Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» (надалі позивач) 21 січня 2014 року звернулось до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення боргу в сумі 7 694 грн. 40 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується послугами з водопостачання та водовідведення відповідно до укладеного договору про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення, укладеного 16 липня 2009 року за № 26412, заяв про відмову від користування послугами не надходило і станом на 31 грудня 2013 року відповідач має заборгованість в сумі 7 694 грн. 40 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. Згодом позовні вимоги було змінено, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму 7 803 грн. 09 коп. В судове засідання представник позивача не з'явилась, в заяві до суду позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені обставини. Просить суд стягнути з відповідача уточнену суму заборгованості за надані послуги. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідач жодного разу в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, за письмовою заявою, що надійшла до суду від неї просить суд розглянути справу за її відсутності, проти позовних вимог заперечує та просить суд застосувати строк позовної давності. Також відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 610-612, 614, 615, 617, 625, 903 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ч.1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Суд дійшов висновку, що закріплена в ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] є споживачем послуг з водопостачання та водовідведення в її квартирі [ADDRESS]. Станом на 31 грудня 2013 року відповідач має заборгованість за надані послуги в сумі 7 694 грн. 40 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. В ході розгляду справи в сді позивачем було збільшено позовні вимоги, оскільки заборгованість за надані послуги складає 7 803 грн. 09 коп., з яких 5 729 грн. 73 коп. заборгованість за договором реструктуризації від 16 липня 2009 року № 308 та сума 2 073 грн. 36 коп. заборгованість за показанням водо лічильника, надавши уточнений розрахунок боргу, оскільки з січні 2010 року нарахування розміру плати за послуги проводилось за показаннями водолічильника. За ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 02 липня 2014 року у справі було відмовлено у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро - Кіровоград» про відшкодування моральної шкоди та повернуто цивільний позов [PERSON]. [PERSON] було роз'яснено, що вона не позбавлена права звернутись до суду за захистом своїх прав. Суд вважає, що відповідач дійсно є споживачем наданих послуг відповідно до умов укладеного договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, укладеного 16 липня 2009 року за № 26412, на підставі оформленого особового рахунку [NUMBER] та абонентської книжки по оплаті за воду та скид стоків. Заяв про відмову від користування послугами від споживача у справі на адресу позивача не надходило. Суд приймає до уваги, що ОКВП «Дніпро - Кіровоград» є правонаступником КП «Олександрія - водоканал», здійснює водопостачання до квартири відповідача, за надані послуги [PERSON] - відповідач у справі має заборгованість за надані послуги. Суд не входить в оцінку доказів щодо розміру тарифу з житлово-комунальних послуг. Суд керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обов'язковою для застосування, за якою Верховний Суд України зазначив, що споживачі зобов'язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. При цьому відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України покладається на боржника. Суд дійшов висновку, що правовідносини, які склались між сторонами про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно - правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості за надані послуги. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення вказаних сум за договором у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Відповідно до ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., ст.ст. 67, 68 ЖК України, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повністю в сумі 7 803 грн. 09 коп. станом на 31 грудня 2013 року (з урахуванням часткової сплати боржника за судовим наказом № 2-н-30/2010 про стягнення з відповідача боргу в сумі 989 грн.80 коп.). Суд не погоджується із позицією відповідача щодо застосування строків позовної давності для звернення до суду, та не вбачає підстав для застосування строків давності, як просить суд відповідач. Суд дійшов висновку, що строки звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості позивачем не пропущені, оскільки відповідачем протягом 2010, 2011, 2012 та 2013 років були сплачені певні суми заборгованості, що вказані в розрахунку боргу були сплачені суми. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved