Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду в інтересах [PERSON] з наведеним позовом, до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми банківського вкладу за договором №300131/110427/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті від 22.09.2014 року у сумі 13 181, 34 євро, 3% річних від простроченої суми в розмірі 726,9 грн. Позовні вимоги обґрунтував тим, що вказаний договір був укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем 22 вересня 2014 року. За умовами договору позивач [PERSON] передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 13800,00 євро з обов'язком виплати процентів за користування вкладом за ставкою 12,85% річних. Однак в порушення договірних зобов'язань відповідач не повернув в повному обсязі вкладені кошти, виплатив лише проценти за вкладом. Станом на дату подання позову відповідачем не повернуто 13 181, 34 євро банківського вкладу. На письмові вимоги банк не реагує. Позивач просить стягнути кошти за договором банківського вкладу в іноземній валюті-євро в сумі 13 181, 34 євро, 3% річних від простроченої суми в розмірі 726,90 грн. Представник прокуратури Івано-Франківської області в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, надав письмові заперечення, в яких просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Вислухавши представника прокуратури, позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором банківського строкового вкладу (депозиту). Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 22 вересня 2014 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір №300131/110427/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті.За умовами договору позивач [PERSON] передав, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в розмірі 13800,00 євро з обов'язком виплати процентів за користування вкладом за ставкою 12,85% річних. Відповідно до п. 2 договору-заяви за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12.85% річних. Відповідно до п.3. договору-заяви виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п.1 цього договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п.п.4.2, 4.3.2 основних умов. (а.с.9) 08.04.2015 року позивач звернувся до відповідача у відділення №76 ПАТ «Фінанси та Кредит», повідомивши про намір забрати свої гроші з депозиту по закінченні строку вкладу та подав банку письмову заяву про повернення вкладу(а.с.18), проте банк вклад в повному обсязі не повернув, виплатив лише проценти за вкладом. Позивачем зазначено, що банком йому не повернуто 13 181,34 євро банківського вкладу, переданого згідно договору-заяви №300131/110427/7-14 від 22.09.2014 року, що підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] станом на 18.05.2015 року (а.с.17). [PERSON] згідно виписки Івано-Франківського обласного клінічного кардіологічного диспансеру у жовтні 2014 року переніс гострий інфаркт міокарду, страждає супутніми захворюваннями, потребує медичної допомоги та реабілітації, згідно виписки з історії хвороби №4810/15 від 16.04.2015 року йому рекомендоване оперативне втручання шляхом стентування, вартість якого складає 75 000 гривень (а.с.24-27). Частою другою ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас стаття 525 ЦКУ закріплює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. У справі ZOLOTASПРОТИ ГРЕЦІЇ (No2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahinі PerihanSahinпроти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Відмовляючись повернути грошові кошти позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Однак, в порушення зазначених норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово звертався у відділення №76 АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про повернення вкладу з депозиту по закінченні строку вкладу (а.с.18-20). Заборгованість публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» перед вкладником [PERSON] за договором-заявою №300131/110427/7-14 банківського вкладу з фізичною особою від 22 вересня 2014 року становить 13 181, 34 євро (а.с.17). Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). У разі перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, але ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-140цс13). Пунктом 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року №516, визначено, що банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку передбачених договором. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Як вбачається з матеріалів справи позивач просив стягнути заборгованість за договором банківського вкладу у валюті вкладу - євро, а тому суд стягує відповідні суми в євро без визначення еквіваленту в національній валюті. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до переконання, що публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та Кредит» порушило умови договору, тим самим позбавило вкладника [PERSON] права вільно володіти та користуватися належними йому грошовими коштами, а тому для поновлення вказаного права позов в частині стягнення за договором-заявою №300131/110427/7-14 від 22 вересня 2014 року банківського вкладу з фізичною особою підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 726,90 гривень суд вважає,що вимоги позивача в цієї частині також підлягають до задоволенню. Кількість прострочених днів у зв"язку з невиконанням зобов"язання за договором становить 29 днів, за період з 23.04.2015 року по 21.05.2015 року. Таким чином, 3% річних від простроченої суми за договором відповідача перед позивачем за вказаний період складає суму 726,90 грн. ( 305003 грн. ? 3% ? 29 дн. / 365 дн. ? 100). Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те,що вимоги не підлягають до здоволення з огляду на мараторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст.36 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , з наступних підстав. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у статті 36 передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації у банку. Ч.5 передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, відповідно до ч. 6 обумовлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Разом з тим, відповідно до ч.6 цього Закону обумовлено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судові витрати по справі слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: approved