Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.11.2018 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що є власником житлового будинку [ADDRESS] . Крім нього у будинку зареєстровані: колишня дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] 17.09.1996 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано, про що складений відповідний актовий запис №166. З грудня 2012 року відповідачі не проживають в даному будинку, переїхали на постійне місце проживання в інше місце, в добровільному порядку не знімаються з місця реєстрації, у витратах на утримання будинку участі не беруть. Реєстрація відповідачів створює перешкоди у належному йому праві володіння, користування та розпорядження будинком, заважає отримати субсидію та пільги на сплату житлово-комунальних послуг. Позивач просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з"явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись за адресою вказаною в довідці про реєстрацію. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Також, згідно положень ч.11 ст.128 ЦПК України, про день, час та місце розгляду справи відаповідачі повідомлялись через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Суд вважає, що відповідачі не з`явились до суду без поважних причин тому, за відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і за таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, приходить до висновку щодо ухвалення заочного рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] відповідно до купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.1992 року, зареєстровано в реєстрі за № 11-2657. В цій квартирі на постійне місце проживання зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] є колишнью дружиною позивача [PERSON] .. Шлюб між ними розірвано 17.09.1996 року, про що зроблено відповідний актовий запис №166 від 17.09.1996 року, свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 26.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеської області. Факт того, що відповідачі у вказаному будинку не проживають підтверджується довідкою голови квартального комітету від 23.04.2019 року, згідно якої відповідачі колишня дружина позивача, [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] зареєстровані, але не проживають з грудня 2012 року і по теперішній час по [ADDRESS] . Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , є формальною, без наміру їх фактичного проживання в цьому житловому будинку. Відповідно вони втратили право на користування цією квартирою, оскільки добровільно припинили користування вказаним житловим будинком та переселились на інше місце свого проживання. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки відповідачі, не проживають в будинку понад один рік без поважних причин, вони мають бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за місцем реєстрації.

Outcome: approved