Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними і розходження поглядів на сімейні відносини. Фактично шлюбні відносини припинені, вони перестали вести спільне господарство, більше року проживають окремо. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. До Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не зверталися, бо відповідач йти відмовляється, спілкуватися з позивачем не бажає, на телефонні дзвінки не відповідає. Проти примирення категорично заперечує, вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки спроби примирення в минулому не принесли жодних результатів. Позивач в судове засідання не з»явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 13 жовтня 1994 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-ИД №265664, виданим відділом ЗАГСУ Тернопільського міськвиконкому, про що зроблено актовий запис за №1409 від 13.10.1994 року. В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], на даний час повнолітня. Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, протягом року не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо. За нормами ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З роз'яснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 13 жовтня 1994 року відділом ЗАГСУ Тернопільського міськвиконкому, про що зроблено актовий запис за №1409 від 13.10.1994 року. В силу вимог статті 88 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати, а саме 640 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved