Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, у відповідності до ст. ст. 105, 110, 112, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, просить суд: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, актовий запис за №78 від 24.04.1999 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 01.09.2018 року на увесь період навчання в Білгород-Дністровському морському рибопромисловому технікумі, але не довше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з 24.04.1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого має двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом із матір`ю та знаходяться на її утриманні. Починаючи з січня 2017 року вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо один від одного, спільного побуту не ведуть, сім`я фактично розпалась. Діти проживають разом з нею, на даний час вона самостійно здійснює їх утримання, відповідач добровільно жодної матеріальної допомоги не надає, навіть спілкується з дітьми рідко. Їх син - [PERSON] навчається у Білгород-Дністровському морському рибопромисловому технікумі, вона допомагає йому усім необхідним, але цього недостатньо для оплати навчання, придбання посібних матеріалів, призначених для навчання, купівлі одягу та їжі. Крім того, вона має на своєму утриманні ще одного сина - [PERSON], якому відповідач матеріально жодним чином не допомагає. На підставі вищевикладеного, вважає, що при сплаті відповідачем аліментів на рівні 1/4 частини на кожну дитину від усіх видів заробітку буде забезпечена рівність обох батьків при несенні обов'язку утримання дітей, оскільки відповідач є працездатною людиною та має змогу сплачувати такий розмір аліментів. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не сповістив. Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.. Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 -281 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 24.04.1999 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №78), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим завідуючим відділом запису реєстрації актів громадянського стану 24.04.1999 року. /л.с. 12/ Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, починаючи з січня 2017 року вони проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведеться, примирення між нею та чоловіком вважає неможливим, стверджує, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Стосовно вимог про стягнення аліментів на дітей, суд приходить до наступного. Так, дійсно від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] а також повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /л.с. 13-14/. У відповідності до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку/ осіб № 67 від 31.10.2018 року, виданої ОСББ «Платан», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] До складу її сім`ї входять: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON],[INFO]. Згідно довідки № 697 від 02.11.2018 року, [PERSON] є студентом Державного вищого навчального закладу «Білгород-Дністровський морський рибопромисловий технікум» першого рівня акредитації денного відділення ІІІ курсу з 01.09.2016 року. Навчання закінчує 29.02.2020 року. Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання їх спільних дітей не надає, в той час як діти потребують забезпечення нормального та гармонійного розвитку, повнолітній син навчається, у зв'язку з чим позивач витрачає чималі кошти на оплату курсів, придбання посібних матеріалів для навчання, купівлю одягу та їжі, а малолітній також перебуває на повному утриманні матері. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 5 ст.183 СК України, визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. У відповідності до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, припиняється, якщо відпадає хоча б одна з умов, сукупність яких є необхідною для його виникнення. Таким чином, цей обов'язок припиняється у разі: а) досягнення дочкою, сином двадцяти трьох років; б) припинення дочкою, сином навчання; в) припинення потреби дочки, сина в матеріальній допомозі; г) припинення можливості батьків надавати матеріальну допомогу; д) смерті (оголошення померлою) однієї із сторін зобов'язання. Виходячи із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дітей, враховуючи, що ст. 180 СК України покладає обов'язок утримувати дітей на обох батьків, прийнявши до уваги вікову категорію дітей, їх потреби, прийнявши до уваги те, що син позивача та відповідача [PERSON] є малолітньою дитиною, перебуває на повному утриманні матері, а син - [PERSON], [INFO] досягнувши 18 років навчається у Білгород-Дністровському морському рибопромисловому технікумі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, прийнявши до уваги й те, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, проте враховуючи той факт, що чинним законодавством чітко визначений розмір аліментів, що мають стягуватись з платника аліментів виходячи із кількості дітей, суд приходить до висновку, що в даному випадку правильним, доцільним та таким, що буде відповідати інтересам дітей буде стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] та повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів згідно вимог чинного законодавства, то їх стягнення підлягає з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved