Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний на підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.11.2018 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На час звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про визнання місця проживання дитини з позивачем за її місцем реєстрації, так як після припинення шлюбних відносин у квітні 2017 року вона з дитиною переїхала з приміщення батьків до власного помешкання за адресою: [ADDRESS] , а відповідач переїхав жити до Польщі. Однак на теперішній час відповідач відмовляється надати позивачу доручення на проведення реєстрації місця проживання дитини, яка за жодною адресою не зареєстрована. Позивач зазначає, що їй на праві спільної сумісної власності з її батьками належить квартира [ADDRESS] . Позивач не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, є моральною та соціально активною людиною, працює інженером з підготовки виробництва в ТОВ «НВО «Ю БІ СІ-ПРОМО», має особистий дохід. Донька відвідує КЗ «ДНЗ ясла-садок № 454 ХМР». Крім того, позивач зазначає, що на час звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про участь відповідача в утриманні дитини в грошовій формі шляхом переказу на банківську карку, яку відповідач надав позивачу, однак відповідач жодного разу не переказав гроші на картку. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.03.2019 року закрито підготовче засідання по справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 28.05.2019 з Департаменту служб у справах дітей надійшов висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву на позов. Представник третьої особи, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про слухання справи без їх участі, при винесенні рішення просять врахувати інтереси малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Крім того, Департаментом служб у справах Харківської міської ради надано висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України , судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.11.2018 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 06.10.2015 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1742). Судом встановлено, що малолітня [PERSON] без реєстрації місця проживання мешкає з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . З довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 454 Харківської міської ради» вбачається, що [PERSON] дійсно відвідує заклад дошкільної освіти № 454. За період відвідування дитиною дошкільного навчального закладу батько [PERSON] не приймав участь в житті дитини, не відвідував в дошкільному закладі, матеріально не допомагав, вихователю та працівникам закладу не знайомий особисто. Дитиною опікувалась мати [PERSON] , бабуся, дідусь. Позивачка зазначає, що відповідач не бажає добровільно регулярно надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, хоча має до того матеріальну можливість, т.я. є працездатною особою. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Положеннями ст. 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: 1. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 3. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Проте положеннями ч.3 ст.181 СК України встановлено, що у разі наявності спору між батьками за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] слід стягнути аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову ідо досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 19.12.2018 року. Що стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 12.10.2016 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради. Крім того, позивач працює інженером з підготовки виробництва в філії «ЛАЙТ» ТОВ «НВО «Ю БІ СІ - ПРОМО», розмір заробітної плати за період з лютого 2018 року по листопад 2018 року складає 69 645,10 грн., що підтверджується довідкою про доходи, виданою Науково-виробничим об`єднанням «Ю БІ СІ - ПРОМО» 11.12.2018 року № 1603. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Крім того, Департаментом служб у справах Харківської міської ради надано висновок № 381 від 24.05.2019 року про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Враховуючи викладене, суд згідно поданих документів, обстеження умов проживання, беручи до уваги інтереси неповнолітньої дитини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дитини та вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини слід повністю покласти на відповідача. У зв`язку з тим, що при поданні позовної заяви про стягнення аліментів позивач був звільнений від сплати судового збору, позовні вимоги в цій частині задоволені, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн. за подання позовної заяви про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved