Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ДП «ВК\~«Краснолиманська» про\~стягнення заборгованості\~по заробітній\~платі,\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав,\~що він перебував у трудових відносинах з ДП « ВК « Краснолиманська» з 08.07.2005 року по 26.07.2020 рік. Наказом № 11000/к від 26.07.2020 рік він був звільнений за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з грудня 2019 р. по липень 2020 рік в загальній сумі 110175,68 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 110175,68 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 90800 грн. Представник відповідача ДП « ВК «Краснолиманська» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу при звільнений дійсно було нараховано, але не виплачена заробітну плату в загальній сумі 110175,68 грн. Останній день праці позивача 26.07.2020 року 1 зміна, що підтверджена довідкою з відділу контрольного табелю від 03.08.2021 р. Вважає, що період затримки розрахунку виплат належних позивачу сум слід вважати 27.08.2021 року, з наступного дня отримання відповідачем позовної заяви. Зазначає, що є всі підстави для зменшення розміру середнього заробітку до розумної пропорційності ( з урахуванням спірної суми заробітної плати, заявленої у вимогах до розміру середнього заробітку). Просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати у його відсутність. ( а. с. 28). Представник відповідача ДП « ВК «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, просив справу розглядати без участі представника ( а. с. 27). Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП « ВК « Краснолиманська`з 08.07.2005 року по 26.07.2020 рік, де працював на посаді підземного механіка з повним підземним робочим днем ( а. с. 8-9). Наказом ДП « ВК Краснолиманська» № 11000/к від 26.07.2020 рік позивача було звільнено за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. ( а.с. 9). Згідно довідки ДП « ВК «Краснолиманська» за № 138 від 19.07.2021 року ДП «ВК «Краснолиманська» має перед позивачем [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 110175,68 грн. Суми заборгованості з виплати заробітної плати вказані після утримання обов`язкових податків та зборів. ( а. с. 10). Згідно довідки ДП « ВК «Краснолиманська» № 539 від 19.07.2021 р. середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 848,17 грн. ( а.с. 11). \~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт наявності у відповідача ДП « ВК « Краснолиманська» перед позивачем заборгованості по заробітній платі в сумі 110175,68 грн., позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 110175,68 грн. підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг\~своїх вимог\~лише на\~момент припинення\~такого правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку,\~що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Отже, установивши при розгляді справи про стягнення середньої заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його від відповідальності. Оскільки , як вбачається з матералів справи, позивач в день звільнення працював, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні слід розраховувати за період з З 26.07.2020 року по день ухвалення рішення суду, тобто по 28.10.2021 рік. \~ \~ \~ \~ \~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Середньоденна заробітна плата позивача становить 848,17 грн. та не спростовано позивачем. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 848,17 грн. х 316 ( робочі дні )= 268021,72 грн. Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу. Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. \~ \~ Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Разом з тим, в довідці про суму заборгованості по заробітній платі сума заборгованості визначена вже після обов`язкових утримань, про що необхідно зазначити в резолютивній частині рішення. Проте, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів. Що стосується доводів представника відповідача про зменшення суми середнього заробітку з урахуванням принципу пропорційності, то суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає ч. 3 ст. 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Так, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазначити позивач. Така позиція висловлена в постанові ВПВСУ від 26.06.2019 року в справі № 761/9584/15ц, в якій, зокрема зазначено, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даному випадку критеріями зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України є те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 05.08.2021 року, тобто більше ніж через рік після звільнення з роботи, яке мало місце 26.07.2020 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~З огляду\~на в\~очевидну неспівмірність\~стягнутої суми\~середнього заробітку\~в розмірі\~ 268021,72 грн. зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі в розмірі 110175,68 грн., характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає за можливим застосувати принцип справедливості та співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 90800 грн. Суд, при цьому зауважує, що така сума була визначена самим позивачем в позовній заяві, незважаючи на факт здійснення ним правильного розрахунку середнього заробітку, тому стягнення судом середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 90800 грн. відповідає ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 110175,68 грн. ( сума визначена в довідці після утримання обов`язкових платежів) та зменшену суму середнього заробітку в розмірі 90800 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесений судовий збір в розмірі 908 грн., в дохід держави 1101,75 грн. \~ \~ \~ \~ \~ На\~підставі викладеного,\~

Outcome: approved