Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позову вказує, що 20 липня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , у шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] . 10 липня 2018 року шлюб розірвано. В даний час дитина проживає з позивачем за адресою: с.Лопушне Кременецького району Тернопільської області. Протягом декількох років після розлучення позивачем неодноразово здійснювалися спроби вивезти доньку Софію за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач, щоразу необґрунтовано та безпідставно відмовляє у дозволі виїзду за кордон, та оформленні документів. Такі систематичні дії відповідача призводять до ускладнення процедури оформлення документів та переносу запланованих поїздок за межі України, затримки у придбанні білетів, додаткових, незапланованих та безпідставних фінансових затрат. Проте, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову в оформленні документів, відповідач не наводить. Вважає, що така позиція батька шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку дитини. У травні 2019 року позивач надіслала особистий лист до відповідача з проханням надати згоду для тимчасового виїзду доньки за кордон, а саме до Єгипту, країн Південної Азії, Південно-Східної Азії, Англії та країн Шенгенської угоди. Метою поїздок є оздоровлення та відпочинок. Також просила надати згоду для виїзду дитини за кордон до досягнення нею 16 річного віку. Відповідач зазначеного листа отримав, проте жодної відповіді на нього не надав. Додатково наголошує, що поїздка здійснюється для оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України. Таким чином, жодні права батька, встановлені чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною, порушуватися не будуть. Виїзд дитини за кордон не пов`язаний із виїздом на постійне місце проживання разом матір`ю або на довгострокове перебування за межами України з інших причин. Просила дозволити, без згоди батька [PERSON] , оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі України з червня 2019 року до Єгипту та країн Шенгенської угоди з метою оздоровлення та відпочинку та надати дозвіл [PERSON] на тимчасове багаторазове вивезення за кордон дочки [PERSON] без згоди батька до досягнення нею шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Відзиву на позовну заяву у строки надані судом відповідач до суду не подав. В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про залишення позовних вимог в частині надання дозволу [PERSON] , без згоди батька [PERSON] , оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі України з червня 2019 року до Єгипту та країн Шенгенської угоди з метою оздоровлення та відпочинку без розгляду, оскільки червень 2019 року минув і станом на час розгляду справи вказане питання є неактуальним. Судом дане клопотання прийнято та ухвалою суду від 03 лютого 2020 року в частині позовних вимог про надання дозволу [PERSON] , без згоди батька [PERSON] , оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі України з червня 2019 року до Єгипту та країн Шенгенської угоди з метою оздоровлення та відпочинку, залишено без розгляду (а.с.69). Під час судового розгляду справи позивач та представник позивача - адвокат Рукавець О.В. позовні вимоги підтримали та доповнили, що позивач має можливість оздоровити дитину за кордоном, проте відповідач згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон не надає. При цьому, відповідач нічого не зробив для того, щоб оздоровити дитину в України. Також позивач доповнила, що в жовтні 2019 року відповідач звернувся до Служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації із заявою про визначення способу участі у вихованні дитини. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про можливість бачитися з дитиною у вихідні та світкові дня з 10 до 18 години. Проте, після прийнятого рішення, відповідач лише один раз на Різдво приїхав до дитини. Приймаючи до уваги, що позивач діє лише в інтересах дитини та має можливість оздоровити дитину за кордоном, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, вказуючи на те, що дитина повинна ходити до дитячого дошкільного закладу, а оздоровити дитину можна і в Україні. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб розірвано 10 липня 2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку: [PERSON] , [INFO] (а.с,6,8) Відповідно до довідки №354 від 21.05.2019 р., виданої Лопушненською сільською радою Кременецького району Тернопільської області, дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з мамою та знаходиться на повному її утриманні (а.с.7). Згідно судового наказу Кременецького районного суду Тернопільської області від 10.01.2018 року, з [PERSON] , стягнуто на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). 03.06.2019 р. [PERSON] звернулася з листом до [PERSON] та просила надати дозвіл на виїзд дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон України, так як має бажання повезти її на відпочинок - оздоровлення (а.с.12). Відповідно до листа №01-16/503 від 19.09.2019, Служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації на запит адвоката Рукавець О.В. повідомила, що Службою у справах дітей спільно із працівниками Кременецького відділу поліції ГУНП в Тернопільській області проведено обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Було з`ясовано, що батько дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, приїздить досить рідко, протягом 2019 року навідувався до дитини два рази, у телефонному режимі не спілкується (а.с.49). Листом №116 від 31.01.2020 року Служба у справах дітей Рокитнівської районної державної адмінінстрації повідомила, що 23 вересня 2019 року працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації було здійснено обстеження умов проживання громадянина, [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] . Під час бесіди з [PERSON] було встановлено, що він відвідує дочку два і більше разів на рік, привозить гостинці та подарунки. Аліменти сплачує в повному обсязі. В телефонному режимі з донькою не спілкується, тому що колишня дружина забороняє. Він хоче знати про дитину все і приймати активну участь у її вихованні, але мати дитини, колишня дружина, перешкоджає йому у спілкуванні та побаченні з донькою. Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області від 26.09.2019 № 11238 аліменти по судовому наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , проводиться стягнення аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Станом на 26.09.2019 борг по аліментах відсутній. Відповідно до характеристики Рокитнівської сільської ради від 25.09.2019 №5156/03-10, [PERSON] , за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. Скарг та заяв у виконком сільської ради на нього не надходило. 25 вересня 2019 року на районній комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання [PERSON] про участь у вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] Члени комісії вирішили: 1. Батьку дитини, [PERSON] , налагодити контакт із колишньою дружиною та донькою та рекомендовано звернутися до органу опіки та піклування Кременецької райдержадміністрації для встановлення графіку зустрічей, а саме: батько має право на виховання, зустрічі та спілкування з дитиною за місцем її проживання та прилеглій території у вихідні та святкові дні (а.с.65-66). В силу вимог статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість надана Верховною радою України. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно вимог частини третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюция 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Як встановлено частиною третьою статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (підпункт 1 пункту 4 Правил). Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд вважає, що період тимчасового багаторазового перебування дитини за межами України з метою відпочинку та оздоровлення відповідає інтересам дитини та сприяє її повноцінному розвитку, тому суд приходить до висновку, що відповідні права дитини підлягають захисту. Отже, враховуючи інтереси дитини та її право на свободу пересування, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved