Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 30.12.2015 р. до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» компенсацію по заборгованій заробітній платі у зв'язку з затримкою її виплати. Згодом позивач свої позовні вимоги уточнила та просить стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з серпня 2011 р. по серпень 2016 р. в сумі 76 906,4 (сімдесятшістьтисячдев'ятсотшість) грн. 40 коп., та стягнути компенсацію по заборгованій заробітній платі у зв'язку з затримкою її виплати станом на 29.08.2016 р. в сумі 11 699, 88 (одинадцять тисяч шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 88 коп. В обґрунтування позову зазначає, що в період часу з 03.10.1994 р. по 09.08.2011 р. працювала на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на посаді контролера, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи. 09.08.2011 р. була звільнена з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін. Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2012 р. з ДП «Харківськийприладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» було стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2010 р. по серпень 2011 р. в розмірі 13 895,34 грн. На теперішній час кошти їй не виплачені. У зв`язку з тим, що на день звільнення, в порушення вимог ст. 115 - 116 КЗпП України, відповідач не виплатив належну їй заробітну плату, а також не виплатив суму заборгованості згідно судового наказу, вона звернулася до суду з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі ордера, позов підтримали та просили суд його задовольнити з урахування частково виплаченого боргу. Представник відповідача Приходько З.Г., яка діє на підставі довіреності №120-27/129 від 28.12.2015 року, у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 16599,80 грн. з урахуванням утримань та графіку роботи підприємства, посилаючись на те, що на цей період на заводі був неповний графік роботи, працювали усього два дні на тиждень; в частині стягнення компенсації по заборгованій заробітній платі у зв'язку з затримкою її виплати заперечувала, посилаючись на те, що компенсація може бути нарахована тільки після сплати боргу. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. З 03.10.1994 року по 09.08.2011 рік [PERSON] працювала на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на посаді контролера. 09.08.2011 року була звільнена з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін. Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.05.2012 року з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» було стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з березня 2010 р. по серпень 2011 р. в розмірі 13 895,34 грн., які їй досі не сплачено. Відповідно до ст. 115 КЗпПУкраїни заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Як зазначили в судовому засіданні позивач та її представник, і проти цього не заперечувала представник відповідача, при звільнені [PERSON] з роботи та по теперішній час їй вказана сума заборгованості по заробітній платі не виплачена. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. При цьому, згідно довідки № 014-798, виданої ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» 29.10.2015 р., яка міститься в матеріалах справи, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає суму у розмірі 61,28 грн. (розрахунок проведено згідно з п.п. 2, 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100). Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає період з 09.08.2011 р. по 29.08.2016, а саме робочих 1255днів. Таким чином, 1255 дн. х 61,28 грн. = 76 906,4 грн. Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 09.08.2011 р. по 29.08.2016 р. в розмірі 76 906,4 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Задовольняючи вимоги позивача , суд при розрахунку середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку виходив з середньоденного розміру заробітної плати позивача та числа робочих днів за час затримки розрахунку, як то передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, та так як вказано у розрахунку позивача, тому суд погоджується зі вказаним розрахунком . При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача в тій частині, що позивач працювала неповний робочий день, усього два дні на тиждень, оскільки графік роботи підприємства представником відповідача суду не наданий, а позивач пояснила, що вона працювала в охороні, повний робочий день сутки через троє,що не було спростовано представником відповідача. Також суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача у частині стягнення компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 29.08.2016 року, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чиним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідності до вимог ст. ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Заборгованість по заробітній платі позивача, з урахуванням частковї виплати, станом на даний час становить 13 518,34 грн. Тобто компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 29.08.2016 року з урахуванням індексу інфляції становить суму 10976,78 гривень з розрахунку: Березень - грудень 2010 р. Березень: 13518,34 х 0,9 : 100=121,66 грн. Квітень - липень: Сума компенсації за цей період не нараховується, оскільки індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком не перевищує 100 відсотків. Серпень: 13518,34 х 1, 2: 100=162,2 грн. Вересень: 13518,34 х 2,9 : 100=392,03 грн. Жовтень: 13518,34 х 0,5 : 100=67,59 грн. Листопад: 13518,34 х 0,3 : 100=40,56 грн. Грудень: 13518,34 х 0,8 : 100=108,15 грн. 2011 рік. 13518,34 х 4,6 : 100=621,84 грн. 2012 рік. Сума компенсації за цей період не нараховується, оскільки індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком не перевищує 100 відсотків. 2013 рік 13518,34 х 0,5:100=67,59 грн. 2014 рік 13518,34 х 24,9:100=3366 грн. 2015 рік 13518,34 х 42,3:100=5718,26 грн. Січень - серпень 2016 р. Січень: 13518,34 х 0,9 : 100=121,66 грн. Лютий: Сума компенсації за цей період не нараховується, оскільки індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком не перевищує 100 відсотків. Березень: 13518,34 х 1 : 100=135,18 грн.; Квітень: 13518,34 х 0,3 : 100=40,56 грн.; Травень: 13519,34 х 0,1 : 100=13,5 Червень - липень: Сума компенсації за цей період не нараховується, оскільки індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком не перевищує 100 відсотків. Таким чином, компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 29.08.2016 року з урахуванням індексу інфляції становить суму 10976,78 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved