Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулася з позовом до КЕВ м. Чернівці, третіх осіб на стороні відповідача [PERSON], служби у справах дітей Чернівецької міської ради, [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням. В позові посилається на те, що вона разом з дітьми проживає з 2009 року по даний час у квартирі №1 по вул. Гетьмана Дорошенка ( колишня Красіна), 1-Г в м. Чернівці, також у даній проживає її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким у них тривав з 06.01.2003 року по 10.10.2011 року. Зазначає, що квартира [ADDRESS] була переобладнана з нежитлового приміщення медичної частини військового містечка № 20 за спільні кошти з [PERSON] під час їх шлюбу. Вказує, що переобладнання нежитлового приміщення медичної частини під житлову квартиру №1 розпочалося у 2006 році. Зазначає, що рішенням Чернівецької міської ради від 14.09.2006 №370/9 Квартирно-експлуатаційній частині м. Чернівці надано дозвіл на реконструкцію та переобладнання нежитлового приміщення медичної частини під трикімнатний житловий будинок та рішенням Чернівецької міської ради від 14.02.2006 №97/2 вищевказаній будівлі було присвоєно поштову адресу: м. Чернівці вул. Красіна, 1Г. Вказує, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.06.2009 року встановлено, що житловою комісією Чернівецького гарнізону 12.02.2009 переобладнане приміщення квартири №1 закріплене за сімєю [PERSON] Зазначає, що позивачі зареєстровані в гуртожитку по вул. Кишинівській, 1 в м. Чернівці, однак їх реєстрація носить формальний характер, оскільки житлових приміщень у гуртожитку їм не виділялось, що в тому числі підтверджується відповіддю КЕВ м. Чернівці №785 від 27.04.2013 року. Вказує, що придатним для проживання житло стало у 2009 році, у звязку з чим зі згоди Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці позивачкою та [PERSON] були відкриті особові рахунки на комунальні послуги, укладені договори на водо-, газопостачання, вивезення сміття і з січня 2009 року вони з дітьми почали проживати у [INFO]. Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.06.2009 року у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Чернівецької міської ради, за участю третьої особи Квартирно - експлуатаційного відділу м. Чернівці визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці. Після прийняття рішення Садгірським районним судом м. Чернівці від 18.06.2009 року про визнання права власності на житлову квартиру [ADDRESS] І.Л., неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати у цій квартирі по даний час, іншого житла у них немає. Зазначає, що після розірвання шлюбу з [PERSON] у 2011 році, позивачка з дітьми й надалі продовжують проживати у [INFO] разом з дітьми і колишнім чоловіком [PERSON], сплачувати витрати за користування житлом. Вказує, що в березні 2013 року позивачка звернулася до КЕВ м. Чернівці із заявою про надання дозволу на реєстрацію постійного місця проживання у [INFO] її та її дітей, однак їм у цьому було відмовлено. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили суд задовольнити їх. В наданих запереченнях на позовну заяву представник КЕВ м. Чернівці позовну заяву визнав частково, а саме визнав право користування житловим приміщенням за неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] та заперечує в задоволенні вимог щодо визнання права користування за [PERSON] з підстав належності права власності за КЕВ м. Чернівці, позивачка не являється військовослужбовцем, ордер на неї не видавався, позивачка є колишньою дружиною військовослужбовця, а тому це свідчить що вона вселилася та проживала у будинку безпідставно тому відсутні підстави для її подальшого проживання. Той факт, що позивачка сплачує частину коштів за надані комунальні послуги не свідчить про правомірність користування спірним приміщенням. В судовому засіданні представник відповідача заявила, що КЕВ не збирається виселяти позивачку, не заперечує проти її проживання. Переобладнання проведено самовільно на власний ризик. КЕВ м. Чернівці ніколи не здійснювало ніяких дій по виселенню позивачки та не має наміру виселяти її в подальшому. Третя особа на стороні позивача [PERSON] позов визнав частково, а саме визнав право користування житловим приміщенням за неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] та просив відмовити в задоволенні права користування за [PERSON], так як в ордері на вселення від 06.10.2015 року позивачка не зазначена, вона більше не є членом сімї військовослужбовця, враховуючи походження коштів на переобладнання квартири, які затратив виключно він, так як отримував винагороду у «гарячих точках», куди їхав служити щоби у сімї були кошти і тому вони не є спільною власністю подружжя, власні матеріальні забаганки позивачка ставить вище за інтереси дітей. Підтвердив, що їх сімї надали згоду на переобладнання приміщення колишньої санітарної частини, яке розпочато в 2006 році і тривало до початку 2009 року, проживати почали в січні 2009 року позивачка не приймала участі в реконструкції квартири. Третя особа без самостійних вимог відділ у справах дітей Чернівецької міської ради позов визнав частково, не заперечував проти визнання права проживання за малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON], просив слухати справу за відсутності їх представника. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] надала суду заяву, в якій позов визнала частково, не заперечує проти визнання права користування за малолітніми дітьми, проти визнання права користування житловим приміщенням [PERSON], просила розглядати справу за її відсутності. Суд, заслухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18.06.2009 року, визнано за квартирно експлуатаційним відділом м. Чернівці право власності на самочинно перебудоване приміщення, що розташоване за адресою м. Чернівці, вул. Красіна, 1-Г. Також даним рішенням встановлено, що житловою комісією Чернівецького гарнізону 12.02.2009 переобладнане приміщення квартири №1 закріплене за сімєю [PERSON] Відповідно до матеріалів інвентарної справи квартира №1 загальною площею 101,90 кв.