Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання втратившим право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку крім нього зареєстрований його син [PERSON] , який є відповідачем за даним позовом. У зазначеному будинку відповідач зареєстрований, але фактично не проживає більше трьох років, місце його мешкання невідомо. Більше трьох років відповідач не користується зазначеним житловим приміщенням без поважних причин, що унеможливлює оформлення субсидії та тягне за собою зайві витрати по оплаті комунальних послуг, особистих речей в будинку не має. Просить визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON] надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом другої Жданівської державної нотаріальної контори 18.01.1991р. зареєстрованого в реєстрі за номером № 139, з реєстраційним посвідченням, виданим Маріупольським бюро технічної інвентаризації №4328 від 29.01.1991р. будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 5-6). Згідно інформації, наданої управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг від 10.10.2019р. та домової книги для прописки громадян, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с. 7-9). Свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований: [ADDRESS] , пояснили, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає у будинку з вересня 2016р., його речі у будинку відсутні. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушено і підлягає захисту, а позовні вимоги [PERSON] вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідач будучи зареєстрованим в будинку [ADDRESS] , не проживає в будинку понад один рік, не використовує даний будинок за його прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, тому він втратив право користування зазначеним будинком. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved