Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 вересня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] втратившою право користування належним їй житловим будинком в м.Кодима [ADDRESS] В позові вказала, що є власником зазначеного житлового будинку, в якому з 2007 року зареєстрована її свекруха [PERSON] У вказаному будинку відповідач не проживає з 2010 року, тоді ж виїхала з Кодимського району до своєї доньки, де і проживає дотепер, тому у відповідності з вимогами ст.71 ЖК України втратила право користуванням належним їй будинком. В судове засідання позивач не з'явилась, надавши заяву про розгляд справу без неї. Свій позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явилась. Судові повістки про її виклик до суду направлялись за її зареєстрованим місцем проживання, встановленим відповідно до довідки Кодимського районного сектору ГУДМС України в Одеській області №30/1365 від 30 вересня 2014 року (поштові повідомлення №6600000513180 від 02 грудня 2014 року та №6600000520585 від 06 січня 2015 року). Дослідивши позовну заяву позивача та надані нею письмові докази, а також матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом встановлено, що Позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] Одеської області (1/3 частини належить їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 01 вересня 2983 року нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори, а також по 1/3 частині відповідно до договорів купівлі-продажу від 14 жовтня 1983 року та 08 липня 1988 року). Відповідно до довідки Кодимського районного сектору ГУДМС України в Одеській області №30/1365 від 30 вересня 2014 року у належному позивачеві будинку з 2007 року зареєстрована відповідач [PERSON]. Судом на підставі акту обстеження від 22 вересня 2014 року, встановлено, що відповідач [PERSON] у вказаному будинку не проживає з 2010 року. Відповідно до ст.71 та 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї жиле приміщення за ними зберігається протягом шести місяців. Непроживання зазначених осіб без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання їх втратившими право користування житлом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2, передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] в належному позивачеві будинку без поважних причин не проживає більше шести місяців (з 2010 року), з заявою про продовження цього строку не зверталась, тому після спливу цього строку втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N1382-IV, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Стаття 7 цього закону встановлює, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду про визнання втратившою право користування житлом, свідоцтва про смерть. Колегія суддів з розгляду цивільних справ Верховного Суду України в ухвалі від 16 січня 2012 року зазначила, що власник може вимагати усунення обмеження у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. У зв'язку з цим, позовні вимоги позивача є обґрунтованим та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved