Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Заявник [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], 21.06.2018 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності [PERSON], [INFO], Державного акту на право приватної власності на землю (серії [NUMBER]), який видано на підставі рішення ІХ сесії ХХІІ скликання Холоднобалківської сільської Ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 24 жовтня 1997 року, яким передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,045 га, яка розташована на території Холоднобалківської сільської ради в [ADDRESS] де невірно зазначено його прізвище «[PERSON]». В обґрунтування заяви, [PERSON] зазначив, що згідно з паспортом громадянина України, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера та інших документів, його прізвище зазначено як «[PERSON]». Заявник звернувся до Відділу у Біляївського району Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з клопотанням щодо надання переліку обмежень у використанні земельної ділянки, на що отримав фактичну відмову, вказану у листі-відповіді від 21 березня 2018 року №885/105-18, оскільки його прізвище «[PERSON]», зазначене в Державному акті на право приватної власності на землю Серії [NUMBER], суперечить прізвищу, зазначеному в паспортних даних. Розбіжності у вище вказаних документах перешкоджають йому у повному обсязі розпоряджатися своєю власністю. Посилаючись на зазначені обставини, заявник просить суд встановити факт належності [PERSON], [INFO], Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який видано на підставі рішення ІХ сесії ХХІІ скликання Холоднобалківської сільської Ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 24 жовтня 1997 року, яким передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,045 га, яка розташована на території Холоднобалківської сільської ради в [ADDRESS] Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2018 року заяву [PERSON] було прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку окремого провадження. Заявник в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутністю та визнання вимог заявника. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд встановив, що рішенням ІХ сесії ХХІІ скликання Холоднобалківської сільської Ради народних депутатів Біляївського району Одеської області від 24 жовтня 1997 року, заявнику передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,045 га, яка розташована на території Холоднобалківської сільської ради в [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.10-11). Заявником надано копію паспорта громадянина України серія [NUMBER], виданого Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.04.1996 року (а.с.7-8) та копію реєстраційної картки платника податків [NUMBER] на [PERSON] (а.с.9). Згідно з листом Головного управління держгеокадастру в Одеській області встановлено, що в ході розгляду технічної документації із землеустрою прізвище громадянина, зазначене в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER], суперечить прізвищу, зазначеному в паспортному документі (а.с.12). Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Відповідно до роз'яснень, наданих в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У вказаному листі Верховного Суду України також зазначено, що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй. Встановлення факту належності заявнику зазначеного правовстановлюючого документу має значення для того, щоб у повному обсязі розпоряджатися своїм майном, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку є основним документом, що підтверджує право власності. Оскільки встановити даний факт іншим способом, окрім судового неможливо, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, що передбачено ч. 1 ст. 315 ЦПК України. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Адже національним судам належить не тільки ефективно захищати людину, а й самим діяти у такий спосіб, щоб не порушувати права, гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved