Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Звернувшись до суду з позовом до відповідачки [PERSON] зазначив,що 12 серпня 2008 року, [PERSON] позичила у нього 80 000 гривень,які обіцяла повернути до 01.10.2010 року. В жовтні 2011 року, він знову позичив [PERSON] ще 80 000 гривень, для ремонту її будинку,про що 04 жовтня 2011 року [PERSON]написала власноручно розписку в якій зобов»язалася кошти повернути та до повного розрахунку дозволила йому проживати в її будинку. Однак вона умов договору не виконала,суму богу йому не повернула, виселила його з будинку, тому він був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. За результатами розгляду згаданої справи Радомишльський районний суд Житомирської області 21.03.2013 року виніс рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково, а саме: стягнув з [PERSON] на його користь кошти в сумі 160 000 грн. як суму боргу за договором позики, а в задоволенні інших позовних вимог йому було відмовлено за безпідставністю. Апеляційний суд Житомирської області своїм рішенням від 23 травня 2013 року змінив рішення Радомишльського райсуду Житомирської області від 21.03.2013 року, зменшивши суму боргу стягнутої з [PERSON] на його користь з 160 тис. грн. до 80 тис. грн. Ішні 80 тис. грн. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області віднесла до зобов'язання, які взяла на себе Відповідачка,а не до договору позики, як було заявлено в позові і тому на підставі цього і було змінено рішення суду першої інстанції. Проте,взяте на себе зобов'язання до даного часу так і не виконала,не повернула йому взяті на ремонт будинку гроші в сумі 80 000,00грн., а так як він є інвалідом, пенсіонером і йому необхідні кошти на лікування, крім того, ці гроші були його заощадженням,які він відкладав тільки для себе і своєї сім'ї і вклав в ремонт будинку Відповідачки таку суму грошей тільки тому, що вона є його племінницею, тому і прагнув їй допомогти,але вона не оцінила його турботи і зіпсувала родинні відносини поміж ними,а тому на даний момент йому потрібно думати про свою старість та добробут його сім'ї, а тому просив суд повернути йому гроші,які у нього взяла Відповідачка на ремонт будинку та стягнути з неї на користь держави судові витрати. В своєму зустрічному позові та запереченнях [PERSON], посилаючись на те,що вона є інвалідом дитинства,має 1 групу інвалідності як хвора на ДЦП,тому особисто свої інтереси в суді представляти немає можливості,запрошує постійно представника-фахівця з юриспруденції і такі дії [PERSON] розцінює як заподіяння їй моральної шкоди,при цьому зазначила,що ніяких грошей вона у [PERSON] не позичала, розписки вона писала під диктовку [PERSON],який застосовував до неї фізичну силу, погрози та психологічний тиск, а тому просила суд стягнути з останнього на її користь грошові кошти в сумі 4000,00 грн. за сплачені юристу кошти за надану правову допомогу та 2000,00 грн.моральної шкоди, завданої безпідставними судовими зверненнями до неї. В судовому засіданні представник [PERSON] за письмовою довіреністю - [PERSON] позовні вимоги свого довірителя до [PERSON] підтримала в повному обсязі,про що надала відповідні пояснення, а в задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник за письмовою довіреністю - адвокат [PERSON].в судове засідання не з"явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином,причину неявки не зазначили,заяв та повідомлень не надіслали,а тому суд вважає за можливе розглянути справу без них на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи,оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності,суд приходить до наступного. Судом встановлено,що 12 серпня 2008 року, [PERSON] позичила у [PERSON] 80 000 гривень,які обіцяла повернути до 01.10.2010 року. В жовтні 2011 року, він знову позичив [PERSON] ще 80 000 гривень, для ремонту її будинку,про що 04 жовтня 2011 року [PERSON]написала власноручно розписку в якій зобов»язалася кошти повернути та до повного розрахунку дозволила йому проживати в її будинку. Однак вона умов договору не виконала,суму богу йому не повернула, виселила його з будинку, тому він був змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. За результатами розгляду згаданої справи Радомишльський районний суд Житомирської області 21.03.2013 року виніс рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково, а саме: стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 160 000 грн. як суму боргу за договором позики, а в задоволенні інших позовних вимог йому було відмовлено за безпідставністю. Апеляційний суд Житомирської області своїм рішенням від 23 травня 2013 року змінив рішення Радомишльського райсуду Житомирської області від 21.03.2013 року,зменшивши суму боргу стягнутої з [PERSON] на користь [PERSON] з 160 тис. грн. до 80 тис. грн. Ішні 80 тис. грн. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області віднесла до зобов'язання, які взяла на себе Відповідачка,а не до договору позики, як було заявлено в позові. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки Відповідачкою були порушені умови вищевказаних договорів, то відповідно до ч.І ст.611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Крім того, ч.1 cт.625 ЦК України передбачено,що боржник, не звільняєть від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких підстав суд приходить до висновку про доведеність позивачем [PERSON] неправомірної поведінки відповідачки [PERSON] в частині невиконання зобов»язання з повернення боргу,а тому його позовні вимоги задовольняє. З приводу зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] суд приходить до наступного. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.Цією нормою Законодавець зазначив про те,що особа має право, а не обов»язок на звернення до суду. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Твердження [PERSON],що згадану вище розписку вона писала під диктовку [PERSON],який застосовував до неї фізичну силу,погрози та психологічний тиск, суд не бере до уваги,т.як будь-яких доказів про написання розписки з примусу або написання її під впливом погроз,або із застосуванням до неї насильства [PERSON]не надала. Судом встановлено,що дійсно в 2011-2012 роках [PERSON]зверталась до органів міліції зі скаргами на неправомірні дії свого дядька [PERSON],однак проведеними перевірками ознак злочину в його діях встановлено не було. Всі скарги відносились до порядку проживання в будинку. У відповідності до ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з матеріалів справи та як обґрунтовувала свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] про те,що вона є інвалідом 1 групи дитинства(ДЦП), має невеликий дохід,потребує сторонньої допомоги,проте вказані обставини не є особливими та винятковими,оскільки існували як на час укладання боргового зобов»язання так і на час ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанцій. У відповідності до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої порушенням її прав. За загальним правилом моральна шкода відшкодовується особою,яка її завдала за наявності її вини. За таких обставин суд не вбачає зустрічні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення з останнього коштів за завдану моральну шкоду правомірними,а тому відмовляє в їх задоволенні. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця і галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Поняття правової допомоги дає лише ЗУ «Про безоплатну правову допомогу». Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 7 Закону, складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру) відносяться до правової допомоги. Доказом надання правової допомоги та оплати за неї є договір та приходний касовий ордер. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є дієздатною особою,прав на надання безоплатної правової допомоги немає,як і не зобов»язана звертатися за обов»язковою платною правовою допомогою так як це є її правом а не обов»язком. Суд вважає недоведеними [PERSON] заявлені до [PERSON] вимоги про стягнення з останнього матеріальної шкоди в сумі 4000,00 грн. за надану правову допомогу,що є підставою до відмови в задоволенні позовних вимог і в цій частині. У відповідності до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні,на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 2 згаданої статті цього Кодексу передбачено,якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат,вони компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved