Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району про визнання за ним права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS]. Мотивує позов тим, що більше 15 років відкрито користується вказаним нерухомим майном, несе витрати по оплаті комунальних послуг, здійснює ремонтні роботи в приміщенні. Інших осіб, які б претендували на вказане нерухоме майно немає. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник Великоканівецької сільскої ради Чорнобаївського району в судове засідання не з'явився. 21.12.2016 року до суду надійшла заява, в якій відповідач просить розглядати справу без участі представника сільської ради, позов визнають. Виходячи з приписів ч. 2 ст.158 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Будинок [ADDRESS] перебуває в комунальній власності відповідача, прийнятий на баланс, квартири в будинку переведені в службові, що підтверджується рішенням Великоканівецької сільскої ради Чорнобаївського району № 7-5/У за вересень 2006 року, а.с. 29-32). Згідно довідок Великоканівецької сільскої ради Чорнобаївського району № 1155 та № 1154 від 23.12.2016 року (а.с. 26-27) [PERSON] з 1975 року зареєстрований та проживає в [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON] [INFO] року, в квартирі проживає один. Діти у спірній квартирі не зареєстровані. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. У пункті 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України вказано, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, то норми статті 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з вищевказаних довідок сільської ради, позивач зареєстрований і проживає у спірній квартирі з 1975 року. Таким чином позивачем підтверджено той факт, що на час розгляду справи він відкрито володіє вказаним нерухомим майном навіть більше 10 років - близько 15 років. Добросовісність володіння позивачем за цей період спірним майном обґрунтовується наступним. Відповідно до ч. 3 статті 397 Цивільного кодексу України фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Разом з тим відповідач позов визнає, доказів, які б вказували на те, що володіння позивачем вказаною квартирою визнано незаконним у судовому порядку суду не було надано За положеннями ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Великоканівецька сільська рада позов визнає і не вчиняла дії, які свідчили б про їх бажання повернути зазначене майно та перешкодити позивачу володіти та користуватися майном. Вказане свідчить про добросовісність володіння позивачем нерухомим майном у вигляді квартири [ADDRESS] Відповідно до ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. На підставі викладеного, враховуючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого цивільного права, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved