Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Заявники 02 листопада 2015 року звернулись до суду із заявою в якій просять розірвати їх шлюб, зареєстрований 13 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 708. Від шлюбу мають неповнолітню доньку Марію [INFO]. Свої вимоги мотивують тим, що подружні відносини між ними припинилися з початку 2015 року, вони втратили один до одного почуття любові та поваги, мають різні погляди на сім"ю, а тому вважають, що їх шлюб існує формально. Підстав для примирення і збереження шлюбу немає. Щодо усіх питань по вихованню дитини, а також її утриманню вони дійшли згоди, жодних претензій майнового характеру один до одного не мають. В судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] не з"явилися, в наданих суду заявах просять справу слухати в їх відсутності, свої вимоги підтримують в повному обсязі. У відповідності до ст.197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Частиною 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушенні їхні особисті та майнові права та права їх дитини. 12.02.2016 р. Бердичівським міськрайонним судом винесено рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх доньки Марії [INFO]. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши матеріали справи, а саме: свідоцтво про одруження сторін, копію свідоцтва про народження дитини, договір від 24.10.2015 року укладений між сторонами про участь у вихованні та утриманні дитини, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2234, рішення Бердичівського міськрайонного суду від 12.02.2016 р., та врахувавши обставини справи, суд вважає заявлені вимоги підставними та підлягаючими задоволенню, оскільки сторони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження шлюбу. Враховуючи наведене,

Outcome: approved