Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , 17.04.2019 року звернулася до суду із позовною заявою про зняття арешту з майна та скасування заборони на його відчуження, позовні вимоги мотивовані тим, що йому та дружині [PERSON] на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] . В 2018 році він вирішив продати зазначену квартиру, однак на все його нерухоме майно накладено арешт державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастопіль, на підставі виконавчого листа №2-710/11, виданого до рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 27.07.2011 р. по справі № 2-710/11, яким було задоволено позов АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Севастопольської філії, на підставі якого стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінаенси та Кредит» у солідарному порядку заборгованість за Кредитним договором в сумі 2 025 406 грн. 99 коп., у тому числі судовий збір в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн. Відповідно до постанови №19342 від 23.07.2012 року старшого державного виконавця ВДВС Гагарінського РУЮ м. Севастополя Шемігоном І.О. при примусовому виконані виконавчого документу, було накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить позивачу у межах суми стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. Однак постановою про закінчення виконавчого провадження без номера від 05.03.2013 р. державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ м. Севастополь було закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-710/11, в зв`язку з стягненням заборгованості з позивача в повному обсязі. Постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.07.2013 р. державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ м. Севастополь було закінчено виконавче провадження, в зв`язку зі сплатою виконавчого збору позивачем в повному обсязі. При ухвалені зазначених постанов, державним виконавцем не вирішено питання про зняття арешту з майна позивача. З урахуванням позовних вимог, позивач просить суд зняти арешт та скасувати заборону відчуження з нерухомого майна, а саме з квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника № 19345 від 23.07.2012 року, державного виконавця Шемігон І.О. відділу державної виконавчої служби Гагарінського РУЮ у м. Севастополі та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про арешт квартири [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.04.2019 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.05.2019 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог АТ «Банк «Фінанси та кредит». Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просить задовольнити її у повному обсязі та провести розгляд справи без його участі. В судове засідання представник відповідача Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, в судове засідання не з`явився у встановленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до частини 3 ст.131 ЦПК України. Про причини своєї неявки він не повідомив, від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 281 ЦПК України. Представник третьої особи АТ «Банк «Фінанси та кредит» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] видане 05.08.1994 службою приватизації державного житлового фонду п/о «Селидіввугілля», яке зареєстроване в Селидівському БТІ за № 3229 від 22.09.1994, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 143999604 від 05.11.2018 р., встановлено, що на все нерухоме майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастопіль, 19342 23.07.2012р., про арешт майна боржника. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Севастополя від 27.07.2011 р. по справі № 2-710/11 було задоволено позов АТ «Банк «Фінаенси та Кредит» в особі Севастопольської філії, та стягнуто з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінаенси та Кредит» у солідарному порядку заборгованість за Кредитним договором № 600/07-МК-ВКЛ від 25.10.2007 р. у сумі 2 025 406 грн. 99 коп., у тому числі судовий збір в сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 грн. На підставі зазначеного рішення, Ленінським районним судом м. Севастополя 26.06.2012 року було видано виконавчий лист №2-710/11. Відповідно до постанови №19342 від 23.07.2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ м. Севастополя Шемігоном І.О. при примусовому виконані виконавчого документу: виконавчий лист № 2-710/11, який видав 26.06.2012 р. Ленінським районним судом м. Севастополя, про стягнення з боржника ( [PERSON] ) на користь стягувача (ВАТ «Банк «Фінаенси та Кредит») суми у розмірі 2027226,99 грн. 99 коп., було накладено арешт на все майно, яке належить боржнику [PERSON] [INFO] у межах суми стягнення. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] Згідно постанови без номера про стягнення заборгованості по виконавчому збору від 10.12.2012 р., встановлено, що з підстав того що постановою державною виконавчої служби відділу ДВС Гагарінського РУЮ від 23.07.2012 р. було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого документу №2-710/11 виданого Ленінським районним судом м. Севастополя та запропоновано боржнику [PERSON] . виконати рішення добровільно в строк до 31.07.2012 р. З підстав невиконання рішення суду добровільно з боржника було стягнуто виконавчий збір в розмірі 202722,70 грн. Відповідно до додаткової угоди № 2 до Кредитного договору № 600/07-МК-ВКЛ від 25.10.2007 р. укладеної 25.12.2012 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , відповідно до якої сторони, а саме [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] домовились про порядок та умови реструктуризації боргу за кредитом, а саме позичальник та/або поручителі за Кредитним договором зобов`язуються повернути банку у строк до 25 грудня 2012 року отримані позичальником у фактичне користування Кредитні ресурси у сумі 79994 доларів США 00 центів. Відповідно до квитанції № 18 від 25.12.2012 року, встановлено, що [PERSON] було сплачено в рахунок погашення заборгованості згідно договору № 600/07-МК-ВКЛ від 25.10.2007 р., 79994 доларів США 00 центів, в еквіваленті 639 392 грн. 04 коп. Відповідно до акту звірки заборгованості за кредитним договором № 600/07-МК-ВКЛ від 25.10.2007 р., виданого 28 грудня 2012 року, встановлено, що зазначений акт укладено між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про те, що Банк здійснив прощення заборгованості зазначеної в п. 2.2 додаткової угоди № 2 від 25.12.2012 року до Кредитного договору № 600/07-МК-ВКЛ від 25.10.2007 р. Сторони претензій один до одного не мають. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження без номера від 05.03.2013 р. державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ м. Севастополь було закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-710/11, в зв`язку з стягненням заборгованості з боржника [PERSON] в повному обсязі. Виконавчий збір виділене в окреме провадження. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження без номера від 18.07.2013 р. державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ м. Севастополь було закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого документу, в зв`язку зі сплатою виконавчого збору боржником [PERSON] в повному обсязі, який було стягнуто на підставі постанови без номера, що видав Відділ ДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастополь 10.12.2012 р. Відповідно до довідки від 09.01.2019 р. № 083-1-102/19 виданої АТ «Банк «Фінанси та кредит», встановлено, що станом на 03.01.2019 р. кредитні зобов`язання за кредитним договором № 600/07-МК-ВКЛ від 25.10.2007 р. на балансі АТ «Банк «Фінанси та кредит» не обліковується. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За частиною 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Однак накладений державним виконавцем ВДВС Гагарінського РУЮ у м. Севастопіль арешт на майно боржника [PERSON] , при закінченні виконавчого провадження не знято. Відповідно до ч. 4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень Виконання рішень щодо боржників, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції е, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією України, здійснюється відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Відповідно до відповіді №1885 від 05.02.2019 наданої ВПВР УДВС Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, виконавчі провадження, які перебували на території АР Крим та м. Севастополь, в тому числі відносно боржника [PERSON] , до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області не передавались, а також у встановленому законодавством порядку провадження відносно вказаного боржника не відновлювалось. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно до п. 2 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Окрім цього, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Слід також зауважити, що в своїй постанові Верховний суд від 07.02.2018 року в справі № 522/11850/15-ц, звернув увагу на те, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що арешт нерухомого майна розташованого за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] наразі є безпідставним та порушує цивільні права позивача, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved