Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що [PERSON] як матір з дитиною не спілкується, не проявляє до неї материнської турботи, не цікавиться нею та не відвідує її, не турбується про фізичний та духовний розвиток сина, не надає матеріальної допомоги на виховання та лікування дитини. Син [PERSON] за час проживання з матір'ю з лютого 2013 року по листопад 2013 року проживав разом з відповідачем. З листопада 2013 року [PERSON] перестала піклуватися про дитину, залишивши його на утримання батька. Внаслідок спілкування з дитиною позивачем встановлено, що за час проживання з матір'ю, дитина стала замкнутою, неналежним чином володіє знаннями, що мала б вільно знати у своєму віці. В листопаді 2013 року відповідачем написано заяву відповідно до якої остання відмовилася від виховання сина з вказівкою на те, що на протязі 11 років не братиме участі у вихованні дитини, та вихованням сина займатиметься батько дитини [PERSON] Вказує, що відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, повністю відмовився від дитини, її матеріального утримання. Крім того зазначає, що у вересні 2014 року відповідач намагалася забрати сина зі школи з метою перевезення хлопчика до свого місця проживання, через що останній засмутився та повідомив про своє небажання знову проживати з матір'ю. Обґрунтовує свої вимоги також тим, що з 2013 року про дитину турбується і дбає лише позивач, за весь цей час відповідач жодного разу не поцікавилася як дитина, не запропонувала свою допомогу. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків, долі та здоров'я дитини, а також намагання забрати дитину з її нормального середовища, змусило його звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що дитина на даний час дійсно проживає разом з батьком. З 2013 року вони разом з позивачем не проживають, відносини між сторонами погіршилися. Після розірвання шлюбу в лютому 2014 року дитина проживала разом з нею, а в подальшому у зв'язку з наміром виїхати за кордон для роботи передала його на виховання батькові. На даний час має намір забрати дитину до себе, однак [PERSON] усілякими способами перешкоджає її спілкуванню із дитиною. Проявляється це в тому, що на всі його намагання зустрітися з дітьми позивач реагує болісно, створюючи умови, за яких відповідачка не може бачити сина та піклуватися про нього, всі її спроби побачень з дітьми лише роздратовують позивача. Вважає, що створення перешкод з боку [PERSON] його спілкуванню із сином порушує не тільки її права як матері, а в першу чергу порушує права та інтереси самої дитини. Також пояснила, що дійсно написала заяву про небажання на протязі 11 років приймати участь у вихованні дитини, однак вказує, що від свого материнського обов'язку не відмовлялася та позивачем невірно розтлумачено зміст цієї заяви. Тривалий час вона перебувала на заробітках за межами Херсонської області з метою заробітку грошових коштів на утримання дитини. Вважає, що жодних обставин, які б давали підстави, про ухилення від спілкування, виховання та утримання дитини не існує, має бажання приймати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним, дарувати йому свою материнську любов та тепло. Представник служби у справах дітей Генічеської РДА за довіреністю Малецький Я.М. в судовому засіданні вимоги позивача підтримав повністю. Вказує, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] відповідатиме інтересам дитини. Прокурор прокуратури Генічеського району Ібраімов Я.Д. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], наполягає на їх задоволенні. Вказує, що оскільки відповідач фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, про що свідчить її заява від 09.12.2013 року та беручи до уваги висновок Генічеської РДА від 17.09.2014 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO], задоволення позовних вимог відповідатиме інтересам дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача. За час проживання разом з позивачем [PERSON] неналежно виконувала обов'язки щодо утримання дитини. Неналежним чином виховувала, доглядала малолітнього сина. Після того як дитина почала проживати разом з батьком, неповнолітній [PERSON] став більш відкритим, має охайний вигляд, та не має бажання спілкуватися з матір'ю. Свідок [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні також пояснили, що проживають по сусідству з позивачем по праві. За час спільного проживання сторін бачили, що відповідач неналежним чином приділяла увагу вихованню та утриманню сина, внаслідок чого останній мав неохайний вигляд, був замкнутий. На початку листопада залишила сина батькові, якого не сама привезла батькові, а відправила одного на таксі до батька. Після того як дитина почала проживати разом з батьком, побачили істотне покращення умов проживання хлопчика, він став привітний, доглянутий має належне забезпечення для виховання та проживання. Вказують, що батько приділяє належну увагу вихованню та утриманню дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй відомо про намагання відповідача налагодити відносини з сином, однак через небажання батька йти на взаємні поступки не мала можливості бачитися з дитиною При намаганні матері зустрітися з сином, позивач застосовуючи фізичне насилля відносно [PERSON] виштовхав останню з дому. Про вказані події їй стало відомо зі слів відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є директором ЗОШ №3 в м. Генічеськ. У вказаній школі навчається неповнолітній [PERSON] Вказує, що приблизно в листопаді 2013 року батько дитини звернувся до неї з проханням влаштувати дитину до школи, оскільки матір хлопчика самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. В подальшому під час спілкування з матір'ю, щодо недопущення прогалин у вихованні дитини остання повідомила про небажання утримувати та виховувати дитину та написала власноручно заяву, згідно якої зобов'язувалася на протязі 11 років не відвідувати школу, оскільки вихованням та утримання дитини займатиметься батько [PERSON] Також вказує, що позивач, добросовісно відносячись до своїх батьківських обов'язків належним чином виховує дитину, докладає зусиль для її виховання та навчання, шляхом додаткового навчання з сином, внаслідок чого останній змінився у поведінці, став більш відкритим, товариським, з цікавістю відноситися до навчання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює в Генічеській ЗОШ №3 та є класним керівником класу в якому навчається неповнолітній [PERSON] вказує, що за час перебування дитини в школі мати жодного разу не відвідала школу, не цікавилася життям дитини. При намаганні [PERSON] поспілкуватися з сином, останній відповів відмовою та небажанням йти на контакт з матір'ю. Крім того пояснила, що одразу після прийняття хлопчика до свого класу, [PERSON] був замкнений, боявся спілкування з однолітками, мовчазний. Позивач, будучи батьком дитини належним чином приділяв на протязі навчального року, увагу до навчання сина - додатково займався навчанням, спілкуванням на вільні теми, внаслідок чого дитина змінилася та стала більш відкритою, почала вільно спілкуватися з іншими дітьми, потоваришував з іншими дітьми. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника позивача, вивчивши висновок Служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] в період з 15.10.2005 року по 06.02.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 06.02.2013 року шлюб між сторонами розірвано. За період спільного життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що з 2013 року сторони припинили проживати однією сім'єю, дитина залишилася проживати з матір'ю до листопада 2013 року. Однак як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін в листопаді 2013 року [PERSON] передала на виховання батькові неповнолітнього [PERSON] та змінила місце свого проживання. Відповідно до пояснень сусідів позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідач будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, її вихованням не займається. Дій направлених на участь у вихованні дитини не вчиняла. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його можна застосовувати тоді, коли це викликано необхідністю. Відповідно до пояснень позивача на протязі тривалого часу між сторонами склалися негативні стосунки, що в свою чергу негативно впливає на емоційний стан дітей. Як вбачається з Висновку № 300/607-09/01-11 від 17.09.2014 р. Органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги те, що відповідачем не вчинялося будь-яких дій на налагодження стосунків з дитиною, намаганні брати участь у її вихованні, утриманні. [PERSON] не зверталася до служби у справах дітей Генічеської РДА з метою визначення її участі, як матері у вихованні дитини; не вжито заходів щодо утримання дитини. Крім того суд бере до уваги психоемоційний стан дитини після передачі його на виховання батькові, а також не бажання останнього спілкуватися з відповідачем. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Матеріалами справи підтверджена винна поведінка [PERSON] щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, що в свою чергу також підтверджується заявою від 09.12.2013 року якою відповідач фактично самоусунулася від виконання батьківських обов'язків. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки підстави передбачені ст. 164 СК України про позбавлення батьківських прав мають місце і повністю доведені позивачем. На підставі викладеного

Outcome: approved