Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю. До початку попереднього судового засідання позивач [PERSON] подала до суду заяву про зміну позовних вимог та просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, її, [PERSON], та відповідача [PERSON], житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], та поділити такий будинок. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що 9 листопада 2004 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За час шлюбу з відповідачем [PERSON] ними було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. 9 грудня 2013 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] було розірвано, діти залишилися проживати з нею. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] не допускає її до будинку. Будинок побудований за час їх шлюбу, за спільні кошти, а тому вважає, що є їх спільною сумісною власністю. Позивач [PERSON] просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], спільною сумісною власністю її та відповідача [PERSON] та поділити такий будинок між ними. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, із підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав в повному обсязі та пояснив, що будинок будував його батько [PERSON], який купував будівельні матеріали для будівництва будинку, виконував будівельні роботи та оплачував їх. Відповідач [PERSON] вважає, що підстав для задоволення позову немає. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач участі в будівництві будинку не приймала, а тому, вважає, відсутні підстави для визнання його об'єктом спільної сумісної власності подружжя, та його поділу. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази по справі та оцінивши їх в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку. Як вбачається з рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 9 грудня 2013 року (а.с. 4) сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб був укладений 9 листопада 2004 року. Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 9 грудня 2013 року шлюб між сторонами був розірваний, дітей сторін залишено проживати з [PERSON] Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2012 року (а.с. 33), витягу про державну реєстрацію прав від 28 листопада 2012 року (а.с. 34), технічного паспорта (а.с. 29-32) власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] Будинок побудований у 2007 році. В силу вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Як встановлено із досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2012 року, витягу про державну реєстрацію прав від 28 листопада 2012 року, які є належними та допустимими доказами, спірний будинок був набутий у власність (побудований) за час шлюбу позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що вклад позивача [PERSON] у будівництво такого будинку був незначний, а також посилання на те, що будівництво будинку проводив батько відповідача [PERSON] - [PERSON] не можуть бути прийняті судом як доказ, оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, суд враховує зайнятість позивача [PERSON] вихованням дітей в період будівництва будинку. З урахуванням вказаних обставин та правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] в частині визнання спірного житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя (сторін). При цьому, посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що спірний будинок будувався його батьком [PERSON], спростовуються доказами по справі (свідоцтвом про право власності від 29 жовтня 2012 року). Разом з тим, відповідно до абзаців 3, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що згідно зі статтями 16 і 17 Закону України "Про власність", таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачає ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 травня 2014 року (а.с. ) експертом встановлено можливість поділу спірного будинку та запропоновано два варіанти поділу з відступом від ідеальної частки. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила поділити спірний будинок між нею та відповідачем [PERSON] за першим варіантом поділу, що визначений висновком судової будівельно-технічної експертизи від 12 травня 2014 року, посилаючись на те, що при такому варіанті поділу передбачено понесення менших затрат на проведення додаткових будівельних робіт та не потребує отримання додаткових дозволів. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи погодився на поділ будинку за першим варіантом поділу, що запропонований експертом. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 травня 2014 року (а.с. ) при першому варіанті поділу першому співвласнику пропонується виділити по будинку приміщення 1-1, 1-4, 1-5 та споруди «а1», № 1 (70%), всього на 136009 гривень, що становить 47/100 частини від всього будинковолодіння. Другому співвласнику пропонується виділити по будинку приміщення 1-2, 1-3, 1-6 та споруди «Б», «В», №1 (30%), всього на суму 152181 гривень, що становить 53/100 частини від всього будинковолодіння. При такому варіанті поділу будинку компенсація першому співвласнику становить 8086 гривень. Крім того, в даному варіанті поділу необхідно виконати такі роботи: а) закласти дверні прорізи № 1, № 2, № 3 та № 4; б) влаштувати вхід з двору в приміщення 1-2 і з приміщення 1-2 в приміщення 1-3, а з приміщення 1-1 в приміщення 1-4 і з приміщення 1-4 в приміщення 1-5; в) влаштувати першому співвласнику кухню в приміщенні 1-1; д) влаштувати автономні інженерні системи (опалення, електропостачання). Заслухавши думки сторін щодо варіантів поділу спірного будинку, суд приходить до висновку про поділ будинку, виділивши позивачеві [PERSON] приміщення по будинку 1-1, 1-4, 1-5 та споруди «а1», № 1(70%) (вказане літерування згідно технічного паспорта на будинок від 8 листопада 2012 року); відповідачеві [PERSON] - приміщення по будинку 1-2, 1-3, 1-6 та споруди «Б», «В», №1 (30%). За вказаним варіантом поділу будинку виконання необхідних робіт суд покладає на сторони, та з урахуванням того, що після розірвання шлюбу між сторонами їх малолітні діти залишилися проживати з позивачем; те, що відповідачеві виділяється частина будинку більшою площею, виконання більшої частини будівельних робіт, які необхідні для поділу будинку, суд покладає на відповідача. Оскільки, позивач [PERSON] погоджується на отримання грошової компенсації за відступ від ідеальної частки будинку, наполягає на поділі спірного будинку без попереднього внесення відповідачем [PERSON] такої компенсації на депозитний рахунок суду, суд, з урахуванням пояснень сторін, приходить до висновку про поділ будинку та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] компенсації за відступ від ідеальних часток. При цьому, суд вважає, що невнесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду, за наявності згоди позивача, не буде порушувати права та законні інтереси сторін. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року (із наступними змінами), витрати позивача [PERSON] по сплаті судового збору в розмірі 800 гривень, суд покладає на відповідача [PERSON], оскільки понесення таких витрат підтверджено документально (а.с. 1). Крім того, судом встановлено, що на час подання до суду позовної заяви у позивача були відсутні документи, що містили б відомості про вартість спірного майна (будинковолодіння), а в судовому засіданні згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 травня 2014 року встановлено, що вартість такого майна становить 288190 гривень, суд додатково стягує з відповідача на користь держави недоплачену суму судового збору - 640,95 гривень (різницю між сумою сплаченого позивачем судового збору та сумою судового збору, що належала до сплати з урахуванням вартості спірного майна (288190 х 1% = 2881,9/2=1440,95-800=640,95). На підставі викладеного та

Outcome: approved