяють їй стверджувати про можливість нормального виховання та розвитку там дитини. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні підтримали, надали суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Позивач додатково пояснила, що починаючи з 21 вересня 2014 року вони з відповідачем не проживають разом, дитина проживає з нею, знаходиться на її вихованні та утриманні. Ствердила, що вона прийшла до остаточного переконання про неможливість збереження шлюбу, оскільки втратила до відповідача почуття любові, довіри та взаєморозуміння. Вважає, що збереження суперечить їхнім інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "[PERSON]". З урахуванням вищенаведеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, заперечили твердження позивача щодо нехтування відповідачем сімейними цінностями, а також покликання позивача на те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач ствердив суду, що примирення між ними дійсно неможливе, їх сім'я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Пояснив, що між ними протягом тривалого часу виникали конфлікти та непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Зазначив, що з 21 вересня 2014 року вони проживають окремо, не ведуть спільний побут та господарство та не підтримують подружніх відносин. Не заперечив щодо визначення місця проживання дитини в квартирі [ADDRESS] з матір'ю - позивачем [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши дійсні обставини справи і причини позову, повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 квітня 2009 року в Галицькому відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №81. В шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя між сторонами не склалось, між ними виникали постійні конфлікти та непорозуміння, які привели до розпаду сім'ї. Починаючи з 21 вересня 2014 року вони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні відносини та проживають окремо. Судом встановлено, що сторони втратили один до одного почуття любові, поваги, довіри та взаєморозуміння, без яких повноцінна сім'я існувати не може, і відновлення сімейних стосунків неможливе; переконані, що не будуть вживати заходів для збереження формально існуючого шлюбу. Наведені обставини приводять суд до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечить їх інтересам, сім'я розпалась остаточно та шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним формально існуючий шлюб розірвати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дитина сторін - [PERSON], [INFO], зареєстрований та залишився проживати з матір'ю - позивачем [PERSON], за її місцем проживання, [ADDRESS]. З огляду на те, що відповідач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини - [PERSON], [INFO], за адресою проживання його матері - [PERSON], в квартирі [ADDRESS], суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 243,60грн. судового збору. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 161 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved