Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати за нею, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 4,3га., яка розташована на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої була [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №052381 від 08.04.2008 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 19.01.2014 року. В обґрунтування позову зазначає, що 19.01.2014 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на все її майно, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 4,3 га., яка розташована на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої за життя вона була. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, тому що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. 21.09.2015 року вона звернулась до державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері. У видачі свідоцтва державний нотаріус відмовила в звязку з тим, що позивач не надала оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, який спадкодавець втратила за життя. До звернення до державного нотаріуса, вона зверталась до відділу Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області за отриманням дубліката Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №052381 від 08.04.2008 року, але отримала відповідь про неможливість його видачі в зв'язку з дією Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Втрата оригіналу правовстановлюючого документу порушує її право на отримання у власність спірної земельної ділянки в порядку спадкування, за захистом якого вона змушена звернутись до суду, адже в позасудовому порядку його захистити не можливо. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява, відповідно до якої просили розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача, Токмацької міської ради Запорізької області, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заперечень проти позову не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи положення ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Судом встановлено, що 19.01.2014 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 291430 виданого 08 травня 2014 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 4,3 га., яка розташована на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власником якої за життя вона була, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №052381 від 08.04.2008 року (а.с. 8) та копією Договору оренди землі від 24.11.2009 року №041028000035 (а.с. 9-10). Позивач проживала разом зі спадкодавцем за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Заводська, буд. 11. Вона, як спадкоємець, вважається такою, що прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, тому що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно заповіту від 15 січня 2003 року [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті відповідно до якого належне їй право на земельну частку (пай), а в разі одержання державного акта, відповідну земельну ділянку, що знаходиться в КСП «Батьківщина» заповідає [PERSON] (а.с. 38). 07 березня 2014 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 37). Відповідно до заповіту від 03 листопада 2009 року [PERSON] зробила розпорядження на випадок своєї смерті відповідно до якого усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповідає [PERSON] (а.с. 41). Згідно ч. 1 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. 25 червня 2014 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 40 зворотна сторінка). Частинами 2 та 3 статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Крім того, Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 розяснив, що у разі складання кількох заповітів щодо розпорядження одним і тим же майном (множинність заповітів) судам слід враховувати норми частин 3, 4 ст. 1254 ЦК України. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225, 231 ЦК. На час розгляду справи заповіт від 03 листопада 2009 року є чинним, не дійсним не визнаний. 21.09.2015 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої матері. У видачі свідоцтва державний нотаріус відмовила в звязку з тим, що позивачка не надала оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, який спадкодавець втратила за життя, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.09.2015 року (а.с. 15). Факт втрати спадкодавцем оригіналу правовстановлюючого документу, підтверджується і здійсненням оголошення у газеті «Наше місто Токмак» від 10.09.2015 року № 37 (693) (а.с. 17). [PERSON] також зверталась до відділу Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області за отриманням дубліката Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №052381 від 08.04.2008 року, але отримала відповідь № 01-01-04/2107 від 20.08.2014 року про неможливість його видачі в зв'язку з дією Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень», що підтверджується листом відділу Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області від 20.08.2014 №01-01-04/2107 (а.с. 16). Втрата оригіналу правовстановлюючого документу порушує право позивачки на отримання у власність спірної земельної ділянки в порядку спадкування. Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.09.2015 року №31-28-0.2-4087-15, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становить 104822,44 грн.(а.с. 18). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності (ст. 392 ЦК України). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 16 ЦК України передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі, в разі відсутності правовстановчого документа юридичний факт набуття нерухомості у власність за зверненням заінтересованих осіб може бути визнаний, а невизнані державою права спадкоємців - захищені в судовому порядку. Судом встановлено, що спір виник в звязку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, де вказано що вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позовні вимоги є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved