Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме, просить визнати за нею право власності на 1/10 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 59,9 кв. м., житловою 49,4 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Русанівська, буд. № 21 село Байківці Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 02.03.2003 р. [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті її бабусі 02.03.2003 р. [PERSON], відкрилася спадщина на вищевказане майно і вона є спадкоємицею за заповітом після її смерті, яка прийняла спадщину в строк, встановлений чинним законодавством. Однак, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки було виявлено, що будинок належить колгоспному двору, в якому невизначена частка кожного з членів двору, а також, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. У судове засідання позивач не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнають. Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявитиклопотання про розгляд справи за її відсутності. При розгляді справи судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті її бабусі [PERSON], яка померла 02 березня 2003 року в селі Байківці Тернопільського району у віці 87 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ИД № 142947, виданим [PERSON] сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 03.03.2003 р., відповідний актовий запис про смерть зроблений за № 10. До складу спадкового майна після померлої 02.03.2003 р. [PERSON] входить: 1/10 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 59,9 кв. м., житловою площею 49,4 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Русанівська, буд. №21, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська обл., яка належала померлій особі особисто як члену колгоспного двору. Згідно довідки (виписки з погосподарської книги) [PERSON] сільської ради № 194 від 30.01.2017 р., Інформаційних довідок, виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 05.01.2017 р. за вих. №№ 13, 14 та Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30.11.1989 р., виданого на підставі рішення виконкому Тернопільської районної ради народних депутатів № 236 від 28.11.1989 р. "Про оформлення права власності на жилі будинки", житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами № 21 по вул. Русанівська в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області, 1967 року побудови, зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок та зареєстровано в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 240, станом на 01.07.1990 року двір колгоспника, що складався з десяти членів: голова двору - померла [PERSON], члени двору - чоловік [PERSON] (помер 17.06.2005), невістка [PERSON], онук - [PERSON], невістка - [PERSON], правнука - [PERSON], правнука - [PERSON], онука - [PERSON], зять - [PERSON], правнука - [PERSON]. [PERSON] змінила прізвище «Клюк» на «Руда» у зв'язку з одруженням, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-ИД № 003070, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернопільської міської ради 22.01.1998 р. Згідно роз'яснень, наданих у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше 15 квітня 1991 р., застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.2ст.123 ЦК УРСР (1963 року) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, домоволодіння по вул. Русанівська, 21 в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області належало вищезазначеним десяти членам колгоспного двору в рівних долях на праві спільної сумісної власності, тобто по 1/10 частці кожному. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 року в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ст. 534 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Пунктом 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР (1963 року) в чинній на той час редакції встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном на випадок смерті та 16.01.2001 р. склала заповіт, який посвідчений секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 4, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належний їй на праві особистої власності жилий будинок з усіма надвірними будівлями, що знаходиться в селі Байківці Тернопільського району Тернопільської області по вул. Русанівській, 21, а також все рухоме та нерухоме майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, позивачу по справі [PERSON]. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Тернопільського району від 20.12.2016 р. № 3099 [PERSON], яка померла 02.03.2003 р., постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку за адресою: вул. Русанівська, 21, с. Байківці, Тернопільський район, Тернопільська обл., разом з нею за однією адресою на день її смерті і по даний час були зареєстровані та постійно проживали: онука [PERSON], правнука [PERSON] та син [PERSON] (який помер 17.06.2005). Отже, є підстави для висновку, що позивач [PERSON], прийняла спадщину після смерті бабусі [PERSON], так як не заявляла відмови від спадщини, фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, оскільки на момент відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом з нею, прийняла до управління та користування її речі, з дня її смерті користувалася та розпоряджалася спадковим майном. Вказане підтверджується також довідкою [PERSON] сільської ради № 199 від 31.01.2017 р., згідно змісту якої управління спадковим майном до спливу 6-місячного терміну після смерті [PERSON] вступила її онука [PERSON]. Прийняття спадщини стверджується також тим, що після смерті [PERSON] у Тернопільській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за № 77/2007 за заявою про прийняття спадщини за заповітом від [PERSON] № 145 від 20.02.2007 та свідоцтвами про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно: земельну ділянку та майновий пай, тобто позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації 27.12.2016 р. виготовлено Технічний паспорт на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. Русанівська, буд. 21 в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Згідно даного технічного паспорту домоволодіння складається з житлового будинку під літерою «А» по плану, 1967 року побудови, загальна площа 59,9 кв. м., житлова 49,4 кв.м., прибудови під літерою «а» по плану, сходів під літерою «схі», гаражу під літерою «Б» по плану, хліву під літерою «В» по плану, літньої кухні під літерою «Г», прибудови під літерою «2», погребу під літерою «Пг», воріт з хвірткою під літерою «1», огорожі під літерою «З» по плану, криниці під літерою «Кр». Частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами належить спадкодавцеві [PERSON], однак, за життя [PERSON] не оформила правовстановлюючого документу на право власності на належну їй частку житлового будинку на своє ім'я та не провела державної реєстрації в бюро технічної інвентаризації. 27 січня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою № 137 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/10 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по вул. Русанівська, 21 в с. Байківці Тернопільського району Тернопільської області. Однак, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори 27.01.2017 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 230/02-14 з тих підстав, що будинок належить колгоспному двору, в якому невизначена частка кожного з членів двору, відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а відповідно до п. 4.15 ст. 4 Глави 10, п. 1 розділу 1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на 1/10 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 59,9 кв. м., житловою 49,4 кв. м., що знаходиться за адресою: вул. Русанівська, буд. № 21 село Байківці Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 02.03.2003 р. [PERSON]

Outcome: approved