Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини житлового будинку, обґрунтовуючи підставність позову тим, що 27.01.1968 року вона уклала шлюб з [PERSON]. За час спільного життя в 1974 році вони побудували будинок із господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Дане майно є їх спільною сумісною власністю. Свідоцтво про право власності видано 24.06.1976 року на ім'я чоловіка та право власності зареєстровано в КП "ВООБТІ" 02.10.1995 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу за № 2290. [INFO] року її чоловік помер. За життя він заповідального розпорядження не вчинив. На час смерті [PERSON] разом з ним проживала вона, [PERSON], та двоє їхніх дітей - [PERSON] та [PERSON], тобто вони прийняли спадщину фактично. З метою оформлення спадщини після смерті чоловіка вона звернулась до нотаріуса, однак постановою нотаріуса від 21.05.2015 року їй було відмовлено в оформленні частки у спадковому майні, в зв'язку з тим що на свідоцтві про право власності на будинок проставлено не гербову печатку, а печатку для пакетів, відсутній посвідчувальний напис особи, яка видала дублікат. Вказані причини також стали підставами для відмови нотаріуса у видачі на її ім'я свідоцтва про право власності на належну їй 1/2 частину будинку, який є об'єктом спільного сумісного майна подружжя. Ураховуючи наведені обставини позивач просила суд здійснити захист її порушених прав шляхом визнання за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] з яких 1/2 частка житлового будинку з господарськими спорудами, яка належить їй у спільній сумісній власності подружжя та 1/6 частка даного будинку її частка у спадковому майні по спадкуванню за законом після смерті чоловіка. 02.11.2015 року відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті її батька. Вимоги за зустрічним позовом, [PERSON] мотивує тим, що житловий будинок № 32 з господарськими спорудами було побудовано в 1974 році її батьками - [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року. Мати має право на 1/2 частину даного будинку, який перебував у спільній сумісній власності подружжя. Спадкоємцями за законом після смерті батька є вона, [PERSON], мати - [PERSON] та її брат - [PERSON] Її частка у спадковому майні становить 1/3, що становить 1/6 частину всього будинку. Усіма спадкоємцями спадщину після смерті батька прийнято фактично. З метою оформлення спадщини після смерті батька вона звернулась до нотаріуса, однак постановою нотаріуса від 21.05.2015 року їй було відмовлено в оформленні частки у спадковому майні в зв'язку з тим що на свідоцтві про право власності на будинок проставлено не гербову печатку, а печатку для пакетів, відсутній посвідчувальний напис особи, яка видала дублікат. Просить визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] по спадщині за законом після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року. 09.11.2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує аналогічно, що й відповідач [PERSON], оскільки обоє являються дітьми померлого, а відтак спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька, проте реалізувати свої спадкові права позбавлені можливості за наведених вище підстав. Також просить визнати за ним право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] по спадщині за законом після смерті батька [PERSON], яка настала [INFO] року. В судове засідання позивач та відповідачі як за первісним так і за зустрічними позовами не з'явились, надіслали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили про підтримання вимог як за поданими ними позовами, так і про визнання позовних вимог за зустрічними позовами, просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України, необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів, за відсутності сторін, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи та повно з'ясувавши обставини справи, давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку про таке. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Судом встановлено, що [INFO] в місті Липовець, Вінницької області помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане повторно відділом ДРАЦС Липовецького РУЮ 03.03.2015 року ( а. с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя він заповідального розпорядження не вчинив. Позивачка за первісним позовом - [PERSON] являлась дружиною померлого, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане повторно 03.03.2015 року відділом ДРАЦ реєстраційної служби Липовецького РУЮ (а.с.7). [PERSON] та [PERSON], являються дітьми померлого, факт родинних відносин підтверджується свідоцтвами про їх народження серії [NUMBER], та серії [NUMBER]. До складу спадкової маси увійшло будинковолодіння [ADDRESS], на що вказує дублікат свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, видане 24 червня 1976 року Липовецькою селищною радою на підставі рішення № 6 від 16.03.1976 року. Титульним власником даного будинковолодіння зазначено [PERSON] ( а. с. 9). Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Липовецької міської ради від 18.03.2015 року №32 «Про впорядкування адреси будівель» відповідно до ст. ст. 37, 40, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» внесено зміни до рішення виконавчого комітету міської ради від 31.01.2008 року № 5 «Про впорядкування нумерації будівель в місті Липовець» та визначено читати нумерацію будівлі [ADDRESS] в новій редакції за №32 ( а. с. 10). З матеріалів спадкової справи № 243/95 до майна померлого, [INFO]» [PERSON], яку витребувано судом від державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємці померлого [PERSON] - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявами до нотаріуса про видачу їм свідоцтв про право на спадщину, як спадкоємцям, які фактично прийняли спадщину. Довідки Липовецької міської ради, за № 285 від 22.01.2013 року та за № 964 від 11.03.2015 року, які наявні в матеріалах спадкової справи, вказують на те, що на день своєї смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], у вказаному будинку також були зареєстровані та спільно проживали: [PERSON], 1948 року народження, [PERSON], 1972 року народження, [PERSON], 1970 року народження. Дані довідка свідчить про те, що спадкоємці [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто в силу діючого на той час законодавства вважаються такими, що прийняли спадщину. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 21.05.2015 року за № 02-31/357 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищевказаного житлового будинку, оскільки заявницями нотаріусу було пред'явлено документ, який не відповідає вимогам законодавства, а саме: на свідоцтві про право власності проставлена замість гербової печатки, печатка для пакетів ( а. с. 14). Як було встановлено судом, позивачка [PERSON] та померлий [PERSON] перебували з 1968 року в зареєстрованому шлюбі, в період якого у 1974 році було побудовано житловий будинок за [ADDRESS]. Однак Свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння за [ADDRESS], видано Липовецькою селищною радою 24.06.1976 року, де титульним власником вказано [PERSON] Відповідно до ст. ст. 22, 24, 28 Кодексу Законів про шлюб та сім'ю, чинного на момент будівництва нерухомого майна, було визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Аналізуючи зібрані у справі докази, яким суд дав належну правову оцінку слід дійти висновку, що житловий будинок за [ADDRESS], набутий подружжям у період шлюбу, а отже є їх спільною сумісною власністю, частки в якому є рівними, тобто по ? кожного із подружжя. Вказані обставини щодо належності об'єкта нерухомості до спільної сумісної власності подружжя визнавались сторонами спору, а тому в силу положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягають, оскільки не викликають сумніву у суду щодо достовірності таких обставин. Як було встановлено [PERSON] помер [INFO], отож з урахуванням роз'яснень, що наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР , у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. В силу ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до приписів ст. ст. 548, 548, 549, ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємиць її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналізуючи здобуті у справі докази судом встановлено, що сторони спору є спадкоємцями першої черги за законом, оскільки приходились померлому відповідно дружиною та дітьми, спадщину прийняли фактично шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, від спадщини у визначений законодавцем строк не відмовились, однак реалізувати свої спадкові права позбавлені можливості у визначеному законодавцем порядку через органи нотаріату за формальних обставин, тобто недотримання посадовими особами уповноваженими на видачу правовстановлюючих документів порядку посвідчення таких документів, у зв'язку із чим їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Прийнявши до уваги, що спадщина яка відкрилась після смерті [PERSON] прийнята спадкоємцями, а відтак належить їм з моменту відкриття спадщини, частка померлого в житловому будинку, що входив до спільної сумісної власності подружжя була вище вже визначена судом і склала у розмірі ? частки цього майна померлого, отож саме вона підлягає розподілу між спадкоємцями, та становить відповідно по 1/6 кожного із спадкоємців, в даному випадку сторін спору. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що сторонами спору доведено належними та допустимими доказами обставини наведені ними відповідно у первісному та зустрічних позовах, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі вище викладеного, ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 22, 24, 28 КпШС, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у правах про спадкування»,

Outcome: approved