Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Концерн «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» 24.09.2020 року звернувся\~до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року в сумі 13317,14 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , ІПН: [NUMBER] на користь Концерну Міські теплові мережі" на № [NUMBER] у Філії - Запорізьке обласне управління AT „Ощадбанк, м. Запоріжжя, МФО 313957, код ЄДРПОУ 32121458 суму основного боргу за поставлену теплову енергію в сумі 13317 (тринадцять тисяч триста сімнадцять) гривень 14 копійок. Стягнути з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстрованого за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~ІПН:\~ [NUMBER] на користь Концерну Міські теплові мережі" на р/р [NUMBER] , банк ПАТ АБ „Укргазбанк, МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458 судовий збір у розмірі 2102,00 грн., 3% річних у розмірі 29,73 грн., а всього 2131 (дві тисячі сто тридцять одну) гривню 73 копійки. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2020 року по справі відкрите провадження. Ухвалено справу слухати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з*явився, відзив на позов не надав, в зв*язку з чим, на підставі ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 95 Цивільного процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 Цивільного процесуального кодексу України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, Концерн «МІСЬКІ\~ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ»діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року за № 2633-IV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року за № 1198. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, Споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. \~ \~ \~ \~ Концерн «Міські теплові мережі» у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року відпустив [PERSON] теплову енергію на загальну суму 13317,14 грн. Теплова енергія відпускалася [PERSON] в нежитлове приміщення № 8 по [ADDRESS] . Об`єкт теплопостачання, який розміщений по [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] згідно договору купівлі-продажу № 549 від 18.04.2018 року. Факт відпуску теплової енергії підтверджується рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії. Споживач оплат не здійснював. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року складає 13346,87 грн. Пунктом 2 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, розмір 3% річних від простроченої суми складає 29,73 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт надання послуг відповідачу, наявність заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved