Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» треті особи [PERSON], приватний нотаріус ХМНО [PERSON], в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд: - визнати припиненим договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року, укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином [PERSON]; - визнати припиненим договір про відкриття кредитної лінії № 146/06-Ф від 07 червня 2007 року, укладений між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином [PERSON]; - визнати припиненим Іпотечний договір від 08 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], яким передано в заставу наступне нерухоме майно: будинок житловий з надвірними будівлями № 3-Б розташований по пров. Кірова м. Південне, Харківського району, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В, та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек; - припинити обтяження нерухомого майна будинок житловий з надвірними будівлями № 3-Б розташований по пров. Кірова м. Південне, Харківського району, яке належить [PERSON] (ІН [NUMBER]), накладне на підставі іпотечного договору від 08 серпня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В (тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстрована в Реєстрі за № 4070) та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; - визнати припиненим договір поруки № П-146/06-Ф від 07 червня 2007 року, укладений між [PERSON] «Фінанси та Кредит», ТОВ, [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (боржник); - визнати припиненим Іпотечний договір від 07 червня 2007 року, укладений між «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ та [PERSON], яким передано в заставу наступне нерухоме майно: нежитлові приміщення підвалу № 1-16 в літ. «А-5» загальною площею 265,2 кв.м., що в будинку під номером 91, розташованому по пр. Косіора м. Харкова, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В, та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек; - припинити обтяження нерухомого майна нежитлові приміщення підвалу № 1-16 в літ. «А-5» загальною площею 265,2 кв.м., що в будинку під номером 91, розташованому по пр. Косіора м. Харкова, яке належить [PERSON] (ІН [NUMBER]), накладне на підставі іпотечного договору від 07 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В (тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстрована в Реєстрі за № 1953) та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; - стягнути з Філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» (м. Харків, пров. Театральний, 4, код ЄДРПОУ 06717756, МФО 350697) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER], паспорт серія МК № 069561, виданий ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 22.12.1995 р.) суму сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що 22 лютого 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином [PERSON] був укладений договір № 37/02-Ф про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого [PERSON] надає [PERSON] відновлювальну кредитну лінію в розмірі 400 000 доларів США під 14,5 % річних, з кінцевим терміном повернення 07 вересня 2009 року (з урахуванням Договору про внесення змін № 3 від 08.08.2008 року). Також 07 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином [PERSON] був укладений договір № 146/06-Ф про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого [PERSON] [PERSON] відновлювальну кредитну лінію в розмірі 100 000 доларів США під 14,5 % річних, з кінцевим терміном повернення 07 червня 2022 року. В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст.\~509,\~526,\~1054 ЦК України\~Позивачем не погашені належні до сплати суми кредиту. Станом на 10.09.2009 року, у звязку з порушенням [PERSON] умов Кредитного договору № 37/02-Ф щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту, сплати процентів за його користування, у позичальника перед Банком виникла прострочена заборгованість за Кредитним договором № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року. У звязку з цим Банком 10.09.2009 року було направлено повідомлення (вимогу) про виконання порушеного зобовязання в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Також 17.03.2009 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.09.2009 року було відкрито провадження у справі № 2-4827/09 за вказаною позовною заявою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.12.2009 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.01.2011 року по справі №2-1156/11 рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 грудня 2009 року скасовано за нововиявленими обставинами. Проте ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 листопада 2012 року по вказаній справі позовну заяву Банку було залишено без розгляду. За умовами п. 3.2 Кредитного договору № 146/06-Ф від 07.06.2007 року позичальник зобовязується щомісяця, в термін з «26» по останнє число місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами шляхом зарахування відповідної суми на відповідний позичковий рахунок. Згідно з п. 3.4 Кредитного договору 2, [PERSON] має право припинити видачу Кредитних ресурсів, відмовити Позичальнику у продовженні строку дії цього Договору, а також вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього Договору у наступних випадках: зокрема, п. б) позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або процентів, припускався інших порушень; в) позичальник на вимогу Банку не сплатив у передбачених цим Договором випадках неустойку (штраф, пеню). Оскільки [PERSON] пропустив термін здійснення щомісячних платежів за кредитним договором № 146/06-Ф від 07.06.2007 року, [PERSON] 28.09.2011 року звернувся до [PERSON] з повідомленням-вимогою про дострокове повернення кредитних коштів за Кредитним договором 2. Вказаною вимогою [PERSON] вимагав від [PERSON] достроково повернути кредитні ресурси за відповідним кредитним договором протягом десяти банківських днів з дня отримання вказаного повідомлення. Вказана вимога була отримана 01.10.2011 року, але в строк встановлений в самій вимозі виконана не була. На думку Позивача, в обох випадках [PERSON] реалізував наявне у нього право вимоги до позичальника про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В першому випадку (по кредитному договору № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року), шляхом предявлення позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості за відповідним договором та шляхом направлення 10.09.2009 року повідомлення (вимогу) про виконання порушеного зобовязання в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», тобто [PERSON] звернувся до [PERSON] за виконанням зобовязання за кредитним договором як шляхом стягнення грошових коштів, так і шляхом задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. В другому випадку (по кредитному договору № 146/06-Ф від 07.06.2007 року) шляхом предявлення вимоги про дострокове повернення кредитних ресурсів, сплати процентів за їх користування, а також сплати пені та штрафу, нарахованих за прострочення повернення кредитних ресурсів. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було пропущено трирічний строк позовної давності, який закінчився 18.09.2012 року (по кредитному договору № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року) та 17.10.2014 року (по кредитному договору № 146/06-Ф від 07.06.2007 року). Саме у межах строку позовної давності [PERSON] мав право вимагати від [PERSON] виконання зобовязань за кредитними договорами. Зі спливом позовної давності матеріальне субєктивне право припиняє своє існування. Тобто зобовязання за кредитними договорами № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року та № 146/06-Ф від 07.06.2007 року, укладеними між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], фактично припинилися, оскільки їх погашення відбулося зі спливом позовної давності. В забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року, між позивачем та відповідачем 08 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно п. 1 якого, [PERSON] передає в заставу Банку будинок житловий з надвірними будівлями № 3-Б розташований по пров. Кірова, м. Південне, Харківського району. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4069, на підставі чого зареєстровано відповідну заборону в реєстрі за № 4070. 07 червня 2007 року між Банком, [PERSON] (Поручитель) та [PERSON] було укладено договір поруки № П-146/06-Ф. Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором № 146/06-Ф від 07.06.2007 року. Також в забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за вищевказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] 07.06.2007 року було укладено Іпотечний договір, відповідно до п. 1 якого, [PERSON] передає в заставу Банку нежитлові приміщення підвалу № 1-16 в літ. «А-5» загальною площею 265,2 кв.м., що в будинку під номером 91, розташованому по пр. Косіора м. Харкова. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1952, на підставі чого зареєстровано відповідну заборону в реєстрі за № 1953. Таким чином, позивач вважає, що у звязку з припиненням основного зобовязання, припиняються і зобовязання за договором поруки та іпотечних договорів, а тому всі обтяження та заборони щодо заставленого майна мають бути припинені та вилучені з реєстрів. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі, посилаючись на наявність укладених між позивачем та відповідачем додаткових угод до кредитних договорів, які, на думку представника відповідача, свідчать про переривання строків позовної давність щодо вимог банку до [PERSON] Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов з урахуванням уточнень у повному обсязі. Представник ПАТ «ОТП [PERSON]» в судовому засіданні проти задоволення зустрічного позову заперечував. Приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не зявилася. Через канцелярію суду подала заяву, якою просила розгляд справи здійснювати без її участі та ухвалити судове рішення на розсуд суду. [PERSON] в судові засідання не зявилася, через канцелярію суду подала клопотання, яким просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, при цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 лютого 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином [PERSON] був укладений договір № 37/02-Ф про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до якого [PERSON] надає [PERSON] відновлювальну кредитну лінію в розмірі 400 000 доларів США під 14,5 % річних, з кінцевим терміном повернення 07 вересня 2007 року. До вказаного кредитного договору були укладені: Додаткова угода № 1 від 07.09.2007 року, Договір про внесення змін № 2 від 08.08.2008 року та Договір про внесення змін № 3 від 08.08.2008 року. Вказаними угодами були внесені зміни до певних пунктів Кредитного договору. Зокрема, були внесені зміни в п. 3.3. кредитного договору від 22 лютого 2007 року та встановлено новий строк повернення кредитних ресурсів за вказаним договором, а саме до 07 вересня 2009 року. 07 червня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином [PERSON] був укладений договір № 146/06-Ф про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого [PERSON] [PERSON] відновлювальну кредитну лінію в розмірі 100 000 доларів США під 14,5 % річних, з кінцевим терміном повернення 07 червня 2022 року. Відповідно до положень п.п. 19, 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. В забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року, між позивачем та відповідачем 08 серпня 2008 року було укладено іпотечний договір, відповідно п. 1 якого, [PERSON] передає в заставу Банку будинок житловий з надвірними будівлями № 3-Б розташований по пров. Кірова, м. Південне, Харківського району. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4069, на підставі чого зареєстровано відповідну заборону в реєстрі за № 4070. 07 червня 2007 року між Банком, громадянкою України [PERSON] (Поручитель) та [PERSON] було укладено договір поруки № П-146/06-Ф. Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором № 146/06-Ф від 07.06.2007 року. Також в забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 146/06-Ф від 07.06.2007 року, між Банком та [PERSON] 07.06.2007 року було укладено Іпотечний договір, відповідно до п. 1 якого, [PERSON] передає в заставу Банку нежитлові приміщення підвалу № 1-16 в літ. «А-5» загальною площею 265,2 кв.м., що в будинку під номером 91, розташованому по пр. Косіора м. Харкова. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1952, на підставі чого зареєстровано відповідну заборону в реєстрі за № 1953. Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Станом на 10.09.2009 року, у звязку з порушенням [PERSON] умов Кредитного договору 1 щодо своєчасного повернення сум отриманого кредиту, сплати процентів за його користування, у позичальника перед Банком виникла прострочена заборгованість за Кредитним договором № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року. У звязку з цим Банком 10.09.2009 року було направлено повідомлення (вимогу) про виконання порушеного зобовязання в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Також 17.03.2009 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.09.2009 року було відкрито провадження у справі № 2-4827/09 за вказаною позовною заявою. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.12.2009 року в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.01.2011 року по справі №2-1156/11 рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 грудня 2009 року скасовано за нововиявленими обставинами. Проте ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 листопада 2012 року по вказаній справі позовну заяву Банку було залишено без розгляду. Відповідно до п. 3.4. кредитного договору № 146/06-Ф від 07 червня 2007 року сторонами було погоджено в умовах кредитного договору право Банку вимагати від [PERSON] дострокового повернення всієї суми наданого кредиту у випадках невиконання останнім зобовязань, встановлених кредитним договором, в тому числі зобовязань щодо погашення кредиту в строк, встановлений в п. 3.2 Договору та в Графіку платежів до договору. [PERSON] пропустив термін здійснення щомісячних платежів за кредитним договором № 146/06-Ф від 07.06.2007 року, [PERSON] 28.09.2011 року звернувся до [PERSON] з повідомленням-вимогою № 382 про дострокове повернення кредитних коштів за договором. [PERSON] вимагав від [PERSON] достроково повернути кредитні ресурси за відповідним кредитним договором протягом десяти банківських днів з дня отримання вказаного повідомлення. Вказана вимога була отримана 01.10.2011 року, але в строк встановлений в самій вимозі виконана не була. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Таким чином суд погоджується з позицією позивача, що в обох випадках [PERSON] реалізував наявне у нього право вимоги до позичальника про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В першому випадку (по кредитному договору № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року), шляхом предявлення позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості за відповідним договором та шляхом направлення 10.09.2009 року повідомлення (вимогу) про виконання порушеного зобовязання в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», тобто [PERSON] звернувся до [PERSON] за виконанням зобовязання за кредитним договором як шляхом стягнення грошових коштів, так і шляхом задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. В другому випадку (по кредитному договору № 146/06-Ф від 07.06.2007 року) шляхом предявлення вимоги про дострокове повернення кредитних ресурсів, сплати процентів за їх користування, а також сплати пені та штрафу, нарахованих за прострочення повернення кредитних ресурсів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Згідно з положеннями ст.ст. 264, 265 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Початок перебігу строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року розпочався з наступного дня після предявлення позову Банком тобто з 18.09.2009 року, а за вимогою про дострокове повернення кредитних ресурсів за кредитним договором № 146/06-Ф від 07.06.2007 року з наступного дня після спливу 10-денного терміну на виконання положень повідомлення-вимоги Банку від 28.09.2011 року, - тобто з 17.10.2011 року. [PERSON], у межах встановленого трирічного строку, (щодо кредитного договору № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року) з 18.09.2009 року по 18.09.2012 року не скористався своїм правом та не звернувся після залишення відповідної позовної заяви без розгляду повторно до компетентного суду з позовною заявою про погашення кредиту позивачем, а також (щодо кредитного № 146/06-Ф від 07.06.2007 року) не звернувся з відповідною позовною заявою про дострокове стягнення кредитних ресурсів після невиконання [PERSON] вимог Банку в повідомленні від 28.09.2011 року. Судом встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було пропущено трирічний строк позовної давності, який закінчився 18.09.2012 року (по кредитному договору № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року) та 17.10.2014 року (по кредитному договору № 146/06-Ф від 07.06.2007 року). Саме у межах строку позовної давності [PERSON] мав право вимагати від [PERSON] виконання зобовязань за кредитними договорами. Положеннями п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» взагалі забороняється кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з положеннями п. 1 ч.1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.06.2003 р. «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Абзацом 5 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», п.1 ч.1 ст.593 ЦК України та положень іпотечних договорів встановлено, що однією із підстав припинення договору іпотеки є припинення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, або закінчення строку дії іпотечного договору. Вищезазначені положення закону також знаходяться у нерозривному звязку із сталою судовою практикою, що підтверджується п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року - оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). У звязку з припиненням основного зобовязання припиненню підлягають договір поруки № П-146/06-Ф від 07 червня 2007 року, укладений між [PERSON] «Фінанси та Кредит», ТОВ, [PERSON] та [PERSON]; іпотечний договір від 07 червня 2007 року, укладений між «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ та [PERSON] та іпотечний договір від 08 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON]. Суд також не погоджується із твердженнями представника відповідача щодо переривання строків позовної давності, у звязку з укладанням між банком та позивачем 10 жовтня 2012 року додаткової угоди № 4 до договору № 37/02-Ф від 22 лютого 2007 року про відновлювальну кредитну лінію, а також додаткової угоди № 3 до договору № 146/06-Ф від 07 червня 2007 року. Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди № 4 позичальник зобовязується повернути Банку у строк до 10 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування Кредитні ресурси у сумі 157\~458,29 дол. США. Відповідно до п. 1.2. залишок Кредитних ресурсів у сумі 236\~187,43 дол. США, що залишиться у фактичному користуванні Позичальника після зазначеного у п. 1.1 цієї Додаткової угоди погашення, Позичальник зобовязується повернути Банку у нижчезазначених розмірах та у нижче вказані строки відповідно до Графіку зниження заборгованості, що є додатком 1 до цієї угоди. Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди № 3 позичальник зобовязується повернути Банку у строк до 10 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування Кредитні ресурси у сумі 34\~390,16 дол. США. Відповідно до п. 1.2. залишок Кредитних ресурсів у сумі 51\~585,23 дол. США, що залишиться у фактичному користуванні Позичальника після зазначеного у п. 1.1 цієї Додаткової угоди погашення, Позичальник зобовязується повернути Банку у нижчезазначених розмірах та у нижче вказані строки відповідно до Графіку зниження заборгованості, що є додатком 1 до цієї угоди. Відповідно до ч. 3 Додаткових угод, пункти 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.4, 1.4.1, 1.5 цих додаткових угоди набувають чинності лише за умови беззастережного, своєчасного та в повному обсязі виконання Позичальником свого зобовязання, зазначеного у п. 1.1 цієї додаткових угод строк, ці додаткові угоди безумовно втрачає чинність та не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Судом встановлено, що [PERSON] не виконано умови, передбачені в п. 1.1 Додаткової угоди № 4 та Додаткової угоди № 3. Оскільки відповідно до меморіального ордеру № 21585417 від 10.10.2012 року ним було перераховано Банку 1\~285\~646, 94 грн., а відповідно до меморіального ордеру № 21585396 від 10.10.2012 року ним було перераховано Банку 280\~795, 66 грн. Тобто відповідно до умов вищевказаних Додаткових угод, вони безумовно втратили чинність та не створили жодних юридичних наслідків для сторін. Згідно зі ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~ст. 316 ЦК України\~передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача\~\~про припинення та вилучення обтяження на нерухоме майно підлягають задоволенню. Оскільки є неправомірними, безпідставними та такими, що порушують права позивача на право приватної власності, а, отже, записи мають бути вилученими із реєстрів. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до\~ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного\~та

Outcome: approved