Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказував, що перебуває з відповідачкою у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області 18.09.2009 року, актовий запис № 263. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю в республіці Білорусь. Позивач вказував, що подружні стосунки між ним та відповідачкою не склалися через те, що в них різні характери, погляди на подружнє життя, в зв'язку з чим між ними виникали часті сварки. Шлюбні відносини вони тривалий час не підтримують, проживають в різних країнах, тобто сім'я розпалася повністю. За таких обставин подружнє життя виключається і шлюб необхідно розірвати. Ухвалою суду від 21.11.2014 року було доручено компетентному суду [PERSON] Білорусь, за місцем проживання відповідачки [PERSON] - Респуліка Білорусь, Гродненська область, м. Мости, вул. Будівельників, буд. 11 А, кв. 25 вручити [PERSON], [INFO], копію позовної заяви, повідомлення (повістку) про день розгляду справи 14.07.2015 року та допитати з ряду питань; провадження у справі зупинено до надходження відповіді з іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги. Ухвалою суду від 13.07.2015 року провадження у справі відновлено, у зв'язку з надходженням до Хорольського райсуду супровідним листом Головного управління юстиції в Полтавській області від 09.04.2015 року № 7-Ін-20/15/06/9600 від суду Мостовського району Гродненської області Республіки Білорусь відповіді на судове доручення про надання правової допомоги, а саме: протоколу судового засідання від 18.03.2015 року та інших документів, в тому числі підтвердження про вручення відповідачці матеріалів позовної заяви та судової повістки. Із протоколу судового засідання суду Мостовського району Гродненської області Республіки Білорусь від 18.03.2015 року вбачається, що відповідачка [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] визнає, пояснила, що вони не проживають разом вже три роки, після того, як вона поїхала в [PERSON] Білорусь, щоб не втратити допомогу на дитину; подружнє життя в них не склалося, оскільки позивач залишив її проживати разом з його батьками, а сам проживав окремо від неї та дітей; позивач влаштувався на роботу, яка передбачала роз'їзди, аскетичний спосіб життя, де немає умов для проживання для дружини та дітей; позивача влаштовувало таке життя, а її - ні, в зв'язку з чим на цьому грунті у них виникали конфлікти, а тому вона вважає, що в розпаді сім'ї винен позивач [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, в своїй позовній заяві просив суд розглянути справу у його відсутність, а його позовні вимоги задовольнити повністю. Відтак, з огляду на норми ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін. Перевіривши законність визнання позову відповідачкою, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач є громадянином України і має зареєстроване постійне місце проживання в Україні, що стверджується копією паспорта КО № 238367. Відповідачка є громадянкою [PERSON] Білорусь і має постійне місце проживання в Білорусії. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КЕ № 125675 (повторне), відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 263. Позивач звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області за місцем свого постійного проживання в Україні з позовом про розірвання укладеного з відповідачкою шлюбу. Згідно з ч.1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституціії України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Як випливає із змісту п.4 ст.1, п.12 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", виходячи із припципу вибору права сторонами, який полягає в тому, що учасники правовідносин вправі самостійно визначати право якої держави підлягає застосуванню до цих правовідносин з іноземним елементом, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Згідно ч. 2 ст. 28 Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Згідно з ч.2 ст.29 Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, у справах про розірвання шлюбу у випадках, передбачених пунктом 2 статті 28 цієї Конвенції, якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, у справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживають подружжя. Отже, Хорольський районний суд Полтавської області є компетентним судом у розгляді цієї справи про розірвання шлюбу між сторонами і до правовідносин сторін може застосовуватись законодавство України. У відповідності до ст.13 Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені закладом чи спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції і за встановленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на території інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на території Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо - кожен з них на території тієї держави, громадянином якої він є, не підтримують подружніх стосунків, не погоджуються на примирення та спільно бажають розірвати шлюб, малолітні діти будуть проживати разом з відповідачкою. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання та підтримання подружніх стосунків сторін стало не можливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюбу не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне також роз'яснити сторонам, що згідно з абз.2 ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі наведеного,

Outcome: approved