Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Заявник комунальний заклад охорони здоровя «Харківська обласна психіатрична лікарня № 3», звернувся до суду з заявою про застосування госпіталізації у психіатричний стаціонар [PERSON] на підставі\~Закону України «Про психіатричну допомогу», мотивуючи це тим, що [PERSON] страждає на психіатричне захворювання, у звязку з чим потребує госпіталізації. Лікар психіатр [PERSON], яка також є представником заявника, що діє на підставі доручення, підтримала заяву про госпіталізацію [PERSON] та просила її задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи документів, медичних висновків, вказує на те, що вона потребує госпіталізації. \~\~\~\~\~\~\~\~ Прокурор Кучерова М.В. проти\~ госпіталізації [PERSON] не заперечувала, зважаючи на наявність для цього законних підстав. Законний представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала, посилаючись на те, що її дочка [PERSON] є хворою людиною з дитинства, а тому дійсно потребує лікування в медичному закладі. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 січня 2015 року [PERSON] визнано недієздатною, а згідно рішення того же суду за поданням органу опіки та піклування виконкому Харківської міської ради, опікуном була визначена [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи 20 липня 2016 року о 17 год. 20 хв. [PERSON] госпіталізована до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №3» згідно направленню на госпіталізацію, яке було видано МШД №104 лікарем - психіатром Ананьєвим. Опікун [PERSON] її мати [PERSON] добровільно надала згоду на госпіталізацію до стаціонару КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №3» [PERSON] та надання їй психіатричної допомоги. За змістом ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016, положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1480-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів психіатричного стаціонару КЗОЗ ОПЛ № 3» від 20 липня 2016 року [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі:\~маячного розладу органічного походження ( шизофреноподібний), внаслідок якого обумовлює її небезпеку для себе оточуючих, суттєву шкоду її здоровю внаслідок погіршення психічного стану в разі ненадання їй психіатричної допомоги, потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар, відповідно до\~Закону України «Про психіатричну допомогу» . Встановлені факти свідчать про наявність у [PERSON], [INFO], психічного захворювання, а також про те, що хвора становить суспільну небезпеку для себе та оточуючих, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, може завдати значної шкоди своєму здоровю, має потребу в госпіталізації. Враховуючи психічний стан хворого та наявність у нього психічного захворювання, з урахуванням наданих медичних документів, суд вважає за можливе застосувати у відношенні [PERSON] ([INFO]) госпіталізацію у психіатричний стаціонар для надання їй психіатричної допомоги. З огляду на те, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, судом застосовується норма ст. 282 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved