Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у сумі 220173,29 грн., у тому числі 204800,00 грн. основного боргу та 15373,29 грн. 3% річних за договором позики б/н від 02.08.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем; договором позики б/н від 10.10.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем та договором позики б/н від 10.10.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення грошових коштів за договорами позики, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання юридичних послуг № 17/03 від 18.03.2014 року, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд задовольнити позов та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання на його адресу судових повісток, які повернулись на адресу суду з поміткою поштового відділення про причини невручення: "за закінченням терміну зберігання". У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2010 року між позивачем та відповідачем укладений Договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в сумі 126 000,00 грн, що еквівалентно 15750,00 доларів США. Відповідач - [PERSON] отримав позику від позивача - [PERSON] грошовими коштами в сумі 126 000,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] від 02.08.2010 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи та зобов'язався повернути позику до 31.12.2011 року. 10.10.2010 року між сторонами укладено Договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 грн, що еквівалентно 6250,00 доларів США. Відповідач - [PERSON] отримав позику від позивача - [PERSON] грошовими коштами в сумі 50 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] від 10.10.2010 року., оригінал якої міститься в матеріалах справи та зобов'язався повернути позику до 01.06.2011 року. Крім того, 10.10.2010 року між сторонами укладено Договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в сумі 28 800,00 грн., що еквівалентно 3600,00 доларів СШ Відповідач - [PERSON] отримав позику від позивача - [PERSON] грошовими коштами в сумі 28 800,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою [PERSON] від 10.10.2010 року., оригінал якої міститься в матеріалах справи та зобов'язався повернути позику до 01.06.2011 року. Проте, у вказаний Договорах строк відповідач позики не повернув, добровільно своїх зобов'язань не виконав. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріали справи не містять доказів повернення суми боргу відповідачем. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Наявність у відповідача перед позивачем невиконаних грошових зобов'язань підтверджується матеріалами справи та оригіналами розписок від 02.08.2010 року, 10.10.2010 року та 10.10.2010 року, які містяться в матеріалах справи. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк. За таких обставин, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за вказаними договорами позики, загальний розмір якої складає 204800,00 гривень, законною, обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в загальній сумі 15373,29 грн. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в сумі 2202,00 грн. На підставі ст. ст. 11, 204, 224, 509, 524, 526, 530, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved