Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою судді від 05.04.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Під час підготовчого провадження за клопотанням відповідача було у зв`язку зі зміною прізвища визначено належним відповідачем - [PERSON] . Також прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позовна заява мотивована тим, що 18.09.2013 між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб, який надалі Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2019, було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народився спільний син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, оскільки на день звернення до суду з даним позовом сторони не дійшли згоди, щодо визначення місця проживання спільної дитини, позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача - [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації із вимогою визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Ухвалою судді від 26.11.2019 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді від 04.06.2020 було задоволено заяву [PERSON] , та залишено без розгляду вимоги його позовної заяви до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком. Одночасно, 04.06.2020 від [PERSON] надійшла заява, згідно якої він в повному обсязі визнав вимоги зустрічного позову до [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю та не заперечував, щодо постановлення по справі рішення суду. У відповідності п. 1 ч. 2 до ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог ) на будь-якій стадії судового процесу. Сторони та учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1959, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22.05.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачкою було змінено прізвіще на дівоче " [PERSON] ", що підтверджується копією паспорта. Згідно пояснень викладених в позовній заяві спільна дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою в двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , умови для проживання дитини створені задовільно, дитина проживає в одній кімнаті зі своєю малолітньою сестрою (донькою позивачки від попереднього шлюбу) - [PERSON] . Під час проведення огляду обстеження житлово -побутових умов хлопчик повідомив, що бажає й надалі проживати з матір`ю, що зокрема підтверджується Актом обстеження умов проживання (а.с. 150) Згідно наданих документів [PERSON] має стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання, під диспансерно - динамічним наглядом, на обліку лікаря нарколога, не перебуває. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Як вбачається з Висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини № 102/03/37-6719 від 19.08.2019 року, наданого Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 15.08.2019 року № 14) вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] . Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно із статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, а також із змісту інформації, викладеної на офіційному веб-сайті Європейського суду з прав людини за посиланням ttps://hudoc.echr.coe.int/eng#\«languageisocode»:[«ENG»], « respondent »:[« UKR »], « documentcollectionid2 »:[« GRANDCHAMBER », « CHAMBER »], «itemid»:[«001-175140»]\ вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, судом враховано статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Зважаючи на те, що дитина проживає разом з матір`ю та відповідач не заперечує, щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, остання має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, а тому в інтересах дитини, суд, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю. На підставі викладеного та

Outcome: approved