Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Заявник просить встановити факт народження нею сина 16.12.2016 р. [PERSON] у м. Луганську Луганської області, мотивуючи тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 16.12.2016 р. перебуваючи у м. Луганську Луганської області вона народила хлопчика вагою 2850 г, про що 16.12.2016р. «Державною установою «Луганський перинатальний центр» ЛНР» складено медичне свідоцтво про народження № 349. На підставі зазначеного лікарського документа 05.01.2017р. видано свідоцтво про народження, в якому зазначено, що актовий запис № 06 про народження [PERSON], [INFO], вчинено «Жовтневим відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР». Однак, в Україні не визнається легітимність документів, виданих на окупованій території незаконно сформованими державними органами, в тому числі і свідоцтва про народження сина, через що вона не може, у визначений чинним законодавством України спосіб, зареєструвати факт народження нею сина і повернутися з дитиною в Україну. Заявник подала заяву про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа [PERSON] (який зазначений заявницею як батько народженої нею дитини) подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заява підлягає задоволенню з таких підстав: З копії паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженка м. Бровари Київської області, є громадянкою України, з 23.09.2011 р. значиться зареєстрованою на постійне місце проживання за адресою: [INFO], кв.94,95. З копії паспорта громадянина України вбачається, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], є громадянином України, значиться зареєстрованим на постійне місце проживання за адресою: [INFO] З свідоцтва про шлюб встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 07.11.2014 р. перебувають у зареєстрованому записі, актовий запис № 1061. На підтвердження факту народження дитини [PERSON] подані медичні документи про супроводження вагітності і медичне свідоцтво про народження дитини. З медичного свідоцтва про народження № 349 виданого 16.12.2016 р. «Державною установою «Луганський перинатальний центр» ЛНР» вбачається, що [PERSON], яка проживає за адресою: Україна, Київська область, м.Бровари, вул. Київська, 298-А, кв. 94,95, 16 грудня 2016 року о 08-40 год. народила хлопчика вагою 2850 г, недоношеного на 35 тижні вагітності. Дитина народилась при одноплідних пологах, пологи у [PERSON] другі. Батьки новонародженої дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі. Факт народження засвідчила лікар [PERSON]. На підставі зазначеного документу 05 січня 2017 року «Жовтневим відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР» видано свідоцтво про народження [PERSON] 16.12.2016 р. у м. Луганську, батьком дитини зазначений [PERSON], громадянин України, матір'ю [PERSON], громадянка України. З метою реєстрації факту народження дитини заявниця звернулася до [PERSON] міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. [PERSON] міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області від 06.02.2018 р. відмовлено у державній реєстрації народження 16.12.2016 р. [PERSON] дитини на підставі свідоцтва про народження, виданого 05.01.2017р. «Жовтневим відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР». Відповідно до п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч.3\~ст.317 ЦПК\~у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Частиною 4\~ ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~ передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених\~наказом Міюсту України 18 жовтня 2000р. № 52/5\~визначено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006р. № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до\~ст.1 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. (далі Закон № 1207 VІІ)\~тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія\~Конституції\~та законів України. Стаття 4 Закону № 1207 VІІ\~\~передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього\~Закону\~поширюється особливий правовий режим щодо реалізації прав і свобод людини і громадянина.\~Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст.9\~цього Закону, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Згідно\~ч.1ст.10 Закону\~\~громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно ч.1ст.17 Закону\~\~у разі порушення положень цього\~Закону\~державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, і законних інтересів держави Україна. При ухваленні рішення суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Згідно даного Висновку не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би нехтування всіма правами мешканців цієї території при обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже, документи, що видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], будучи громадянкою України і зареєстрованою на постійне місце проживання в Україні, 16.12.2016р. народила сина на тимчасово окупованій території у м. Луганську, про що їй було видано медичне свідоцтво, яким засвідчено факт народження дитини чоловічої статі. Оскільки медичне свідоцтво про народження і свідоцтво про народження видане невизнаними державою Україна незаконно створеними державними органами та установами, то є підстави для встановлення у судовому порядку факту народження. Даний факт має юридичне значення і його встановлення необхідно для внесення законним державним органом України до відповідного Державного реєстру актового запису про народження і отримання заявником свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразку.

Outcome: approved