Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги мотивує тим, що народився [INFO] року в с.Пересипки, Путивльського району Сумської області, про що Путивльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було видано відповідне повторне Свідоцтво про народження [INFO] року серії [NUMBER]. З 1988 року заявник проживав без реєстрації в с.Пересипки, Путивльського району Сумської області. Звідки переїхав до м.Прилуки, Чернігівської області, де й проживає без реєстрації на даний час. Після проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України», заявник хоча й проживав на території України, але паспорт громадянина України не отримував. Проте, Прилуцьким міським відділом управління державної міграційної служби України в Чернігівській області йому було відмовлено в грудні 2018 році у видачі паспорта громадянина України, мотивуючи тим, що заявником не доведено належність до громадянства будь-якої держави та рекомендовано звернутися до суду із заявою щодо встановлення належності до громадянства України. За таких обставин, оскільки заявник позбавлений можливості в досудовому порядку встановити належність до громадянства України та відповідно отримати паспорт громадянина України, тому заявником і подано до суду заяву про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року на момент проголошення незалежності України та станом на 13 листопада 1991 року, на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України». Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Прилуцького міського відділу управління державної міграційної служби України в Чернігівській області Антонова І.А. в судовому засіданні щодо задоволення заявлених вимог не заперечувала. Суд, заслухавши заявника та представника заявника, дослідивши наявні у справі докази, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в с.Пересипки, Путивльського району Сумської області, про що Путивльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 16 січня 1990 року складено відповідний актовий запис за №04 (а.с.7). Згідно довідки виконавчого комітету Зінівської ради Путивльського району Сумської області від 18 грудня 2018 року за №386-02-22, [PERSON], [INFO], зі слів односельців разом із сім»єю проживали з 1986 року по 2000 року в [ADDRESS] без реєстрації. У відповідності до копії довідки Комітету саморганізації населення №5 Плискунівського мікрорайону від 30 жовтня 2018 року за №024/5-09-3056 та Акта про проживання без реєстрації від 30 жовтня 2018 року за №3034, [PERSON], [INFO], фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,10). У відповідності до довідки Прилуцького МВ від 11 грудня 2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженець с.Пересипки, Путивльського району, Сумської області, звертався до Прилуцького МВ УДМС України в Чернігівській області із заявою щодо первинного оформлення паспорта. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства України (а.с.8). 11 грудня 2018 року Прилуцьким міським відділом управління державної міграційної служби України в Чернігівській області повідомлено [PERSON], що перевіркою за його заявою щодо первинного оформлення паспорта громадянина України встановлено його особу, але не підтверджено належність до громадянства будь-якої держави. Відповідно до підпункту 1 пункту 100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого постановою КМУ від 25 березня 2015 року за №302 (в редакції постанови КМУ від 26 жовтня 2016 року №745) відмовлено в оформленні паспарта громадянина України. Для отримання паспорта громадянина України відповідно до вимог діючого законодавства рекомендовано звернутися до суду із заявою щодо встановлення належності до громадянства України, оскільки перевіркою було виявлено, що особа не є громадянином України (а.с.11). У відповідності до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року за №215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року за №588/2006), для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України подає в тому числі судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Згідно з ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає справи в порядку окремого провадження, в т.ч. про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №363/214/17-ц. Крім того, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець с.Пересипки, Путивльського району, Сумської області, постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України», та продовжує проживати і на даний час; тому враховуючи його інтереси, достатність доказів та відсутність спору, приходить до висновку про можливість задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в повному обсязі, оскільки факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved