Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач 20.10.2020 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що у період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р. надав відповідачам комунальні послуги у нежитлове приміщення № 106, розташоване за адресою: [ADDRESS] , вартість яких не сплачена на суму 6497,52 грн. 13.03.2013 р. між позивачем та відповідачами укладено договір № 660022 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, відповідно до умов якого теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленому умовами договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Згідно п.7.2.8 договору, у разі несплати або несвоєчасної сплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого в п.6.4 цього договору , з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0.5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення по день фактичної сплати. Розмір пені скалає 128,49 грн. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, відповідачі мають сплатити 3% річних від простроченої суми, що складає 16,29 грн. Таким чином, з урахуванням суми основного боргу, 3% річних та нарахованої пені, загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем складає 6642,30 грн. За позовом позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 6642,30 грн. та судові витрати. Ухвалою від 27.11.2020 р. було відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 28.01.2021 р. 28.01.2021 р. розгляд справи було відкладено на 12.04.2021 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідачів. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, зазначив, що заборгованість виникла через невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань щодо сплати наданих послуг. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. Суд розглянув справу за відсутності відповідача [PERSON] на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача та представника відповідача [PERSON] , суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 рокуза № 2633-ІV, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України. В розумінні Закону України «Про теплопостачання» та Правил користування тепловою енергією, споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, що використовує теплову енергію на підставі договору. 13.03.2013 р. між Концерном «Міські теплові мережі», в особі філії концерну «МТМ» Жовтневого району з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] укладено договір № 660022 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 1.1 договору, позивач взяв зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач взяв обов`язок прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами, в терміни та порядку встановленими умовами цього договору і додатками до договору, що є його невід`ємними частинами. Згідно Додатку №1 до договору: «Теплопостачальна організація відпускає теплову енергію нежитловому приміщенню № [NUMBER] , яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачам на праві приватної власності. Згідно з п.6.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до п.6.3 підставою для розрахунків споживача з теплопостачань організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п. 6.4. договору). Згідно п. 6.7. договору споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим повинен отримати від теплопостачальної організації документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії податкову накладну (платникам ПДВ). Споживач, згідно п.6.7.1 договору, отриманий акт приймання-передачі теплової повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п`яти днів з дати отримання. Відповідачі заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах передачі теплової енергії на адресу концерну «МТМ» не надали, належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії не повернули. Тобто, фактично погодились з спожитою тепловою енергією та з сумами, нарахованими позивачем до оплати у відповідний період. За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За період з листопада 2019 року по квітень 2020 року Концерн «МТМ» відпустив вказаному вище нежитловому приміщенню теплову енергію на загальну суму 6497,52 грн, що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунком. Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума 3% річних від простроченої суми складає 16,29 грн. і підлягає стягненню з відповідачів у повному обсязі. У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 7.2.8. договору, в разі несплати або несвоєчасної сплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.4 цього Договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченої платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення в день фактичної оплати. Таким чином, стягненню з відповідачів підлягає пеня в розмірі 128,49 грн. Ч.1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З урахуванням суми основного боргу, 3% річних та нарахованої пені, загальна сума заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача, становить 6642,30 грн. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у сумі 2102 грн.

Outcome: approved