Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

Позивача звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] , [INFO] щодо неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову вказано, що [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] з 1999 року. Відповідачі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] .. про що свідчить запис у свідоцтві про народження. [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , про цо свідчить запис у свідоцтві про народження. Відомості про батька дитини [PERSON] - [PERSON] , вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідачі змушували дітей жебракувати, збирати недопалки. У жовтні 2018 р. відповідачі виїхали за кордон, залишивши двох неповнолітніх дітей самих. Про дану ситуацію позивача повідомив директор ЗОШ № 20, тому мусила забрати дітей проживати до себе. Після депортації батьків з Латвійської Республіки у грудні 2018 р. діти повернулися проживати до батьків. У травні 2019 р. працівниками патрульної поліції діти були доставлені до мене на роботу. З цього часу діти постійно проживають зі позивачем за адресою: [ADDRESS] з травня 2019 року, що підтверджується заявами свідків- сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та знаходяться на її утриманні. Відповідачі ігнорують свої батьківські обов`язки, зовсім не спілкуються з дітьми, ухиляються від вихованні синів, не цікавиться їх здоров`ям, морально не підтримують, матеріальної допомоги на потреби дітей добровільно не надають. Протягом останнього року відповідачі жодного разу не поцікавилися навчанням Марка в ЗОШ № 20 та [PERSON] , якій навчається ДНЗ "Центр сфери обслуговування м. Житомира", тобто в цій сфері життя відповідачі не приймають участі. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання дітей, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначила, що діти перебувають під впливом бабусі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним, причини неявки суду не повідомив, правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 11) [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , про цо свідчить запис у свідоцтві про народження. (а.с. 10) Відомості про батька дитини [PERSON] - [PERSON] , вказані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей, інформація про батька дітей записана відповідно до ч.1 ст.135 СК України. (а.с. 12) Згідно копії акту обстеження умов проживання від 03.06.2020 року проведеної за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають в задовільних умовах. (а.с. 51) Відповідно копії акту обстеження умов проживання від 12.06.2020 року проведеної за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] є власником квартири, на момент обстеження в квартирі чисто, прибрано. Умови проживання задовільні, однак батьки мають приділяти більше зусиль для створення умов для проживання та виховання дітей. Повітря в квартирі «важке». (а.с. 51) Згідно характеристики, виданої директором Житомирської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів « 20 Житомирської міської ради № 74 [PERSON] від 19.02.2020 року вказано, що [PERSON] навчається в ЖСШ №20 з 01.09.2016 р., в минулі роки [PERSON] часто пропускав уроки, в 4 класі систематично відвідує школу, уроки без поважних причин не пропускає. Учень забезпечений підручниками, шкільною та спортивною формою, необхідним одягом та взуттям. Марк здібний навчається відповідно до своїх можливостей, на уроках не завжди уважний, недостатньо усвідомлює необхідність навчання, потребує контролю з боку вчителя, домашні завдання виконує. Програмовий матеріал засвоїв на середньому та початковому рівні. Характер у хлопчика складний, в класі є друзі, проте [PERSON] іноді може конфліктувати з однокласниками. Протягом останнього року вихованням Марка займається бабуся [PERSON] , яка контролює поведінку та навчання онука, підтримує зв`язок з класоводом. Мати, [PERSON] , та батько, [PERSON] , протягом останнього року недостатньо виконують свої обов`язки, не цікавляться навчанням та поведінкою сина. (а.с. 26) Відповідно до характеристики, виданої В .о. директора вечірньої загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів Житомирської міської ради [PERSON] зазначено, що В .о . директора вечірньої загальноосвітньої школи ІІ-ІІІ ступенів Житомирської міської ради [PERSON] зазначено, що [PERSON] навчався у вечірній загальноосвітній школі ІІ-ІІІ ступенів Житомирської міської ради з 01.09.2018 року по 15 червня 2019року. Учень має середній рівень знань, хоча забезпечений необхідним шкільним приладдям. Вдягнений за сезоном. Ступінь вихованості - високий. [PERSON] товариський, привітний з однокласниками та вчителями. Реагує на зауваження та прохання педагогів і класного керівника. Активний у громадському житті та в позакласній діяльності. [PERSON] не схильний до правопорушень, не перебуває на внутрішньошкільному профілактичному обліку. Не має пропусків занять без поважних причин. (а.с. 27) Згідно листа Служби (управління) у справах дітей від 27.06.2019 року № 753/2 зазначено, що працівниками служби (управління) у справах дітей неодноразово здійснювалися спроби відвідування сім`ї [PERSON] адресою: [ADDRESS] . Двері не відчиняли, і на залишені повідомлення не відреагували. Відправлено лист на поліції про притягнення громадянки [PERSON] до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків, також відправлено лист на адміністрацію загальноосвітньої школи №20 м. Житомир про можливість оздоровлення малолітнього [PERSON] в пришкільному оздоровчому таборі. (а.с. 28) Вказані обставини свідчать про те, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дітей, без поважних причин ухиляється від їх виконання, дійсних намірів їх виконувати не проявляє, будь-яких дієвих заходів для створення умов для розвитку, життя та виховання дітей не вживають, а тому суд вважає за необхідне позбавити їх батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідно до положень частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідачі матеріальну допомогу на утримання добровільно не надають, хоча відповідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачі працездатні та мають можливість сплачувати кошти на утримання дитини. Відповідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідачів на утримання дітей. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до задоволення. Вирішити питання про стягнення судових витрат у відповідності до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved