Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання за позивачем права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з суміжним землекористувачем. Ухвалою суду від 2 березня 2018 року до участі у справі за вказаним позовом були залучені треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Демидівська селищна рада та Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] вказує про те, що проживає в [ADDRESS], з часу завершення будівництва будинку, тобто з 1969 року. З початку будівництва будинку використовував земельну ділянку межі якої були встановлені з сусідніми землекористувачами більше 50 років назад. Будь-яких спорів з сусідами щодо встановлення меж земельних ділянок не було. У 2008 році відповідач [PERSON] придбала сусіднє господарство. [PERSON] до 2016 року будь-яких претензій щодо меж земельної ділянки не пред'являла. Після подання до суду [PERSON] позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, він, з метою надання доказів того, що не захоплював земельну ділянку [PERSON], виготовив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Він хотів приватизувати земельну ділянку, на якій розташоване його господарство. Для приватизації земельної ділянки серед документів, які потрібно було подати для реєстрації права власності був і акт передачі межових знаків на зберігання. Проте, [PERSON] відмовилася від підписання технічної документації із землеустрою. Вважає, що відмова [PERSON] від підписання його технічної документації із землеустрою (акту прийому-передачі межових знаків на зберігання) порушують його законне право на приватизацію земельної ділянки. З вказаних підстав позивач [PERSON] просив визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з сусіднім землекористувачем [PERSON], а судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні при уточненні позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] просить визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з сусіднім землекористувачем [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, та пояснив, що позивач [PERSON] у 1969 році побудував будинок в [ADDRESS]. З того часу він користувався земельною ділянкою на якій розташований будинок. У 2008 році сусіднє господарство купила [PERSON] Будь-яких спорів щодо меж земельної ділянки не виникало, ні з попередніми власниками, ні з [PERSON] У 2017 році [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та повідомила про те, що [PERSON] зайняв її земельну ділянку. Однак, земельної ділянки [PERSON] позивач не захоплював. Крім того, бажаючи оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями, позивач [PERSON] замовив та виготовив технічну документацію із землеустрою, але відповідач [PERSON] відмовилася погодити межі такої земельної ділянки та підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. У зв'язку з цим, Демидівська селищна рада відмовляє позивачеві у затвердженні технічної документації із землеустрою без підпису відповідача [PERSON] Такими діями, позивач вважає, що порушується його право на отримання у приватну власність земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] просить позовні вимоги позивача задовільнити, визнати за позивачем [PERSON] право на приватизацію земельної ділянки в [ADDRESS], без погодження меж такої земельної ділянки з сусіднім землекористувачем [PERSON], а судові витрати стягнути з відповідача. Представник третьої особи Демидівської селищної ради - [PERSON] під час розгляду справи пояснив, що позовні вимоги позивача [PERSON] вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки [PERSON] має право на безоплатне отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. За замовленням позивача [PERSON], проектною організацією було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Таку технічну документацію відповідач [PERSON], як сусідній землевласник, відмовилася підписати та погодити. У зв'язку з цим, позивачеві [PERSON] було повідомлено про те, що без погодження меж земельної ділянки з сусіднім землевласником Демидівська селищна рада не може затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Через відмову [PERSON] підписати технічну документацію позивач [PERSON] позбавлений права на отримання земельної ділянки у власність. У користуванні [PERSON] фактично перебуває земельна ділянка орієнтовною площею 0,25 га, яка ним використовується багато років, а тому Демидівська селищна рада надала позивачеві дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо тієї земельної ділянки, яка ним фактично використовується для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішення про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,25 га прийнято з урахуванням норм площ земельних ділянок, що можуть бути передані у власність громадянам у сільській місцевості. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області [PERSON] пояснила, що позовні вимоги позивача вважає обґрунтованими, оскільки без погодження меж земельної ділянки, яку бажає позивач отримати у власність, сусіднім землевласником, [PERSON] позбавлений можливості оформити своє право власності на земельну ділянку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача [PERSON] не визнала та пояснила, що нею отримано державні акти на право власності на земельні ділянки в с. Перекалі, Демидівського району Рівненської області. Такі земельні ділянки межують із земельними ділянками, що перебувають у користуванні позивача [PERSON] Оскільки [PERSON] зайняв частину її земельної ділянки, а саме: побудував навіс та огорожу частково поставив на її земельній ділянці, то вона не погодила межі земельної ділянки, яку позивач [PERSON] бажає отримати у власність. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача не визнає у зв'язку з тим, що позивач частково зайняв земельну ділянку відповідача, побудував тимчасову споруду (навіс) та господарські будівлі. Крім того, позивач [PERSON] не повідомляв відповідача [PERSON] про час закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), складення акта прийому-передачі межових знаків та погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), чим порушено вимоги Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376. Позивач [PERSON] з приводу спору щодо меж земельної ділянки та дотримання правил добросусідства до органу місцевого самоврядування не звертався. Відповідно до акта про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку та плану земельної ділянки, позивачеві [PERSON] для будівництва будинку передавалася земельна ділянка площею 1000 кв. метрів. Однак, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Перекалі, Демидівського району Рівненської області, планується передача земельної ділянки площа якої становить 0,25 га. Вважає, що вимоги позивача є безпідставними. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, представників третіх осіб, вивчивши матеріали справи, повно та об'єктивно дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову. Під час підготовчого засідання представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявляв клопотання про зупинення провадження у цій цивільній справі до вирішення цивільної справи № 558/107/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Княгининська сільська рада Демидівського району Рівненської області, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про усунення перешкод у використанні земельних ділянок. Ухвалою суду від 21 березня 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у справі, було відмовлено. Крім того, представником відповідача [PERSON] - [PERSON] 22 березня 2018 року було подано до суду заяву про відвід головуючого судді у цій цивільній справі Феха Т.С. з підстав не зупинення провадження у справі до вирішення цивільної справи № 558/107/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Княгининська сільська рада Демидівського району Рівненської області, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про усунення перешкод у використанні земельних ділянок та у зв'язку з тим, що суддею клопотання представника відповідача було вирішено ухвалою підготовчого засідання. Ухвалою суду від 23 березня 2018 року у задоволенні відводу судді Феха Т.С. представникові відповідача [PERSON] - [PERSON] було відмовлено на підставі ч. 4 ст. 36 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). Під час розгляду цивільної справи представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявив клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка [PERSON] Представник позивача, представники третіх осіб не заперечували проти клопотання про виклик свідка. Вказане клопотання було задоволено судом. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями від 25 жовтня 2002 року (а.с. 11), [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS]. Відповідно до акта про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 22 вересня 1969 року (а.с. 78) та Плану земельної ділянки (а.с. 69) [PERSON] було відведено земельну ділянку під забудову житлового будинку площею 1000 кв. метрів. Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічні положення містяться у ст. 377 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). П. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України визначає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара. Відповідно до ч. 3 ст. 121 ЗК України розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим). Як встановлено із змісту рішення № 69 12 сесії сьомого скликання Княгининської сільської ради Демидівського району Рівненської області від 21 липня 2017 року (а.с. 10) [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) безоплатно у власність орієнтовною площею 0,25 га (за рахунок земель житлової та громадської забудови), для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS]. [PERSON] замовити виготовлення технічної документації в проектній організації. Згідно дослідженої в судовому засіданні технічної документації (а.с. 48-66), встановлено, що на замовлення [PERSON] ДП «Центр державного земельного кадастру», в особі Демидівського районного виробничого відділу Рівненської регіональної філії, було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,25 га в [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не бажає погоджувати межі земельної ділянки, яку має намір отримати у власність позивач для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], та не бажає підписати таку технічну документацію. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] пояснила, що технічну документацію із землеустрою не підписала та не погодила межі земельної ділянки, оскільки позивач [PERSON] побудував тимчасові господарські споруди (навіс) частково на її земельній ділянці та не погоджується їх знести. Крім того, вважає, що позивач [PERSON] частково поставив свою огорожу на її земельній ділянці. Як встановлено з Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,25 га в с. Перекалі Демидівського району Рівненської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с. 74). Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки прощею 0,6595 га в с. Перекалі Демидівського району Рівненської області, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] (а.с. 75). П. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України визначає, що землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Чинне земельне законодавство України не закріплює за суміжним землекористувачем обов'язку погодити межі земельної ділянки сусіднього землекористувача. Це є правом особи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] свої заперечення проти позову обгрунтовувала тим, що позивачем [PERSON] частково зайнято її земельну ділянку та на межі земельної ділянки зведено тимчасову господарську споруду (навіс). Згідно повідомлення Княгининської сільської ради Демидівського району Рівненської області № 261 від 26 вересня 2016 року (а.с. 76), що було адресоване [PERSON], зазначено, що межі земельної ділянки [PERSON], наданої для обслуговування житлового будинку, не відповідають плану земельної ділянки вказаному в державному акті. Огорожа, що межує між земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] розташована по краю господарських будівель [PERSON] і такі господарські будівлі збудовані значно раніше, ніж виготовлені державні акти [PERSON] Огорожа [PERSON], що розташована по вул. Першотравневій в с. Перекалі, Демидівського району Рівненської області, дійсно переходить приблизно на 1 метр межу [PERSON] Тимчасовий навіс для розміщення кормів та домашніх тварин зведено [PERSON] на межі земельної ділянки [PERSON] та [PERSON], що на думку сільської ради не перешкоджає користуватися земельною ділянкою. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] дала показання про те, що працює землевпорядником Княгининського старостинського округу Демидівської селищної ради. Коли виник спір між [PERSON] та [PERSON] щодо межі земельної ділянки, вона виходила на земельну ділянку та бачила, що земельна ділянка [PERSON] була відгороджена від земельної ділянки [PERSON] металевою сіткою. Земельна ділянка за будинковолодінням відгороджена межею - насипом землі. Було видно, що огорожа стояла багато років. Вважає, що позивач має право на передачу йому у власність земельної ділянки та є можливість передати [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га, оскільки саме такої площі земельна ділянка перебуває тривалий час у користуванні позивача. Як встановлено із змісту рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року в цивільній справі № 558/107/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Княгининська сільська рада Демидівського району Рівненської області, Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області про усунення перешкод у використанні земельних ділянок, у задоволенні вказаного позову [PERSON] судом відмовлено. Відповідно до постанови Апеляційного суду Рівненської області від 18 липня 2018 року рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року в цивільній справі №558/107/17 залишене без змін та набрало законної сили. Вказаним рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року встановлено, що під час виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON] не було враховано фактичні межі земельної ділянки, що перебувала у її користуванні та у користуванні [PERSON] Державні акти були виготовлені без відведення земельної ділянки та встановлення межових знаків на місцевості. При виїзді суду для огляду земельної ділянки, за участю спеціалістів [PERSON] та [PERSON], судом було встановлено, що тимчасові споруди - навіси [PERSON] збудовані по одній лінії з капітальною будівлею літньої кухні та металевою сіткою, яка кріпиться до цементових стовпчиків. Від дороги цементова секція забору [PERSON] заходить на територію [PERSON] на 80 см. При проведенні обмірів ширини земельної ділянки [PERSON] відповідно до її державного акта на право власності на землю було встановлено, що фактична ширина ділянки в районі навісу становить 37,8 м, а має бути 39,9 м. Тобто межа її земельної ділянки відповідно до державного акта на право власності на землю заходить приблизно на 2 метри на тимчасові споруди [PERSON] і приблизно на 0,5 метра заходить на приміщення капітальної споруди - літньої кухні [PERSON] Дана межа не відповідає фактичній межі, яка склалася між сусідами вже тривалий період часу, ще до виготовлення державного акта на право власності на землю [PERSON], оскільки проходить по приміщенню капітальної будівлі - літній кухні [PERSON] [PERSON] суду пояснив, що між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], за фактичними обмірами, є розриви та такі земельні ділянки абсолютно не накладаються. Таким чином, судом встановлено, що розміри земельних ділянок [PERSON], що внесені до Національної кадастрової карти України, не відповідають фактичним межам та розмірам. Також встановлено, що при виготовлені державних актів на право власності на землю [PERSON] не було враховано фактичні межі між сусідами, що склалися багато років назад, не погоджувалися межі земельної ділянки з сусідами; земельна ділянка [PERSON] не відводилася їй в натурі (на місцевості) і тверді межові знаки землевпорядною службою, яка виготовляла державні акти [PERSON], не встановлювалися на місцевості. Крім того, рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року встановлено, що межа земельної ділянки [PERSON], викладена на ситуаційній кадастровій зйомці, проходить не лише по тимчасово збудованих спорудах [PERSON], а й по капітальній споруді літньої кухні, яка збудована до 40 років назад, що грубо порушує право відповідача [PERSON] на використання його земельної ділянки і свідчить про те, що при виготовлені державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] не було враховано прав суміжних землекористувачів, не враховано фактичних меж земельних ділянок, які склалися задовго до виготовлення державних актів [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, доводи відповідача та її представника про правомірність відмови відповідача у погодженні меж земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON], не заслуговують на увагу, оскільки рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року встановлено, що саме при виготовлені [PERSON] державних актів на право власності на землю грубо порушено право [PERSON] на використання його земельної ділянки (а.с. 81-85). Отже, відмова відповідача [PERSON] від погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в [ADDRESS], є безпідставною. В судовому засіданні встановлено, що відмова відповідача [PERSON] погодити межі земельної ділянки та підписати технічну документацію із землеустрою позбавляє позивача [PERSON] можливості отримати у власність земельну ділянку, необхідну для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Способи захисту цивільних прав визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], заперечуючи проти позовних вимог позивача, посилалися на ту обставину, що позивач не звертався до органу місцевого самоврядування для вирішення земельного спору. Однак, позивач не позбавляється права звернення до суду з позовною заяву без попереднього вирішення спору в позасудовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. При здійсненні межування власник земельної ділянки реалізує своє право. Проте така участь є також обов'язком кожного із сусідніх власників та землекористувачів, адже приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) забороняється. Власники та землекористувачі суміжних земельних ділянок повинні жити за правилами добросусідства, тобто зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них, не порушувати законні права один одного (ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України). Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 р. №7 (із змінами і доповненнями) (пункт 4) передбачає, що згідно зі статтею 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Згідно пояснень сторін, представників сторін, представників третіх осіб, встановлено, що відповідач [PERSON] без будь-яких обґрунтованих підстав відмовилася підписати технічну документацію із землеустрою, чим обмежує право позивача на отримання (оформлення) земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Посилання представника відповідача [PERSON] на безпідставність позовних вимог позивача, оскільки позивачем не дотримано порядку повідомлення суміжного землекористувача (землевласника) про час встановлення меж земельної ділянки, а отже і погодження технічної документації із землеустрою, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачеві [PERSON] було достовірно відомо про виготовлення [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). В судовому засіданні відповідач [PERSON] висловила категоричну відмову в погоджені технічної документації із землеустрою. Вказана обставина також встановлена рішенням Демидівського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2017 року в цивільній справі № 558/107/17 (а.с. 81-86). Даних, що свідчили б про неправильність виготовленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON], сторонами не наведено та судом не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність такої відмови відповідача [PERSON] у погодженні меж земельної ділянки та підписання технічної документації із землеустрою. Під час розгляду справи представник третьої особи Демидівської селищної ради [PERSON] своїми поясненнями підтвердив, що між сторонами по справі існує спір, щодо меж земельної ділянки. Відповідач [PERSON] вважає, що [PERSON] зайняв її земельну ділянку, однак було встановлено, що при оформленні державних актів [PERSON] були допущені помилки через які межа її земельної ділянки, згідно державного акта, проходить по капітальній будівлі господарства [PERSON] Оскільки існує спір між сторонами щодо розмежування земельної ділянки та накладення, згідно державного акта відповідача, площ земельних ділянок одна на одну, то селищна рада не може вирішити питання про затвердження технічної документації із землеустрою [PERSON], про що було повідомлено позивачеві та рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що технічна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] виготовлена відповідно до фактичних меж земельної ділянки позивача, а тому може бути затверджена. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За таких обставин встановлено, що існування спору між сторонами по справі щодо меж земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні, та у зв'язку з цим не затвердження технічної документації із землеустрою Демидівською селищною радою позбавляє позивача можливості оформити право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що перебуває у фактичному користуванні позивача з 1969 року. Отже, існування спорів між сторонами по справі щодо меж суміжних земельних ділянок, стало причиною повідомлення позивача Демидівською селищною радою про неможливість затвердження виготовленої технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, встановивши, що позивач не може реалізувати гарантоване законом право на безоплатну передачу йому у власність земельної ділянки через перешкоди, які чинить йому власник суміжної земельної ділянки (а.с. 74, 75), суд приходить до висновку, що право власності на земельну ділянку позивач може набути відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, та його право на набуття земельної ділянки, необхідної для обслуговування будинку, підлягає захисту шляхом визнання права на приватизацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], без погодження меж такої земельної ділянки із суміжним землекористувачем (землевласником) [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. На підставі встановлених обставин справи та вказаних правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача, понесених позивачем витрат на сплату судового збору в розмірі 640,00 гривень (а.с. 1). Під час розгляду справи представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав до суду заяву в якій просив, у разі відмови позивачеві у задоволенні його позовних вимог, стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] понесені нею витрати на надання правничої допомоги адвокатом [PERSON] в розмірі 2400,00 гривень. Однак, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] приймав участь у цій цивільній справі як представник відповідача [PERSON] на підставі довіреності від 2 грудня 2016 року (строк дії - до 1 грудня 2019 року), а не як адвокат. Відповідно до ст.ст. 96, 103, 116, 120, 121, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 13, 16, 377 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved