Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. в якому просив скасувати запис про право власності № 3493511 від 27 грудня 2019 року нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер ОНР 886861880000) за ТОВ «Кей-Колект». Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що спірне рішення прийнято, а запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки при вчиненні реєстраційної дії не перевірено всіх документів, поданих ТОВ «Кей-Колект», а позивач не отримував жодних вимог про усунення порушень та повідомлень про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому, відповідно, ТОВ «Кей-Колект» не міг надати відповідачу такі документи, які є підставою для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 11 березня 2020 року представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та пояснив. Щодо посилання позивача в своїй позовній заяві Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» представник відповідача пояснив, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна квартира є єдиним місцем проживання позивача та в сукупності обставин визначених ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути майном на яке звернуто стягнення. Щодо відсутності у нотаріуса повноважень на проведення реєстраційних дій представник у своєму відзиві зазначив, що твердження позивача в позовній заяві не відповідають дійсності, скільки відповідно до змін в законодавстві, нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. 31 березня 2020 року позивач подала відповідь на відзив в якому просила позов задовольнити та наведені у відзиві заперечення остання не визнає. Третя особа ухвалу про відкриття провадження від 07 лютого 2020 року та позовну заяву з додатками отримав 21 лютого 2020 року, однак будь-яких пояснень до суду не було надано. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі з підстав викладених у позові та наданих доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Під час слухання справи канцелярією суду було передано судді клопотання представника ТОВ «Кей-Колект» про відкладення розгляду справи. На клопотанні стоїть відмітка про отримання, а саме «отримано о 16 годині 16 хвилин». Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 лютого 2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судове засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 березня 2020 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 березня 2020 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича копії документів на підставі яких 27 грудня 2019 року вчинено запис № 34935611 про право власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» - квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер ОНР 886861880000). 08 липня 2020 року на адресу суду від приватного нотаріуса Юдіна М.А. надійшла копія реєстраційної справи № 886861880000. 15 липня 2020 року судом було скеровано запит про направлення всіх документів на підставі яких було здійснено реєстрацію право власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Станом на день розгляду справи, повторно затребуванні документи до суду не надійшли. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 28 січня 2012 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с. 29) 26.09.2006 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (банк) та позивачем (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 11046308000, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 50 000,00 євро , що дорівнює еквіваленту 323 629,25 грн. (а.с. 6-13) Згідно пункту 2.1 кредитного договору виконання зобов`язань позичальника за цим зговором забезпечується наступним чином, а саме: з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банком приймається: застава нерухомості, а саме квартира, що складається з двох кімнат, загальною площею 54,00 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . На виконання вимог кредитного договору між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) та позивачем (іпотекодавець), укладено іпотечний договір від 26.09.2006 р. № 23388, згідно пункту 1.4 якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - двокімнатну квартиру загальною площею 54,00 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 18-20) Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 червня 2018 року встановлено, що між ПАТ «Укрсиббанк», який є правонаступником АКІБ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права вимоги, зокрема за договором про надання споживчого кредиту від 26 червня 2006 року № 11046308000. У зв`язку із укладенням сторонами договору факторингу № 112.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір відступлення права вимоги за договором іпотеки № 23388 від 26 вересня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Марченко О.І. (а.с.21-24) Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 197311205 від 23 січня 2020 року, квартира [ADDRESS] , 6/2 належить Товариству з обмеженої відповідальності «Кей-Колект», підстави виникнення право власності: Договір іпотеки № 23388 (квартира), серія та номер: 3556, виданий 26 вересня 2006, видавник Марченко О.І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу (а.с. 30-31) Відповідно до статті 1 цього Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання забезпеченого іпотекою за цим Договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав (п.4.2 Договору іпотеки). В силу положень розділу 5 Договору іпотеки «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя», зокрема, встановлено, що у разі не виконання боржником зобов`язань, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У вказаному повідомленні має міститися інформація про спосіб задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, згідно умов іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є відповідне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Враховуючи наведене, ТОВ «Кей-Колект» на виконання норм статті 35 Закону України «Про іпотеку» повинен був надіслати письмове повідомлення (вимогу) про усунення порушення як іпотекодавцю, так боржнику. При цьому обов`язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а також й отримання вимоги. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 березня 2015 року № К/800/50069/14. Отже, в даному випадку матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт направлення позивачу та отримання ним письмового повідомлення (вимоги) про усунення порушення, як і не містять доказів про завершення 30-денного строку з моменту отримання позивачем (Іпотекодавцем) письмової вимоги ТОВ «Кей-Колект». Крім того, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі Договору іпотеки, а не на підставі вищезгаданого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Також, частиною першою статті 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. В матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача в порядку статті 1082 Цивільного кодексу України про відступлення права грошової вимоги із визначенням суми грошової вимоги, яка підлягає виконанню, а відтак доводи, що позивач має заборгованість за кредитним договором перед ТОВ «Кей-Колект» документально не підтверджуються. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недотримання відповідачем вимог положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також пункту 57 Порядку при прийнятті оскаржуваного рішення та проведенні реєстраційних дій. Крім того, на момент реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» діяли норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено мораторій, у відповідності до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що 1) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, та 2) загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири. З урахуванням того, що предмет іпотеки був переданий Банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, площа житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, становить 54,00 м2, та наявності доказів, що це майно використовується позивачем як місце постійного проживання Іпотекодавця, тому суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виникли з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, повинен бути застосований Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А.., в силу вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, не міг вчиняти дії щодо звернення стягнення на іпотечне майно. Враховуючи наведене судом встановлено, що ТОВ «Кей-Колекс» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. із заявою про державну реєстрацію за ним речового права на нерухоме майно (права власності на квартиру [ADDRESS] ) на підставі договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя та в порушення розділу 5 Договору іпотеки не надав підтвердження про направлення [PERSON] повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На підтвердження своїх прав ТОВ «Кей-Колект» лише договір іпотеки № 23388 (квартира) серії та номер: 3556. Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. В силу положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено Іпотекодавцем в суді. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141 затверджено Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 41 вказаного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. За правилами, встановленими підпунктом 1 пункту 1 Закону України від 03.06.2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон №1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. Судом встановлено, що спірна квартира є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону №898-IV, виступає як забезпечення зобов`язань [PERSON] за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою-резидентом України АКІБ «Укрсиббанк» в іноземній валюті. При цьому вказана квартира використовується позивачем як місце постійного проживання, у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа квартири не перевищує 140 м2. Викладене свідчить про недотримання при вчиненні дій з відчуження квартири приписів Закону №1304-VII. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ( ст.89 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, про скасування запису про право власності задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача - ТОВ «Кей-Колект» на користь [PERSON] 840 грн. 80 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: approved