м, житловою 54,40 кв.м., тамбуру (1-1) площею 3,70 кв.м, коридору (1-2) площею 15,70 кв.м, кімнати (1-3) площею 14,00 кв. м, кімнати (1-4) площею 26,30 кв.м, кухні (1-5) площею 14,60 кв.м, санвузлу (1-6) площею 7,30 кв.м, комори (1-7) площею 2,40 кв.м, комори (1-8) площею 3,80 кв.м, кімнати (1-9) площею 14,10 кв. м. Згідно висновку будівельно-технічного дослідження №234 від 10.03.2009 вартість реконструйованої квартири №1 становить 269\~916 грн. Судом також встановлено, що [PERSON], [PERSON], їх малолітні діти зареєстровані в гуртожитку по вул. Кишинівській, 1 в м. Чернівці, однак їх реєстрація носить формальний характер, оскільки житлових приміщень у гуртожитку їм не виділялось, вони фактично проживають з початку 2009 року по теперішній час у квартирі [ADDRESS] куди вселилися як члени сімї [PERSON] Судом встановлено, що зазначена квартира стала придатна для проживання в результаті спільної праці сімї [PERSON] за їх сімейні кошти, в тому числі кошти матері [PERSON], яка їх надавала для потреб сімї [PERSON], що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Суд дає критичну оцінку поясненням [PERSON], що [PERSON] не приймала ніякої участі в реконструкції нежитлового приміщення в житлове, так як вони спростовуються показами зазначених свідків, жодних належних та допустимих доказів в розумінні статті 58,59 ЦПК України суду не надав на підтвердження своїх тверджень. Як вбачається із пояснень [PERSON] він не заперечує проти проживання [PERSON] в спірній квартирі, не вживав і не вживатиме заходів для її виселення, у неї і їх дітей є окрема кімната, яка закривається на ключ, вона безперешкодно користується технічними приміщеннями квартири. Із показів представника відповідача в судовому засіданні, вбачається, що КЕВ м. Чернівці з моменту вселення [PERSON] і по теперішній час не вживало заходів для її виселення, не заперечує проти її фактичного проживання та не має наміру виселяти її в подальшому. Викладені вище обставини свідчать, що конклюдентними діями сторін фактично укладено договір найму вказаної квартири в тому числі з [PERSON], а саме КЕВ м. Чернівці виділено нежитлове приміщення для його переобладнання в житлове за власні кошти сімєю [PERSON], після визнання права власності на фактично новостворене майно сімєю [PERSON] за КЕВ м. Чернівці відповідач вселилася в дане житлове приміщенні в якості члена сімї військовослужбовця [PERSON] і по цей час в ньому проживає не будучи членом сімї військовослужбовця, проти чого не заперечує відповідач, третя особа на стороні відповідача [PERSON] Судом встановлено, що на протязі вказаного періоду КЕВ м. Чернівці не оспорював і на цей час не оспорює правомірність проживання позивачки в наданому житловому приміщенні та не ставив і не ставить питання про її виселення. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Таким чином, правовідносини між позивачкою і КЕВ м. Чернівці щодо користування збудованим сімєю [PERSON] житловим приміщенням регулюється сторонами нормами глави 2\~ЖК України, щодо користування житловим приміщенням в будинках державного і комунального житлового фонду. Згідно частини 3 статті 64 ЖК України у випадку, коли дружина, діти наймача перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному ними приміщенні, вони мають такі ж самі права та обовязки, як наймач та члени його сімї. Відповідно до п. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно\~ст. 47 Конституції України,\~ст. 1 ЖК України, кожний має право на житло. Відповідно до\~ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 з послідуючими змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового Кодексу України» зазначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. В пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ч.1\~ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4\~ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1\~ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Виходячи з наведеного, факт проживання [PERSON] та її дітей за адресою [ADDRESS], породжує юридичний обов'язок останніх зареєструватися за цією адресою місце проживання. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». \~\~\~\~ Із наявних у матеріалах справи копій свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Визнання права користування житловою квартирою за малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] проти чого не заперечують відповідач та треті особи і позбавлення такого права їх матері [PERSON], суд таким чином вийшов би за межі позовних вимог, тим самим по суті визначивши місце проживання дітей з батьком [PERSON], позбавивши дітей повсякденної материнської опіки, що суперечило би їх інтересам.\~ Заперечуючи проти позову в частині визначення права користування спірною квартирою [PERSON] \~представник КЕВ м. Чернівці та третя особа на стороні відповідача [PERSON] фактично його визнали, не заперечуючи проти подальшого проживання [PERSON] в даній квартирі.\~ Виходячи з вищенаведених норм матеріального права та беручи до уваги, що наймодавець КЕВ м. Чернівці, третя особа на стороні відповідача [PERSON] не оспорюють правомірність подальшого проживання позивачки в даному житловому приміщенні, хоча і формально заперечуючи проти позову та, що, фактично, конклюдентними діями сторін укладено договір найму спірного житлового приміщення, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved