Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради про надання дозволу на безоплатну приватизацію та оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: с. Кошельово, вул. Лесі Українки, 31, Хустського району Закарпатської області без погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON] та встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду до земельної ділянки [PERSON] через частину земельної ділянки відповідача [PERSON] шириною 4 метри, довжиною 3 метри 21 сантиметр за адресою: с. Кошельово, вул. Лесі Українки, 31, Хустського району Закарпатської області. Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно рішення 9 сесії 22-го скликання [PERSON] сільської ради від 15.09.1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 25 га, що розташована за адресою: с. Кошелево вул. Лесі Українки №31, Хустського району Закарпатської області в межах населеного пункту для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. На земельну ділянку встановлено обмеження лінії електропередач напругою 0.4 Кв.З, площа обмеження якого складає 0,0017 га. Відповідно до укладеного договору № 651 від 27.05.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При виготовленні проекту відведення земельної ділянки було передбачено встановлення сервітуту. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог п.8 ст. 118 ЗК України був поданий до Комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою. Комісією з аграрних питань та соціального розвитку с. Кошелево складено Акт № 7 від 15.07.2016 р. відповідно до якого запропоновано громадянам [PERSON] та [PERSON] знайти між собою компроміс, запропоновано звернутися в ліцензійну організацію для переоформлення технічної документації із встановлення сервітуту на земельній ділянці обом сторонам. Рішенням 8 сесії 7-го скликання [PERSON] сільської ради затверджено акт комісії № 7 [PERSON] сільської ради з аграрних питань, благоустрою та земельних спорів від 15 липня 2016 року, яким відмовлено [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивач [PERSON] повторно звернувся до ліцензійної організації ФОП [PERSON] із питанням про можливість переоформлення технічної документації без встановлення сервітуту. На запропонований ліцензійною організацією сервітут щодо проходу на земельну ділянку [PERSON] відмовився та відмовився погоджувати межі земельної ділянки. Позивач [PERSON] просив задоволити позов про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки без погодження суміжних землекористувачем та встановлення земельного сервітуту. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] подала заяву про зміну та уточнення позовних вимог. В обґрунтування зазначив про те, що сторони користуються земельними ділянками в такий спосіб, що кожному із них необхідно забезпечувати доступ до своїх земельних ділянок через земельні ділянки протилежної сторони. Запропонований позивачем [PERSON] обмін земельними ділянками та здійснення кожним із сторін безоплатної приватизації земельних ділянок єдиним масивом із збереження площ земельних ділянок, які зараз використовують сторони і без необхідності встановлення земельного сервітуту для проходу відповідачем [PERSON] відхилено. У позивача [PERSON] є перешкоди щодо здійснення ним приватизації земельної ділянки згідно площ і конфігурації земельних ділянок, які він на даний час використовує у звязку із тим, що відповідач [PERSON] відмовляється погоджувати межі як суміжний землекористувач. Позивач просить ухвалити рішення про надання йому дозволу на безоплатну приватизацію та оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: с. Кошельово, вул. Лесі Українки, 31, Хустського району Закарпатської області без погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON] та встановити земельний сервітут на право проходу та проїзду до земельної ділянки [PERSON] через частину земельної ділянки відповідача [PERSON] шириною 4 метри та довжиною 3 метри 21 сантиметр за адресою: с. Кошельово, вул. Лесі Українки, 31, Хустського району Закарпатської області. В судове засіданні позивач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд задоволити позов із підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що є суміжним землекористувачем земельних ділянок поряд із земельною ділянкою позивача [PERSON] Між ним та позивачем [PERSON] виникли спірні відносини щодо користування земельними ділянками, з приводу доступу до своєї земельної ділянки. проходить через його земельну ділянку. до своєї земельної ділянки іншим шляхом, не здійснюючи проїзд через його земельну ділянку. Позивач порушує його права як користувача земельною ділянкою. Із цих підстав він відмовляється погодити межі земельної ділянки позивача [PERSON] та надати дозвіл на встановлення земельного сервітуту. Просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позовні вимоги визнала. Суду пояснила, що рішенням 9 сесії 22-го скликання [PERSON] сільської ради від 15.09.1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,36 га, із них: 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель для ведення особистого селянського господарства 0,11 га, яка розташована в урочищі за «Ростокою». Комісією з аграрних питань та соціального розвитку с. Кошелево у складі: голови комісії [PERSON], членів комісії: [PERSON], [PERSON] складено Акт № 7 від 15.07.2016 р. у звязку із спором щодо меж земельних ділянок та підписання технічної документації без суміжного землекористувача згідно заяви [PERSON] Комісією проведено обстеження земельних ділянок на місцевості та їх спільні межі та запропоновано громадянам [PERSON] та [PERSON] знайти між собою компроміс та розяснено поняття земельного сервітуту. Комісією запропоновано звернутися в ліцензійну організацію для переоформлення технічної документації із встановлення сервітуту на земельній ділянці обом сторонам для задоволення потреб [PERSON] та [PERSON], замовити повторний обмір земельних ділянок в присутності комісії, а в разі незгоди - рекомендовано звернутися до суду. Рішенням 8 сесії 7-го скликання [PERSON] сільської ради затверджено акт комісії № 7 [PERSON] сільської ради з аграрних питань, благоустрою та земельних спорів від 15 липня 2016 року. На даний час спір між сторонами не вирішено, сторони користуються земельними ділянками в такий спосіб, що кожному із них необхідно забезпечувати доступ до своїх земельних ділянок через земельні ділянки протилежної сторони. [PERSON] сільською радою не приймалось рішення про відмову [PERSON] у приватизації земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, заявнику рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про встановлення земельного сервітуту через частину земельної ділянки [PERSON] Іншого доступу до своєї земельної ділянки [PERSON] не має, оскільки відсутня дорога загального користування. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] просила задоволити позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням 9 сесії 22-го скликання [PERSON] сільської ради від 15.09.1997 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,36 га, із них: 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель для ведення особистого селянського господарства 0,11 га, яка розташована в урочищі за «Ростокою». На земельну ділянку встановлено обмеження лінії електропередач напругою 0.4 Кв.З, площа обмеження якого складає 0,0017 га. Згідно укладеного договору № 651 від 27.05.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розташована на території [PERSON] сільської ради за адресою с. Кошелево вул. Лесі Українки № 31, Хустського району Закарпатської області. Відповідно до технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі зазначена земельна ділянка складається із двох земельних площ єдиного масиву, які пересікаються невеликою смугою земельної ділянки, що знаходиться в користуванні суміжного землекористувача [PERSON] При виготовленні проекту відведення земельної ділянки, було передбачено встановлення сервітуту на користь [PERSON] сільської ради, площа якого складає 0,0034 га, оскільки [PERSON] не приватизував фактично земельну ділянку, а фактично користується, про що зазначено в технічній документації. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог п.8 ст. 118 ЗК України був поданий до Комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою. Комісією з аграрних питань та соціального розвитку [PERSON] сільської ради складено Акт № 7 від 15.07.2016 р. у звязку із спором щодо меж земельних ділянок та підписання технічної документації без суміжного землекористувача згідно заяви [PERSON] Комісією проведено обстеження земельних ділянок на місцевості та їх суміжних меж та запропоновано [PERSON] та [PERSON] знайти між собою компроміс, розяснено поняття земельного сервітуту. Комісією запропоновано звернутися в ліцензійну організацію для переоформлення технічної документації із встановлення сервітуту на земельній ділянці обом сторонам. Позивач [PERSON] повторно звернувся до ліцензійної організації ФОП [PERSON] із питанням про можливість переоформлення технічної документації без встановлення сервітуту. Ліцензійною організацією запропоновано проект обґрунтованого перерозподілу земельних ділянок з метою формування раціональної системи землеволодінь і землекористування з усуненням недоліків розташування вказаних земельних ділянок: виділити земельні ділянки єдиним земельним масовим із збереженням загальних площ та вільного доступу кожному із співвласників та співкористувачів земельних ділянок без встановлення сервітутів. В судовому засіданні визнано сторонами той факт, що на даний час сторони користуються своїми земельними ділянками в такий спосіб, що кожному із них необхідно забезпечувати доступ до своїх земельних ділянок через земельні ділянки, що створює незручності для обох володільців земельних ділянок. Запропонований позивачем [PERSON] обмін земельними ділянками та здійснення кожним із сторін безоплатної приватизації земельних ділянок єдиним масивом із збереженням площ земельних ділянок відповідачем [PERSON] було відхилено. Позивач [PERSON] звернуся до [PERSON] сільської ради для вирішення спору. [PERSON] сільською радою рішення не прийнято, йому було рекомендовано звернутись до суду для вирішення спірного питання. Суд констатує, що позивачем доведено що у нього виникли перешкоди щодо здійснення ним приватизації земельної ділянки згідно площ і конфігурації земельних ділянок, які він використовує, оскільки відповідач [PERSON] відмовляється погоджувати межі як суміжний землекористувач. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475\\97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Частиною 3 ст. 103 ЗК України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). У відповідності до ч. 11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. За змістом.11 ст.118 ЗК України, що при порушенні органом, що уповноважений розпоряджатиея землями державної та комунальної власності, права на приватизацію земельної ділянки (відмова у її наданні у власність, відмові у затвердженні проекту відведення, відмова у надані дозволу на розробку проекту відведення, неприйняття будь-якого рішення у встановлений строк тощо) право на приватизацію повинно бути захищене шляхом прийняття судом рішення про надання земельної ділянки у власність. У абзаці 4 п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року із наступними змінами від 19.03.2010 року розяснено, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону. Відповідно до вимог ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою, яке здійснюється способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. В судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено, що наявний тільки один можливий доступ до земельної ділянки позивача [PERSON] шляхом встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду через частину земельної ділянки відповідача [PERSON] Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Отже зміст права земельного сервітуту полягає в тому, що власник (користувач) однієї земельної ділянки має право на обмежене користування суміжною (сусідньою) земельною ділянкою з метою усунення недоліків власної ділянки. Відповідно до вимог ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволенні іншим способом. Відповідно до положень ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Крім того, чинним законодавством передбачено, що право проходу та проїзду на транспортних засобах, а також право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій є різними видами земельних сервітутів, а тому встановлення щодо земельної ділянки одного з них не означає можливість використання цієї земельної ділянки власником чи користувачем сусідньої земельної ділянки з іншою метою. Виходячи з системного аналізу законодавства, що регулює відповідні правовідносини, а також провівши аналіз і оцінку доказів, що надали сторони, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню, оскільки позивачем належними та допустимими доказами доведена неможливість оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: с. Кошельово, вул. Лесі Українки, 31, Хустського району Закарпатської області без погодження меж із сусіднім землекористувачем [PERSON] та задоволення власних потреб щодо користування належним йому майном в інший спосіб, ніж встановлення обтяження суміжної земельної ділянки (сервітуту), яка належить відповідачу [PERSON] На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що уточнений позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду підлягають стягненню з відповідача, у відповідності до ч. ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved