Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що з 16.11.2013 сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] [INFO] . 15.12.2017 рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. З серпня 2015 року сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. З жовтня 2016 року перебуває в теплих стосунках з [PERSON] , мають доньку - [PERSON] , [INFO] . З 2014 року перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, весь час з 2016 року і по сьогодення всю фінансову допомогу надає [PERSON] . На сьогоднішній день дитині вже майже 5 років. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не приїздив, не виявляв жодного бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, за всі ці роки дитина його не бачила, татом вона називає [PERSON] і отримує всі батьківські почуття від нього. Всі разом вони проживають у приватному будинку, 80 м2, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Службою у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської райдержадміністрації 06.11.2019 року було зареєстровано її заяву з доданими до неї документами про отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав. Вона веде здоровий спосіб життя, займається вихованням дітей. Дитина відвідує садок "Калинка". Також донька відвідує гуртки: образотворчого мистецтва, основи вокалу, і танцювальний, дитина приймає участь у конкурсах, різноманітних концертах. В своїх повних 4 роки дитина веде активний спосіб життя. Дитина знаходиться на обліку Личанської амбулаторії в селі Личанка. Дитині вчасно зроблені профілактичні щеплення, проводяться регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний, нагляд за станом дитини від моменту народження і по сьогоднішній день здійснює вона, батько участі у цій сфері життя не приймає. Тому позивач просила позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] . Судові витрати у розмірі 768, 40 грн. покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та розпочато підготовче провадження. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив. Третя особа в судове засідання не з`явилась, згідно заяви представника просили слухати справу у свою відсутність, вирішити питання у відповідності до вимог діючого законодавства. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що з 16.11.2013 сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони доньку - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.02.2015. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/11076/17 від 15.12.2017 шлюб між сторонами було розірвано. З жовтня 2016 року позивач перебуває у стосунках з [PERSON] , мають доньку - [PERSON] [INFO] . Як вказує позивач, відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не приїздив, не виявляв жодного бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, за всі ці роки дитина його не бачила, татом вона називає [PERSON] і отримує всі батьківські почуття від нього. Згідно акту депутата Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Малик В.І. від 28.10.2019 в якому зазначено, що мати - гр. [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . В будинку за вищевказаною адресою створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини. [PERSON] самостійно виховує малолітню дитину. [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. За місцем проживання позивач характеризується як активна в громадському житті села, ввічлива, розсудлива, користується авторитетом серед сусідів та друзів, що підтверджується характеристикою від 28.10.2019 №474, складеною Личанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Калинка» з 01.09.2017, що підтверджується характеристикою від 05.11.2019 №23-01-33/122, складеною адміністрацією дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Калинка» Личанської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Малолітня дитини [PERSON] , [INFO] відвідує лікаря у супроводі матері гр. [PERSON] , відповідно до довідки, виданої 05.11.2019 Личанською амбулаторією загальної практики - сімейної медицини КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Києво-Святошинської районної ради». Відповідно до довідки від 29.10.2019 №04-63/27/2019, виданої Господарським судом Київської області, позивач працює на посаді старшого секретаря апарату Господарського суду Київської області, з 16 березня 2018 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідно до довідки від 28.10.2018 №477 виданої Личанською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований та не проживає, участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] не бере. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку його особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 03 грудня 2019 року рішенням комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку про визначення доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] №К137742.4630.2 від 19.12.2019 органу опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 03.12.2019 (протокол №23) орган опіки та піклування Києво-Святошинської РДА Київської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, як вбачається з висновку, [PERSON] подано заяву до служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської РДА Київської області, якою він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання обов`язків батька, не піклується про духовний розвиток дитини, не забезпечує її матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідач не вчинив, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо її неповнолітньої доньки [PERSON] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 768 грн. 40 коп. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 141, 164, 167 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved