Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 01.11.2006 було укладено кредитний договір №014/0034/74/28430 між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] , за умовами якого Позичальнику надався кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 40 000.00 доларів США. Кредит було надано на 240 місяців: з 01 листопада 2006 року по 31 жовтня 2026 року включно. Договір діяв до повного погашення кредитної заборгованості. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0034/74/28430 було укладено договір застави майнових прав від 02.11.2006, іпотечний договір від 31.05.2013 та договір поруки від 01.11.2006, за яким поручителями Позичальника виступали [PERSON] та [PERSON] .. За умовами договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором та у випадку виконання Поручителем взятих на себе зобов`язань за цим договором, останній набуває усіх прав Кредитора по виконаному ним зобов`язанню - кредитному договору. Через припинення належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №014/0034/74/28430 Позичальник ( [PERSON] ) 22 березня 2018 року отримав лист, у якому містилася інформація про прийняття Банком рішення щодо доцільності передання Боргу за Кредитом на обслуговування до компаній, які надають послуги із повернення простроченої заборгованості та у випадку не погашення Боргу у строк до 10.04.2018 розгляд Банком питання щодо відступлення права вимоги за Кредитом на користь Нового кредитора (Третьої сторони). Оскільки Борг Позичальником ( [PERSON] ) станом на 10.04.2018 не було погашено, 16.04.2018 Позичальник ( [PERSON] ) отримав останню пропозицію від Банку по погашенню Боргу. У листі містилися умови та порядок погашення заборгованості у розмірі 670 000,00 грн., наслідки невиконання вимоги Банку по погашенню Боргу у вигляді застосування дій і стягненню боргу в примусовому порядку в рамках провадження Державної виконавчої служби. З метою уникнення звернення стягнення на заставлене для забезпечення виконання даного договору майно - квартира (за адресою [ADDRESS] , іпотечний договір від 31.05.20013, в якій проживають Позичальник - [PERSON] та його дружина - [PERSON] , [INFO] , нею Поручителем - [PERSON] було здійснено замість [PERSON] погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором у сумі 8 620,00 доларів США, та судових витрат у сумі 3654,00 грн. Також було укладено Договір відступлення права вимоги №29-08/18/2 від 29 серпня 2018 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» - Кредитором та [PERSON] - новим Кредитором, за яким в порядку та на умовах, визначених договором, Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора як Сторону - Кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе усі його права та обов`язки за Кредитним договором. При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Кредитора. До Договору відступлення права вимоги №29-08/18/2 від 29.08.2018 додано (Додаток №1) Розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006. Разом з тим Додатком №2 до Договору відступлення права вимоги №29-08/18/2 від 29 серпня 2018 року [PERSON] - Боржник за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006 повідомлений про відступлення та перехід прав вимоги за Кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11. 2006 року до [PERSON] . У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 225 274,20 грн. та судові витрати. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві, та просив позов задовольнити. Відповідач подав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що зі змісту квитанцій №№OFK11535364882, 11535364879, виданих 27.08.2018 ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", можна дійти висновку, що 27.08.2018 саме відповідачем було самостійно виконано прострочене зобов`язання за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006, у сумі 225 274,20 грн., а рукописний текст, нанесений - вказаних вище квитанціях, був нанесений Позивачем самостійно. Також інший представлений позивачкою доказ, а саме копія договору про відступлення права вимоги від 29.08.2018, №29-08/18/2 за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006 p., не заслуговує на увагу суду, оскільки в силу виконання 27.08.2018, відповідачем свого обов`язку за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006, останній вже припинив свою дію відповідно до приписів ст.599 ЦК України, а тому щодо нього 29.08.2018 вже не могло вчинятися жодних правочинів. Відповідач та його представник у судовому засіданні підтримали відзив на позов та просять у задоволенні позову відмовити. Представник позивача подав відповідь на відзив у якому зазначив, що у квитанціях наявні усі необхідні реквізити і будь-якого виправлення квитанції не містять. Однак в даних квитанціях з метою підтвердження оплати саме [PERSON] працівником банку, яка прийняла готівку було вписано [PERSON] . Також оригінали квитанції зберігаються саме в [PERSON] , що свідчить про оплату саме нею заборгованості за кредитним договором. При цьому на підставі договору про відступлення права вимоги кредитор передав [PERSON] оригінали договорів, що свідчить про перехід до [PERSON] прав та обов`язків кредитора. Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач не скористався. При розгляді справи судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду витребувано докази. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Суд встановив, що 01.11.2006 було укладено кредитний договір №014/0034/74/28430 між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] , за умовами якого Позичальнику надався кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 40 000.00 доларів США. Кредит було надано на 240 місяців: з 01 листопада 2006 року по 31 жовтня 2026 року включно. Договір діяв до повного погашення кредитної заборгованості. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №014/0034/74/28430 було укладено договір застави між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] від 02.11.2006, іпотечний договір між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] та [PERSON] , від 31.05.2013 та договір поруки між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» та [PERSON] і [PERSON] від 01.11.2006. Згідно умов договору поруки, поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором та у випадку виконання поручителем взятих на себе зобов`язань за цим договором, останній набуває усіх прав кредитора по виконаному ним зобов`язанню - кредитному договору. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша та друга статті 553 ЦК України). 24.10.2016 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист №607/14264/15-ц, про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006 в розмірі 25 924,27 доларів США та судовий збір в розмірі 3654,00 грн. 12.03.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. [PERSON] з метою виконання зобов`язань за кредитним договором та судового рішення, як поручитель здійснила погашення кредиту: 5 631.44 доларів США, що еквівалентно 156 853,61 грн., та підтверджено квитанцією № OFK11535364882 від 27.08.2018; 2 988,56 доларів США, що еквівалентно 83 240,95 грн., що підтверджено квитанцією № OFK11535364879 від 27.08.2018 та 3 654,00 грн. - оплата за судові витрати, що підтверджено квитанцією № N0FK146620 від 27.08.2018. 29.08.2018 було укладено Договір відступлення права вимоги №29-08/18/2 від 29 серпня 2018 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» - Кредитором та [PERSON] - новим Кредитором, за яким в порядку та на умовах, визначених договором, Кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Кредитора як Сторону - Кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе усі його права та обов`язки за Кредитним договором. При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Кредитора. До Договору відступлення права вимоги №29-08/18/2 від 29.08.2018 додано (Додаток №1) Розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006. Разом з тим Додатком №2 до Договору відступлення права вимоги №29-08/18/2 від 29 серпня 2018 року [PERSON] - Боржник за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006 повідомлений про відступлення та перехід прав вимоги за Кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11. 2006 року до [PERSON] 29.10.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з погашенням заборгованості. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд погоджується з аргументами позивача щодо стягнення з відповідача суму боргу, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України). Поняття зобов`язання міститься у статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 526, 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Законодавець розмежовує поняття кредитного договору, під яким розуміється оформлена письмово домовленість сторін про надання коштів у борг на певний період на визначених умовах, і кредитне зобов`язання, згідно з яким боржник зобов`язується повернути отримані кошти у визначений строк, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку. З огляду на таке не є тотожними за змістом застосовані у статтях 509 і 1054 ЦК України поняття «кредитодавець» і «кредитор», оскільки кредитордавцем є фінансова установа (банк) - сторона договору, а кредитором - особа, що має право вимагати від боржника виконання його обов`язку щодо повернення кредитних коштів. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (статті 553, 556 ЦК України). Про те, що виконання обов`язку боржника поручителем є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні, також зазначено у статті 512 ЦК України. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Вказані норми закріплюють право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов`язку за боржника. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що виконання поручителем обов`язку боржника має наслідком перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні зі сплати коштів, а не усіх прав кредитодавця як сторони кредитного договору із подальшим продовженням його дії. При цьому поручитель, який виконав обов`язок боржника, набуває права вимоги до нього у межах сплаченої суми заборгованості. Судами встановлено, що оплату згідно квитанції № OFK11535364882 від 27.08.2018 на суму 5 631.44 доларів США, що еквівалентно 156 853,61 грн., та квитанції № OFK11535364879 від 27.08.2018 на суму 2 988,56 доларів США, що еквівалентно 83 240,95 грн., та квитанції № N0FK146620 від 27.08.2018 на суму 3 654,00 грн. здійснено саме поручителем [PERSON] з метою погашення заборгованості за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006. При цьому кредитором було пред`явлено до [PERSON] вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Суд не приймає до уваги посилання відповідача, що прострочене зобов`язання за кредитним договором №014/0034/74/28430 від 01.11.2006, могло бути самостійно виконане відповідачем на суму 225 274,20 грн., оскільки про здійснення оплати саме [PERSON] підтверджується наявними в неї оригіналів квитанцій, а також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та допитаною як свідка [PERSON] , які підтвердили, що оплату за спірними квитанціями здійснювала [PERSON] і саме працівниками банку було вказано її прізвище в квитанціях. Крім цього, свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що нею було позичено [PERSON] кошти в розмірі 5000,00 доларів США з метою погашення нею кредиту, який отримав [PERSON] , і в якому [PERSON] була поручителем. Також допитаний свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] позичила в [PERSON] кошти в розмірі 5000,00 доларів США з метою погашення позики перед банком. Також [PERSON] здійснювала погашення боргу. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення з вини відповідача прав позивача щодо повернення коштів, та вважає, що позов підлягає до задоволення та стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] кошти в розмірі 225 274,20 грн. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved