Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 12 лютого 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Крючковою Л. А., зареєстрованим у реєстрі за № 414 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17993709, виданим 05 березня 2008 року Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації. В житловому будинку зареєстрований [PERSON] . Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання № 50 від 25 вересня 2017 року, складеним депутатом Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області відповідач з 29 квітня 2016 року за зареєстрованою адресою не проживає. 14 грудня 2016 року позивач звернулась до Нововодолазького районного відділення поліції Первомайського відділу поліції ГУ НП в Харківській області з повідомленням по факту розшуку [PERSON] , який безвісно зник 29 квітня 2016 року. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12116220390000743 від 15 грудня 2015 року, з метою розшуку [PERSON] було заведено розшукову справу № 8716030 від 19 грудня 2016 року. Станом на теперішній час їй невідомо де проживає відповідач, з питанням порушення житлових прав до неї не звертався. Реєстрація в житловому будинку відповідача по справі порушує право власника щодо користування та вільного розпорядження майном. У зв`язку з тим, що відповідач самостійно та добровільно не бажає знятись з реєстрації у будинку, який їй належить на праві приватної власності, вона вимушена звернутися з позовом до суду. Посилаючись на ст. ст. 319, 391 ЦК України просила визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з відповідачем в них був цивільний шлюб. З 11.2013 року мешкали однією родиною. Вона вважала відповідача своїм цивільним чоловіком та сподівалась, що в них буде нормальна родина, тому прописала його у свій будинок. Однак, 29 квітня 2016 року відповідач зник. З того часу у будинку не мешкає та ніяких відомостей щодо себе не надавав. Просила позов задовольнити. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечувала. Представник позивача адвокат Мякота Т. М. у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, суду пояснила, що позивач та відповідач однією родиною не мешкали. [PERSON] є чужою людиною для [PERSON] 29 квітня 2016 року відповідач зник. З того часу у помешканні не проживає. Просила позов задовольнити. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Позивач є власником будинку [ADDRESS] . Вказане вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку серії ВКЕ № 433943, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , посвідчено 12.02.2008 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Крючковою Л. А., зареєстровано у реєстрі за № 414, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17993709, який видано 05 березня 2008 року Нововодолазьким малим комунальним підприємством технічної інвентаризації та витягу з Державного реєстру правочинів № 5423734 від 12.02.2008 (а. с. 4 - 6). Згідно з довідкою № 665 від 25.09.2017, виданою виконавчим комітетом Станичненської сільської ради мешканцю [ADDRESS] , [PERSON] , має наступний склад сім`ї: син - [PERSON] ; донька - [PERSON] ; співмешканець - [PERSON] (а. с. 7). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] № 50 від 25.09.2017 депутата Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області Сисенко М. І. , складеного в присутності членів комісії: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] і зареєстрована з 19.03.2008 року, а також за даною адресою зареєстрований, але не проживає з 29 квітня 2016 року [PERSON] (а. с. 8). Відповідно до листа начальника Нововодолазького відділення поліції Первомайського ВП ГУ НП в Харківській області Бузовського А. І. № 2434/119-87/01/14-2017 від 10.05.2017 було розглянуто повідомлення позивача від 14.12.2016 року, яке зареєстроване в ЖЕО № 4056, по факту розшуку співмешканця [PERSON] , який безвісно зник 29.04.2016 року. За фактом безвісного зникнення [PERSON] відкрито кримінальне провадження № 12016220390000743 від 15.12.2016 за ч. 1 ст. 115 КК України, з метою розшуку відносно [PERSON] заведено розшукову справу № 8716030 від 19.12.2016. До теперішнього часу місцезнаходження [PERSON] не установлено(а. с. 9). Листом начальника Нововодолазького відділення поліції Первомайського ВП ГУ НП в Харківській області Глущенко А. В. № 5-аз/119-87/01/14-2019 від 28.02.2019 повідомлено, що 07.10.2018 в м. Бровари [PERSON] скоїв незаконне заволодіння транспортним засобом. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження № 12018110130004194 від 07.10.2018 за ч. 1 ст. 289 КК України, та на підставі вказаної інформації розшук [PERSON] припинено. В 2018 році [PERSON] було засуджено Броварським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 289 КК України (справа № 631/7060/18) із застосуванням ст. 75 КК України. 11.12.2018 [PERSON] звертався із заявою до Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області з приводу втрати документів за адресою [ADDRESS] (а. с. 64). Згідно з відповіддю Броварського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області від 26.07.2019 року за № 32/6/1356 на запит Начальника Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області Глущенка А. В. від 26.02.2019 року за № 909/119-87/01/14-2019 на обліку Броварського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області з 25.01.2019 року перебуває відповідач по справі, [PERSON] , [INFO] , який засуджений Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 80). Відповідно до вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 по справі № 361/7060/18 затверджено угоду про примирення, укладену 22 жовтня 2018 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018110130004194 від 07 жовтня 2018 року між потерпілим [PERSON] та підозрюваним [PERSON] [PERSON] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. Звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановлено іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, у період якого [PERSON] зобов`язаний відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а. с. 81 - 83). Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 вересня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та ч. 1 ст. 319 ЦК, в якій передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено права власника житлового будинку, квартири, а саме: використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Також, права громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, передбачені ст. 150 ЖК України - користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Зазначені норми визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено що [PERSON] є власником будинку, де зареєстрований, але з 29 квітня 2016 року не мешкає [PERSON] , [INFO] . Тобто, між сторонами виник житловий спір, предметом доказування якого є відсутність відповідача за місцем реєстрації місця проживання понад строки, встановлені законом без поважних причин. Спірний будинок має правовий статус - приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями в якому регулюється главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Застосуванню підлягає ч. 2 ст. 405 ЦК України, яка встановлює, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункту 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , і договору найму з позивачем не укладав. Будь яких доказів у підтвердження поважності причин не проживання [PERSON] у помешканні матеріали справи не містять. Позивачем надано докази в підтвердження не проживання відповідача понад один рік в спірному будинку. Житловим приміщенням за місцем реєстрації [PERSON] не користується, витрат на утримання не несе. Таким чином, зібрані по справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки відповідач по справі понад один рік без поважних причин не користується житловим приміщенням. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, отже такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved