Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання в сумі 604,99 грн за період з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року, а також понесених судових витрат. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована і проживає у газифікованій квартирі та користується послугами з газопостачання. Зазначає, що власник квартири [PERSON] 31.01.2015 року уклала з позивачем договір про надання населенню послуг з газопостачання, а тому між сторонами виникли договірні правовідносини. Вказує, що у період з 01.01.2015 року по 01.07.2015 року у відповідачів утворилась заборгованість в сумі 604,99 грн. Посилаючись на ст.610,612,614 ЦК України, просить стягнути борг в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Зазначив, що позов не підтримує, посилаючись на те, що відповідачі сплатили заборгованість у добровільному порядку. Однак, у зв'язку з тим, що борг сплачено після подання позову до суду, просила стягнути понесені судові витрати (а.с.40-41). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, про поважні причини неявки суду не відомо, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надано (а.с.44). Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України, визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оглянувши архівну справу №751/6096/16-ц, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Як передбачено ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги, в тому числі газопостачання, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.47-49). Відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі (а.с.10). На підставі заяви представника власника (а.с.11) 02.02.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Чернігівгаз» укладено типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання (а.с.12-13). Відповідно до пп.2 п.2 вказаного договору споживач зобов'язаний вносити своєчасно та в повному обсязі плату за надані послуги. Згідно наданого розрахунку заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] (а.с.7), відповідачі 01.01.2015 року по 01.07.2015 року оплату за надані послуги з газопостачання не проводили, тому утворилась заборгованість в сумі 604,99 грн. З копії ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.08.2016 року вбачається, що 13.07.2016 року було видано судовий наказ про стягнення боргу, але даний наказ було скасовано (а.с.6). Згідно вимог ч. 3 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім''ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. В силу ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як вже було вказано вище, власником квартири [ADDRESS] є відповідач у справі - [PERSON], інший відповідач є членом власника квартири. Виходячи з наведених норм чинного законодавства обов'язок своєчасно здійснювати оплату комунальних послуг покладається перш за все на власника. Так члени його родини також зобов'язані брати участь у цих витратах, проте солідарний обов'язок не передбачений та вказано, що спори між ними з цього приводу вирішуються в судовому порядку. А отже, сума заборгованості по комунальним послугам підлягає стягненню з власника житлового приміщення, а питання між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються між ними самостійно, а в разі наявності спору в судовому порядку, але між ними, а не з організацією, що надає ці послуги. Оскільки нормами законодавства щодо користування житловими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду не передбачена солідарна відповідальність за сплату комунальних послуг власника та членів його родини, тому у задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON] слід відмовити. Також, у задоволенні позову до відповідача [PERSON] слід відмовити, оскільки позивач не підтримує позовні вимоги, так як [PERSON] після відкриття провадження у даній справі - 06.12.2016 року (а.с.25), погасила у повному обсязі заборгованість в розмірі 604,99 грн, про що свідчить копія платіжного доручення від 10.01.2017 року (а.с.41). Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із того, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним витрат у справі з відповідача. Наведене узгоджується з приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України та п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Крім того, пунктом 12 Постанови Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду із позовом було сплачено судовий збір у розмірі 689 грн., що підтверджується платіжним дорученням №86 від 15.09.2016 року (а.с.1). Крім того, при подачі судового наказу позивачем було також сплачено судовий збір у розмірі 689 грн., що підтверджується платіжним дорученням №11414 від 16.05.2016 року (а.с.1 справи № 751/6096/16-ц) У відповідності до ст.99 ЦПК України у разі скасування судового наказу внесена сума стягувачу не повертається та зараховується до суми судового збору за подання позовної заяви. У зв'язку з тим, що на момент ухвалення рішення по справі позивачем фактично вимоги про стягнення заборгованості не були підтримані, а тому на підставі ч. 1 ст. 89 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, які понесені позивачем у справі в сумі 1 378 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved