Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду із позовною заявою до відповідача за уточненими позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, у сумі 84643,56 доларів США та 6425,95 гривень, а також про внесення змін до кредитного договору, посилаючись на те, що 04 вересня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 1913-н, відповідно, до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 390000,0 доларів США строком до 04 вересня 2017 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13 % річних. Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" належним чином виконав свої зобов'язання за договором, а саме надав кредит [PERSON] окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період до 04 вересня 2009 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року по справі за позовом ВАТ «Ощадбанк» до [PERSON] з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 2343200,0 гривень. Однак, оскільки договір не було розірвано, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення, відповідно до п. 1.5.1.1. договору відновлювальної кредитної лінії було нараховано відсотки, пеню та комісійну винагороду, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком часткової заборгованості станом на 25.10.2012 року складає 84643,56 доларів США та 6425,95 гривень. Відповідач у судове засідання не з'явився неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 04 вересня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 1913-н, відповідно, до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 390000,0 доларів США строком до 04 вересня 2017 року та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13 % річних. Відповідно п. 3.2.2 договору відновлювальної кредитної лінії банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом, процентами вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів або здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24.12.2009 року по справі за позовом ВАТ «Ощадбанк» до [PERSON] з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 2343200,0 гривень. Після ухвалення зазначеного рішення банком було реалізовано іпотечне майно, а саме - салон краси, що знаходиться в [ADDRESS], в результаті чого на рахунок банку надійшли кошти в рахунок погашення заборгованості на суму 1033780,71 гривень, що підтверджується меморіальним ордером № 13191621 від 06.09.2011 року та 2378,45 гривень, про що свідчить меморіальний ордер № 13568113 від 29.09.2011 року. Таким чином, кошти, які надішли від реалізацій майна не покривали усієї заборгованості за договором, яка згідно ухваленому рішенню складала 2343200,0 гривень. Оскільки договір не було розірвано, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення, відповідно до п. 1.5.1.1. договору відновлювальної кредитної лінії нараховано відсотки, пеню та комісійну винагороду, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитом, яка згідно з розрахунком часткової заборгованості станом на 25.10.2012 року складає 84643,56 доларів США та 6425,95 гривень, яка складається з: - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.01.2008 по 25.10.2012 рік - 13234,27 доларів США; - прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.02.2008 по 25.10.2012 рік - 4560,0 гривень; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.10.2009 по 25.10.2012 рік - 33655,90 доларів США; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.02.2008 по 25.10.2012 рік - 37753,39 доларів США; - пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01.02.2008 по 25.10.2012 рік - 1865,95 гривень. Зазначений розмір заборгованості підтверджений також висновками судово-економічної експертизи №10273/10274, виконаний ОНДІСЕ 31.05.2013 року за ухвалою суду від 30 листопада 2012 року. Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобов'язання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 3 статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно із абз.3 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості, що становить 84643,56 доларів США та 6425,95 гривень. Щодо вимоги позивача про внесення змін до кредитного договору, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У відповідності до п. 7.1 договору № 1913-н від 04 вересня 2007 року умови договору можуть бути змінені або доповнені за взаємною згодою сторін. У судовому засіданні не знайшло свого належного обґрунтування та доведення наявність підстав для внесення змін до укладеного між сторонами кредитного договору. Запропоновані нові умови договору відповідачу для погодження не пропонувалися, законність вимог банку про внесення таких змін є незрозумілою. Враховуючи задоволенні інших позовних вимог, суд не вбачає доцільності у внесенні змін до зазначеного договору, логіка таких вимог виявилася для суду непереконливою. Таким чином вимоги позивача про внесення змін до кредитного договору № 1913-н від 04 вересня 2007 року, суд вважає вимоги необґрунтованими, а тому - такими, що не містять доказів та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3219,0 гривень.

Outcome: approved