Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в розмірі 44 451,00 грн., суму витрат на встановлення розміру збитку у розмірі 246,32 грн. та судового збору - 1921,00 грн. В обґрунтування позову МТСБУ вказувало на те, що в результаті ДТП, яка трапилася 30.04.2016 року, був пошкоджений автомобіль «Мitsubishi Galant» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який йому належить на праві власності. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначена шкода потерпілій особі не була відшкодована винуватцем ДТП. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування, на підставі пп.«а» п.41.1 ст.41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до позивача, який здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 44 451,00 грн. На час звернення до суду в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ. 03.11.2020 р. судом ухвалено заочне рішення. 16.03.2021 р. відповідачем подано заяву про перегляд рішення з вказанням на те, що про розгляд справи не був обізнаний, а також зазначив, що з позовом не згоден, під час складення адміністративних матеріалів був потерпілим, його не було визнано винним за рішенням суду, висновок судової автотехнічної експертизи від 01.02.2017 р., на якому грунтувалася постанова Суворовського районного суду м.Одеси від 23.02.2017 р., проведений на підстві методик та нормативних актів, що втратили чинність та є неактуальними на момент проведення експертизи. Крім того, його не було повідомлено про огляд автомобіля на час проведення експертизи МТСБУ не мало навіть рішення суду , яким звільнено [PERSON] від відповідальності. а 19.05.2021 року за заявою відповідача вказане рішення скасовано призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не прибув, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримв та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, місце та час судового засідання відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами та відмовити у задоволенні позову. Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 30.04.2016 року о 15.00 год. трапилось ДТП на нерегульованному перехресті вул.Бадаєва та вул.Слобідська за участю транспортного засобу марки «Мitsubishi Galant», д.зн. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки «Каwаsaki Ninja», д.зн. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 23.02.2017 року, яке Постановою апеляційного суду Одеської області від 19.04.2017 року залишено без змін [PERSON] було звільнено від накладення адміністративного стягнення, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Як слідує з постанови судді від 23.02.2017 року під час розгляду справи №523/7618/16-п стосовно [PERSON] 29.07.2016р. у справі було призначено комплексну судову автотехнічну та транспортного-траслогічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №3809 від 01.02.2017р., яка була проведена експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, було встановлено, що фактичні дії водія автомобіля, з експертної точки зору, відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 і пункту 16.11 ПДР; фактичні дії водія мотоцикла, з експертної точки зору, не відповідали вимогам пунктів 12.4,10.1 і 12.1 ПДР; пояснення водіїв - учасників пригоди про її обставини технічно спроможні і достовірні; з експертної, технічної точки зору, наявність у водія мотоцикла технічної можливості уникнути пригоди належним виконанням вимог ПДР, відсутність у водія автомобіля такої можливості у фактичних обставинах руху мотоцикла означає, що в причинному зв`язку з фактом ДТП знаходяться саме фактичні дії водія мотоцикла, не відповідні вимогам ПДР ; оскільки водій автомобіля вимоги дорожнього знаку 2.1 і пункту 16.11 ПДР фактично виконав, зіткнення відбулося за причини неналежних дій водія мотоцикла, слід зробити висновок про відсутність у водія автомобіля технічної можливості уникнення пригоди за причини неналежних дій водія мотоцикла; технічна можливість уникнення пригоди для водія мотоцикла полягала в належному виконанні вимог пунктів 12.4,10.1 і 12.1 ПДР, які передбачали необхідність руху зі швидкістю до 60 км/год, перед початком маневрування ліворуч гарантовано впевнитися в небезпеці цього маневру, враховуючи дорожні умови й дорожню обстановку, зокрема, виїзд автомобіля на малій швидкості із «закритої» по критерію оглядовості ділянки перехрестя, та логічності саме зупинки його внаслідок виявлення мотоцикла, тому що розташування мотоцикла на дорозі як раз і вимагало цю зупинку, яка б забезпечила безперешкодний проїзд мотоцикла. Цілком очевидно, що саме належним виконанням указаних вимог ПДР водій мотоцикла мав технічну можливість уникнути пригоди. Для водія автомобіля був присутній момент виникнення небезпеки для руху, пов`язаний з невідповідними діями водія мотоцикла та виникав саме з моменту початку маневрування мотоцикла в сторону автомобіля, що зупинився для його пропуску.Для водія мотоцикла небезпека для руху автомобілем не створювалася, бо він своєчасно зупинився на початку перехрестя у положенні, яке гарантувало безперешкодність проїзду мотоцикла. По причині відсутності будь-яких слідів на місці пригоди визначити швидкість автомобіля (при умові його руху й технічної неспроможності пояснень обох учасників пригоди про його нерухомість к моменту зіткнення), експертним шляхом не можливо. Визначити швидкість руху мотоцикла в момент зіткнення не представляється можливим за причин, наведених в дослідженні. Перед гальмуванням в умовах події швидкість мотоцикла перевищувала 71-80км/г.При умові продовження прямолінійного руху мотоцикла, він проїхав би повз нерухомого автомобіля з безпечним бічним інтервалом. Вирішення питання суду про стан автомобіля к моменту зіткнення (стояв- рухався) по наданих матеріалах адміністративної справи експертним шляхом не можливо. Отже, за вказаним висновком у причинному зв`язку з фактом ДТП знаходяться саме фактичні дії водія мотоцикла, не відповідні вимогам ПДР, при цьому встановлено, що фактичні дії водія автомобіля, з експертної точки зору, відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1 і пункту 16.11 ПДР. На підставі вказаного висновку суддею ухвалено постанову про закриття провадження у справі відносно [PERSON] . Необхідно звернути увагу на те, що суддею апеляційного суду Одеської області в постанові від 19.04.2017 р. також було вказано висновок про дії [PERSON] , які привели до ДТП. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з нормами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд звертає увагу на те, що відповідачем не було заявлено клопотання про призначення судової експертизи для підтвердження його доводів, а тому твердження про відсутність йогоо вини не відповідає встановленим обставинам справи. Відповідно до звіту №284/17 від 25.07.2017 року, складеного ФОП [PERSON] про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу- автомобіля «Мitsubishi Galant», д.зн. [NUMBER] , власник - [PERSON] , вартість відновлювального ремонту визначена за витратним підходом, станом на 25.07.2017р. складає 44 451,00. Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу «Мitsubishi Galant», д.зн. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.20). Так як зазначена шкода [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі, та оскільки на момент ДТП [PERSON] не мав чинного договору цивільно-правової відповідальності, то власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування 01.08.2016р. повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду та звернувся з відповідною заявою. На підставі наказу №7732 від 22.08.2017 р. власнику транспортного засобу [PERSON] 23.08.2017р. було сплачено страхове відшкодування у розмірі 44451,00 грн. (а.с. 68). Крім того, 09.09.2016 року позивачем також сплачено вартість дослідження по встановленню вартості шкоди, яка склала 246,32 грн.(а.с.68). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з нормою ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.п. "а" п.41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Отже, згідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Ст.1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст.993 ЦК України). Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, вимоги позивача є обгрунтованими, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 44697,32 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved