Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

І. Суть спору 24.10.2019року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 12.07.2003року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням (заочним) Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08.09.2011року розірвано. Вказує, що за час шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріально дитині не допомагає. Зазначає, що відповідач має постійне місце праці, отримує дохід, є працездатним, інших осіб на утриманні не має, тому має можливість сплачувати аліменти. З огляду на наведене, просить суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачка [PERSON] , не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, а також відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, а саме: просить стягувати з нього аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі не більше 1/6 частини його заробітку (доходу), покликаючись на те, що він не має матеріальної можливості сплачувати визначений позивачкою розмір аліментів в розмірі ј частини заробітку, оскільки на даний час фактично на його утриманні знаходиться неповнолітня дочка його дружини [PERSON] - [PERSON] . Крім того, він постійно доглядає та надає матеріальну допомогу своїм непрацездатним батькам - [PERSON] та [PERSON] , які хворіють і потребують значних коштів на лікування. Крім того, він теж хворіє і потребує періодичного стаціонарного лікування на що потрібні значні кошти. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 27.11.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з таких підстав. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони з 12.07.2003року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який рішенням (заочним) Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08.09.2011року було розірвано. За час даного шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо, разом із дружиною [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ) та її неповнолітньою дочкою- [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією рішення (заочного) Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08.09.2011року; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 14.05.2004року; копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 27.08.2016року; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 13.11.2007року. V. Застосоване судом законодавство. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вищенаведені норми, оскільки обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, то є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень. Згідно вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. ЦПК України встановлено, що: відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Враховуючи вищенаведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зокрема, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, тобто такий може бути працевлаштований та отримувати дохід не менше встановленої законом мінімальної заробітної плати, також беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та виходячи із того, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та визначити відповідачу [PERSON] аліменти на утримання його сина [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які, на думку суду, будуть достатніми для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини та відповідатимуть гарантованому законом розміру аліментів на утримання дитини. Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити до негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved