Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з моменту народження її онука [PERSON] , [INFO] , відповідач, яка є її рідною донькою, самоусунулася від виховання та утримання свого сина, проживає окремо за невідомою для неї адресою. Оскільки батька у дитини немає, малолітній [PERSON] проживає з нею, вона займається його вихованням та утриманням. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 травня 2019 року, справу №565/10305/19 розподілено судді Гордійчук І.О. Ухвалою суду від 13 червня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Відзиву на позов відповідачем не подано. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просили його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно її сина [PERSON] , [INFO] , розгляд справи просила провести без її участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому у судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування №08-1441 від 12.09.2019 року та вказала, що комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, та висловлені у судовому засіданні, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 вересня 2015 року, та донькою позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 вересня 1995 року. При народженні малолітнього [PERSON] , запис про його батька у Книзі реєстрації народжень був проведений відповідно до ст.135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по-батькові батька записані за її вказівкою. Згідно адресної картки № [NUMBER] від 15.11.2018 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з пояснень позивача [PERSON] , з моменту народження її онука [PERSON] , [INFO] , відповідач, яка є її рідною донькою, самоусунулася від виховання та утримання свого сина, проживає окремо за невідомою для неї адресою. Оскільки батька у дитини немає, малолітній [PERSON] проживає з нею, вона займається його вихованням та утриманням. Тому вона звернулася до суду із указаним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] . Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959 р., як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21.12.1995 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до вимог ч. 4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-1441 від 12 вересня 2019 року, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, вважає даний висновок обґрунтованим, повним та таким, що прийнятий в інтересах дитини, а тому суд враховує даний висновок під час вирішення спору. Враховуючи викладене, а також повне визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки вона не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям, життям та потребами дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved