Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Старобільської міської ради Луганської області, Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання права власності у порядку спадкування за законом, відповідно до якого просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43.5 кв.м., складається із двох жилих кімнат, кухні, ванної кімнати поєднаної з туалетом, згідно з реєстраційним посвідченням, виданим Ворошиловградським бюро технічної інвентаризації 16.05.1992, записано в реєстрову книгу № 294 за реєстровим № 48411; на транспортний засіб марки SKODA модель OCTAVIA TOUR тип ЛЕГКОВИЙ (ЛІФТБЕК), номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , об`єм двигуна 1595, колір СІРИЙ, рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; недоотриману пенсію у сумі 184 362 грн. 43 коп. (сто вісімдесят чотири тисячі триста шістдесят дві гривні 43 коп.). В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , після смерті якої відкрилася спадщина. На момент смерті матір проживала одна. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] .. 30.04.2020 року останній звернувся до приватного нотаріусу Старобільського районного нотаріального округу для заведення спадкової справи, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця, які підтверджують право власності на зазначене майно. Оскільки всі правовстановлюючі документи знаходяться на тимчасово окупованій території, то позивач не має змоги отримати оригінали правовстановлюючих документів, які необхідно подати до нотаріальної контори. У зв`язку з цим він не може у позасудовому порядку прийняти спадщину на спадкове майно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд розглядати справу без його участі. Представник відповідача - Старобільської міської ради Луганської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та про визнання позовних вимог. Представник відповідача Старобільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Надали відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнають, посилаючись на те, що виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера врегульована ст. 52 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV. Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, як у даному випадку, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Щодо неотримання [PERSON] належної їй пенсії за життя з власної вини, то виплата пенсії була призупинена з 01.03.2016 року у зв`язку із надходженням до управління списку, сформованого уповноваженими контролюючими органами, згідно якого [PERSON] залишила територію України та тривалий час не поверталася, що зумовило необхідність підтвердження факту її проживання на території Старобільського району. Відповідно до закону для поновлення пенсії [PERSON] необхідно було особисто звернутися до управління з наданням паспорту, коду, довідки про взяття на облік ВПО, в якій зазначено адресу фактичного місця проживання та реквізитів карткового рахунку, відкритого у ПАТ «Державний ощадний банк України». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.04.1973 року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] в м. Луганськ. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцям на момент відкриття спадщини, зокрема: - квартира [ADDRESS] , загальною площею 43.5 кв.м., складається із двох жилих кімнат, кухні, ванної кімнати поєднаної з туалетом, згідно з реєстраційним посвідченням, виданим Ворошиловградським бюро технічної інвентаризації 16.05.1992, записано в реєстрову книгу № 294 за реєстровим № 48411, згідно з технічним паспортом вартість становить 3429 грн. (три тисячі чотириста двадцять дев`ять гривень); - транспортний засіб марки SKODA модель OCTAVIA TOUR тип ЛЕГКОВИЙ (ЛІФТБЕК), номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , об`єм двигуна 1595, колір СІРИЙ, рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , згідно з Договором на поставку автомобіля № ДГ-0001212 від 30.03.2007 року, вартість автотранспортного засобу складає 97 500.00 грн. (дев`яносто сім тисяч п`ятсот гривен); - недоотримана пенсія, у сумі 184 362,43 грн. (сто вісімдесят чотири тисячі триста шістдесят дві гривні 43 коп.). Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.04.2020 року № 124/02-31, [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] [INFO] на недоотриману пенсію, транспортний засіб та квартиру було відмовлено, оскільки спадкоємець у встановлений законом строк, спадщину не прийняв та відсутні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця, які підтверджують право власності на вищевказане майно. Крім того, спадкова справа до майна померлої не заводилась. Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Суд наголошує, що ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обмежує трирічним строком виплату за минулий час тих нарахованих сум пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини. У демократичній, соціальній, правовій державі, якою згідно статті 1 Конституції є Україна, смерть пенсіонера не може визнатись тією причиною, через яку він не отримав пенсію "з власної вини". Суд вважає, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст.46. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду цієї справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, яка втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права Суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрину «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принципу пропорційності. У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність. В даному випадку предметом спору є захист права позивача на одержання суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставини, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, наявності у нього законних очікувань на отримання у спадок належної його спадкодавцю соціальної виплати, його право підлягає захисту судом. Заперечення відповідача, що розрахунок недоотриманої пенсії за минулий період за померлою [PERSON] проведено у відповідності до ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд до уваги не приймає. У зв`язку з цим позивач [PERSON] не може у позасудовому порядку прийняти спадщину після смерті померлої [PERSON] на вказане спадкове майно. У зв`язку з вищевикладеним позов підлягає повному задоволенню. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1262, 1268 ЦК України, ст. 46, 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,

Outcome: approved