Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. В обґрунтування вимог представник позивача [PERSON] вказав, що 04 січня 2016 року в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON], смерть якого було зареєстровано [PERSON] сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 01 від 11 січня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФП № 232962. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право власності на житловий будинок № 48, розташований в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області по вулиці Вишневій. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, яким визначив [PERSON] своїм спадкоємцем. З 18 липня 2006 року і по день його смерті, вона постійно проживала разом з [PERSON], що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради про останнє місце проживання [PERSON] та осіб, які постійно проживали з ним на день смерті, та даними самого паспорту громадянина України про реєстрацію місця проживання. При зверненні позивача до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину посилаючись на ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус винесла постанову Бажаючи оформити своє право власності на спадкове майно, позивач звернулася з відповідним позовом до суду та просить повністю задовольнити її позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просив задовольнити вимоги позивача, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя на законних підставах набув права власності на житловий будинок, це його право ніким не заперечене, не оскаржене, не скасоване. Відповідач [PERSON] сільська рада Веселинівського району Миколаївської області свого представника до суду не направила, але до суду надійшла заява від відповідача про розгляд справи у відсутність представника та визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 30 травня 2000 року [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок № 48, розташований по вулиці Кірова в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області. Договір купівлі-продажу сторони уклали в письмовій формі та, як члени Універсальної товарно-сировинної біржі, у порядку, передбаченому ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», (в редакції на час укладення договору), зареєстрували його в Вознесенській Універсальній Товарно-Сировинній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 326 від 30 травня 2000 року. В цей же день Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації договір було зареєстровано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 121 та видано Реєстраційне посвідчення, згідно з яким: «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що жилий будинок, розташований в с. Широколанівка по вулиці Кірова за № 48 в цілому зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку № 326 від 30.V.2000» 04 січня 2016 року в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON], смерть якого було зареєстровано [PERSON] сільською радою Веселинівського району Миколаївської області, про що 11 січня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 01, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 232962, виданим 11 січня 2016 року /а.с. 5/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку № 48, розташований в с. Широколанівка Веселинівського району Миколаївської області по вулиці Вишневій. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт. Позивач звернулася до нотаріальної контори з питанням про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом 11.08.2016 року постановою відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину посилаючись на ч. 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат», згідно з якою для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства /а.с. - 12/. Згідно з інвентаризаційною справою на садибний (індивідуальний) житловий будинок розташований за адресою вул. (Кірова) Вишнева, 48 в с. Широколанівка, Веселинівського району Миколаївської області зазначений обєкт нерухомого майна власниками якого є [PERSON]. Однак в поза судовому порядку позивач позбавлений можливості оформити своє право власності на успадковане майно. Відповідно до ст.ст.1218, 1268 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, і що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ст. ст. 1297, 1298 ЦК України: «Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно», яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7: «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Законом України «Про товарну біржу», в редакції, чинній на час укладення Договору, передбачалось, що: «Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню» (ч. 2 ст. 15). Аналогічні умови були закладенні і в самому Договорі. Законність набуття права власності на нерухоме майно на підставі біржових угод на той час підтверджувалася і п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5», яким передбачалося: « Право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів: договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі; Зважаючи на викладене, [PERSON] набув право власності на куплений будинок у відповідності з чинним на той час законодавством. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України: «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті», а отже право власності на житловий будинок увійшло до складу спадщини, яка відкрилася в наслідок смерті [PERSON] Згідно заповіту складеного 22.12.2015 року та зареєстрованого в спадковому реєстрі, [PERSON] заповів все своє майно, що належатиме йому на день смерті [PERSON]. Згідно довідки Виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] був зареєстрований і проживав за адресою: [INFO] з 23.07.1998 року по 11.01.2016 року. Знятий з реєстрації як померлий. На день смерті разом з померлим зареєстрована з 18.07.20106 року і проживає по даний час - [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно Рішенням [PERSON] сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 17.02.2016 року №2 "Про перейменування вулиць", вулиця Кірова перейменована на вулицю Вишнева. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів якого може бути визнання права. Оскільки вищезазначені обставини перешкоджають позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, а визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved