Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Кузьмін Є.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з заявою про встановлення факту народження дитини жіночої статі - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, який народилася у м. Алчевськ Луганської області Україна. В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] , не перебуваючи у зареєстрованому у встановленому порядку держави Україна шлюбі, заявниця [PERSON] народила дівчинку, якій надала ім`я [PERSON] . Батьком дитини є [PERSON] , [INFO] , доказом чого є той факт, що заявниця та третя особа - [PERSON] зареєстрували шлюб у жовтні 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис 260. Встановлення факту народження дитини необхідне для отримання свідоцтва про народження встановленого зразка. В судове засідання сторони не з`явилися, про слухання справ були повідомлені належним чином. Представник заявника Кузьмін Є.В. надав через канцелярію суду заяву, в якій просять розглянути справу без участі заявника та представника. Зацікавлена особа, представник Холодногіського районного у м.Харкові відділу державної РАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерва юстиції м.Харкова, про причини неявки суду не повідомив. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явися, повідомлений судом належним чином, надав суду заяву слухавати справу без його участі. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вправі встановити факт народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Підставою для встановлення факту народження є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про народження громадянина в певний час і за певних обставин. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] , не перебуваючи у зареєстрованому у встановленому порядку держава Україна шлюбі, заявниця [PERSON] народила дівчинку, якій надала ім`я [PERSON] . За результатами народження дитини за місцем реєстрації факту народження - місто Алчевськ, відділом запису актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР, було видано свідоцтво про народження дитини від 18 листопада 2020 року, серії [NUMBER] ; актовий запис 401. Батьком дитини є [PERSON] , [INFO] , доказом чого є той факт, що заявниця та третя особа - [PERSON] зареєстрували шлюб у жовтні 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис 260; за результатами реєстрації видано свідоцтво серії [NUMBER] від жовтня 2015 року. Однак, станом на жовтень 2015 року на території міста Алчевська Луганської області вже не діяла українська влада, місто було окуповане та реєстри було відключено, проте окупаційна влада ще використовувала фірмові бланки та печатку органів державної влади України. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Статтею 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). З огляду на наведене, суд приймає до уваги свідоцтво про народження дитини від 18.11.2020 року серія [NUMBER] , видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, відповідно до якого [INFO] [PERSON] народила доньку, [PERSON] з зазначенням батька [PERSON] , та визнає вказану в цих документах інформацію в даному випадку достатніми доказами на підтвердження факту народження дитини. Відповідно до п. 1 Постанови ПВС України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати свідоцтво про народження дитини, виданого державним органом України. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved