Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Канівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у 2005 році вона познайомилася з відповідачем, вони почали зустрічатися та підтримували близькі стосунки. [INFO] у них народився син - [PERSON]. Після народження дитини відповідач цікавився життям сина, спілкувався з ним та визнавав себе батьком. Однак, з 2014 року відповідач проявляє байдужість до дитини, на пропозицію добровільно звернутись до РАЦСу із заявою для зазначення його батьком дитини, відмовляється. У зв'язку з цим вона змушена звернутись до суду з даним позовом, просить суд визнати відповідача [PERSON] батьком дитини - [PERSON], [INFO], внести зміни до актового запису № 178 від 12.10.2005 про народження дитини, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини - «[PERSON]» та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дати подання позовної заяви. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 88) та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Канівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Матвійчук С.І. в судове засідання не з'явилась, надала телефонограму про розгляд справи за її відсутності. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду від 16.08.2018 відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 23.10.2018 по даній справі була призначена судово-генетична експертиза, для встановлення батьківства. 05.03.2019 від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення призначеної експертизи тому, що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, [PERSON] на відбір зразків крові не з'явився, у зв'язку з цим ухвалою судді 11.03.2019 поновлено провадження у справі. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 09.04.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 22.04.2019. У зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання розгляд справи ухвалою суду від 22.04.2019 відкладено на 24.04.2019. З'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, вислухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона знає відповідача [PERSON] з дитинства, оскільки вони родом з одного села - с. Жаб'янка Лисянського району Черкаської області. Їй відомо про народження позивачем сина [PERSON], який схожий на відповідача у дитинстві. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що проживає поряд з позивачем, підтвердила факт того, що сторони з 2005 року зустрічались, у позивача народився син [PERSON], після чого, відповідач визнавав себе батьком дитини. Вона бачила, як відповідач неодноразово приїздив до них, дарував подарунки та проводив з дитиною час. Коли позивач хворіла, вона допомагала з дитиною та телефонувала відповідачу, який обіцяв допомогти матеріально. Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 25.07.2018 вбачається, що відомості про батька [PERSON], [INFO], записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а.с. 7). Згідно довідки № 10261 від 13.07.2018 виданої виконкомом Канівської міської ради, вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю [PERSON] ( а.с. 8). Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Судом встановлено, що державна реєстрація народження [PERSON], [INFO], здійснена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Представником позивача до суду було подане клопотання про призначення судово-медичної експертизи молекулярно-генетичного аналізу ДНК ( а.с. 42). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 23.10.2018 по даній справі призначена судово-генетична експертиза, для встановлення батьківства ( а.с. 45). 05.03.2019 від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення призначеної експертизи тому, що незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, відповідач [PERSON] на відбір зразків крові не з'явився (а.с. 67). Статтею 103 ЦПК України, передбачено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж права, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт , для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно ст.7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем не надано спростовуючих належних та допустимих доказів стосовно того, що він не перебував з позивачем у фактичних шлюбних відносинах, за таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову, так як він пред'явлений в інтересах дитини та є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи, показами свідків, що відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України є підставою для визнання батьківства. З огляду на викладене, необхідно визнати відповідача [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO] та внести зміни до актового запису про народження дитини, змінивши відомості про батька дитини із «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи спільний обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.08.2018 і до повноліття дитини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача сплату витрат на судовий збір за дві вимоги в сумі 1536,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved