Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на 21.06.2018 року за адресою: [ADDRESS] також, просила визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що позивач у передбачений законом строк не звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що спадкодавця [PERSON] знає добре, вона була матір`ю його дружини та позивача по справі [PERSON] Останні п`ять років перед смертю спадкодавець [PERSON] проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] , оскільки хворіла та потребувала стороннього догляду та вони за нею доглядали. Підтвердив факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на 21.06.2018 року за адресою: [ADDRESS] в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] її родичка. Позивач проживала разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Підтвердила факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме на 21.06.2018 року за адресою: [ADDRESS]. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належала квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], яке видане Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації від 21.02.1995 року, зареєстроване в реєстрі за № 66б-38 , що також підтверджено довідкою наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24.04.2018 року за № 87. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.02.2016 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 55317850 від 01.03.2019 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 29.04.1951 року, виданим Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.08.1955 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.08.1976 року, виданим Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як було встановлено судом, [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено записом в будинковій книзі на спадкову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В свою чергу, [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] не проживала та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, тому вважається такою, що фактично не прийняла спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1268, 1269 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.06.2018 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира, розташованої за адресою: [ADDRESS] , з якої 1/2 частину вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON] , але юридично не встигла оформити своїх спадкових прав, а 1/2 частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER], видане Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації від 21.02.1995 року, зареєстроване в реєстрі за № 66б-38 . За життя спадкодавець заповіту не залишала та спадкова справа після смерті [PERSON] будь - яким нотаріусом не заводилася. Спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.08.1955 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.08.1976 року, виданим Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Як було встановлено в судовому засіданні, та підтверджено поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаними в судовому засіданні, позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 2 ст. 1268 ЦК України. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved