Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 23 квітня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить задовольнити позовні вимоги та змінити розмір аліментів, призначених за рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.01.2016 року, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на тверду грошову суму в розмірі 1200 гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що від спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис№364. Рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.01.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У зв`язку з збільшенням потреб на утримання дитини позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Відповідач [PERSON] в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не скористався свої правом та подав до суду відзив на позовну заяву ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила проводити судове засідання без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини не явки не повідомив. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2018 року, цивільну справу № 208/2272/18, провадження №2/208/1747/18 передано судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області актовий запис №577 (а.с. 8). У сторін [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис№364 (а.с.6). Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю, [PERSON] , що підтверджено договором оренди квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-12). V. Оцінка Суду. Суд вважає, що правовідносини між сторонами регламентовані нормами Глави 15 Сімейного кодексу України у випадку обов`язку батька сплачувати аліменти на користь матері на утримання дитини та нормами Глави 9 Сімейного кодексу України у випадку обов`язку батька сплачувати аліменти на користь матері на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Тобто, в даному випадку вимоги позивачки, як одержувача аліментів за рішенням суду, про зміну способу стягнення аліментів є правомірними. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тобто, на переконання суду, вимоги позивачки про встановлення аліментів на одну дитину у розмірі 1200 гривень, є фактично допустимим розміром, який враховуючи вимоги ч.2 ст. 182 СК України, повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дитини віком до 6 з 01 січня 2019 року складає 1626 гривень щомісячно (відповідно 50% від прожиткового мінімуму складають - 813 грн. щомісячно).Тобто, розмір аліментів за рішенням суду (450 грн. щомісячно) менше за мінімальну суму стягнення аліментів на дитину відповідного віку у разі визначення способу стягнення аліментів відповідно до ст. 183 СК України. При цьому, відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд бере до уваги те, що змінити розмір аліментів позивач просить шляхом зміни способу їх стягнення. Проте, суд вважає дані вимоги позивача правомірними, враховуючи правову позицію Верховного Суду України у справі за № 6-143цс13, яка викладена у постанові від 05.02.2014 року, а саме те, що «з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тобто, положення даної статті свідчать про те, що пріоритетним для суду під час здійснення правосуддя є ефективний захист прав, свобод та інтересів осіб, який не обов`язково може бути сформульований в позові. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що звернення позивача до суду з метою збільшити розмір аліментів, які вона отримує в розмірі частки 1/4, є не достатнім для утримання дитини. Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача, та задоволені їх, збільшивши розмір до 1200 гривень 00 копійок, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною віку повноліття. Порядок зміни розміру та способу стягнення аліментів, встановлений ст. 192 СК України, на яку посилається позивач, може застосовуватися до даного випадку. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та у повному їх задоволенні. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: approved