Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області, Ужгородська міська рада, третя особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування. Позовні вимоги мотивує тим, що 24 липня 2012 року померла мати позивача, [PERSON], [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина. На підставі поданої позивачем заяви приватним нотаріусом [PERSON] у спадковому реєстрі зареєстровано відповідну спадкову справу за №54071251. Нотаріусом встановлено черговість та коло спадкоємців покійної [PERSON] Крім позивача, (доньки) [PERSON], спадкоємцем першої черги є батько позивача, [PERSON], [INFO], який у встановлений законом шестимісячний термін відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини на користь позивача. Відтак, на сьогодні позивач є її єдиним спадкоємцем, спір між спадкоємцями з приводу спадщини відсутній. Під час оформлення документів, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину, з'ясувалися певні обставини, які створюють позивачу перешкоди в такому оформленні та відповідно, змусили позивача звернутися до суду з цим позовом. Так, до складу спадкового майна крім іншого, входять дві земельні ділянки: площею 0,05 га, яка розташована в урочищі «Реформа» на території Кам'яницької сільської ради, кооператив «Едельвейс», що була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.1995 року від [PERSON]; площею 0,06 га, яка розташована в районі [ADDRESS] (кадастровий номер 2110100000:46:003:0276), що була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2012 року від [PERSON]. Відмітки про реєстрацію вказаних договорів на наявних у позивача примірниках відсутні. За інформацією відповідача, відомостей про те, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] виготовлявся - також не має. Тобто, процедура оформлення права власності на придбану землю, у встановленому на той час порядку з видачею Державного акту, [PERSON] до кінця доведена не була. Хоча вона вступила у володіння придбаним майном, несла всі обов'язки власника і її право власності на цю землю ніким і ніколи не оспорювалося. Проте, з вищевказаних причин, на сьогодні це право на земельні ділянки не визнається відповідачем, тому нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у цій частині. Спадкодавцем цього зроблено не було, що у свою чергу робить неможливим оформлення на землю свідоцтва про право на спадщину нотаріусом на ім'я позивача. На підставі наведеного позивач просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельні ділянки: площею 0,05 га, яка розташована в урочищі «Реформа» на території Кам'яницької сільської ради, кооператив «Едельвейс», що була придбана спадкодавицею [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.1995 року; площею 0,06 га, яка розташована в районі [ADDRESS] (кадастровий номер 2110100000:46:003:0276), що була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2012 року. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у відповідності до викладеного в позовній заяві. В судове засідання представник відповідача Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області не з'явився, надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача Ужгородська міська рада в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Третя сторона без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 24.07.2012 р. встановлено, що 24.07.2012 р. померла мати позивача - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний запис за № 700. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] батьками якої є [PERSON] - батько та [PERSON] -мати. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 19 квітня 2003 року уклали шлюб, прізвище після укладення шлюбу дружини змінено на [PERSON]. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] після смерті матері [PERSON] про прийняття всієї належної їй спадщини. Згідно копії нотаріальної заяви від 16.01.2013 р., яка завірена приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі №292 встановлено, що [PERSON], [INFO] у встановлений законом шестимісячний термін відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини на користь позивача. Згідно наявного в справі копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, встановлено, що приватним нотаріусом [PERSON] у спадковому реєстрі зареєстровано відповідну спадкову справу за №54071251. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщин) або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриті я спадщини. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу. Відтак, на сьогодні позивач є її єдиним спадкоємцем, спір між спадкоємцями з приводу спадщини відсутній. Під час оформлення документів, необхідних для отримання свідоцтва про право на спадщину, з'ясувалися певні обставини, які створюють позивачу перешкоди в такому оформленні. Так, до складу спадкового майна крім іншого, входять дві земельні ділянки: Згідно копії договору купівлі-продажу від 04.11.1995 року встановлено, що [PERSON] було придбано у гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,05 га, яка розташована в урочищі «Реформа» на території Кам'яницької сільської ради, кооператив «Едельвейс». Згідно копії нотаріально завіреного договору купівлі-продажу від 18.04.2012 року та завіреного приватним нотаріусом [PERSON] встановлено, що [PERSON] було придбано у гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,06 га, яка розташована в районі [ADDRESS] (кадастровий номер 2110100000:46:003:0276). Натомість, відмітки про реєстрацію вказаних договорів на наявних у позивача примірниках відсутні. Згідно копії листа № Т-1122/0-406/6-14 від 01.07.2014 р. (відповідь на запит позивача) від Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області встановлено, що відомостей про те, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] не виготовлявся. Тобто, процедура оформлення права власності на придбану землю, у встановленому на той час порядку з видачею Державного акту, [PERSON] до кінця доведена не була. Хоча вона вступила у володіння придбаним майном, несла всі обов'язки власника і її право власності на цю землю не оспорювалося. На підставі ст. 1298 ЦК України позивач звернувся до нотаріуса, проте, з вищевказаних причин, на сьогоднішній день це право на земельні ділянки не визнається відповідачем, тому нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у цій частині. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зазначені вище документи, свідчать про належне володіння [PERSON] земельними ділянками, які були набуті нею на законних підставах. На підставі вищенаведеного виникла ситуація, при якій позивач прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, останній не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є дві земельні ділянки: площею 0,05 га, яка розташована в урочищі «Реформа» на території Кам'яницької сільської ради, кооператив «Едельвейс», що була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.1995 року від [PERSON]; площею 0,06 га, яка розташована в районі [ADDRESS] (кадастровий номер 2110100000:46:003:0276), що була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2012 року від [PERSON]. У відповідності до вимог ст.ст. 125,126 ЗК України, у чинній на дату укладення спадкоємицею угод купівлі-продажу землі редакції, право власності на земельну ділянку виникало з моменту державної реєстрації цього права та, окрім такої, у першому випадку (договір за 1995 рік) повинно було бути посвідчено державним актом, а у другому (договір за квітень 2012 року) - тільки цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки. А Державний акт на право власності на неї долучався до угоди, на якій нотаріус, що її посвідчував, та орган, який здійснює державну реєстрацію, мали зробити відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. У вказаному позивачем випадку відмітку про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON] із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід, було зроблено тільки нотаріусом, інших відміток на ньому не має. Таким чином, за час свого життя [PERSON] не зареєструвала в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на землю (Державний акт на землю), у такий спосіб не оформивши своє право власності в установленому порядку. А отже, у свою чергу робить неможливим оформлення на землю свідоцтва про право на спадщину нотаріусом на ім'я позивача. Окрім цього при вирішення вищевказаної справи, суд бере до уваги роз'яснення викладені у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 за №24-753/0/4-13 (далі - Лист), п.3.5., спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.08 «Про судову практику у справах про спадкування». Так, п. 10 Постанови передбачено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, захист права позивача у судовому порядку шляхом його визнання передбачено законом. Відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки ст. 1261 цього Кодексу. Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Заповіту [PERSON] не склала, а чоловік такої [PERSON] у встановленому законом порядку відмовився від прийняття спадщини на користь спільної доньки, а отже позивач відповідно до ст.1258 ЦК України є спадкоємцем, оскільки інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились. Таким чином, враховуючи доводи позивача, що викладені в позовній заяві, а також наявні в матеріалах справи підтверджуючи тому докази, суд приходить до переконання про визнання позовних вимог позивача обґрунтованими, та такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved