Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача фермерського господарства «Науково виробниче обєднання «Мрія» правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ФГ Науково- виробниче об»єднання «Мрія» та просить визнати договір оренди землі площею 1,72 га укладений між ФГ «НВО «Мрія» та [PERSON] та зареєстрований 05 липня 2010 року за №041065601137 недійсним, скасувати державну реєстрації вказаного договору оренди землі та зобов'язати відповідача передати її земельну ділянку в стані придатному для цільового використання, який в подальшому уточнила та просила вищевказаний договір оренди землі укладений 15 лютого 2010 року між [PERSON] та ФГ «НВО «Мрія» та зареєстрований 05 липня 2010 року за №041065601137 визнати недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 11 серпня 2008 року її належить земельна ділянка для ведення товарного сільського- сподарського виробництва площею 1,72 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Крогулецької сільської ради, Гусятинського району, Тернопільської області. Позивач вказала про те, що вищевказану земельну ділянку вона на підставі договору оренди, укладеного 15 лютого 2010 року між нею та фермерським господарством «Науково виробниче обєднання «Мрія» та зареєстрованого 05 липня 2010 року в Гусятинському реєстраційному відділі Тернопільської регіональної філії ДП Центру ДЗК за №041065601137 передала в оренду вищевказану землю вказаному фермерському господарству. Вважає вказаний договір оренди недійсним, оскільки вона з відповідачем під час публічних переговорів, які передували до укладення договору оренди землі, домовились передати земельну ділянку в оренду строком на 5 років. В 2010 році відповідач надав її проект договору оренди землі, в якому строк договору був зазначений - 5 років. Після підписання нею вказаного проекту договору у двох примірниках, вона повернула їх відповідачу для підпису та реєстрації. Однак, відповідач після реєстрації договору оренди землі її не повернув її примірника договору, хоча приступив до користування вказаною земельною ділянкою. На її неодноразові звернення до відповідача з приводу повернення її примірника договору, останній не реагував. На її усне звернення до відповідача на початку 2015 року про повернення її земельної ділянки після збору врожаю, у відповідь від відповідача довідалась, що договір укладений строком на 10 років, тобто до 2020 року, який в односторонньому порядку розірвати не можливо, а в разі наявності претензій по договору, її потрібно звертатися в суд. Після того, вона звернулася до відповідача з приводу повернення її примірника договору оренди землі. Примірник договору від відповідача отримала у липні 2016 року в приміщенні Крогулецької сільської ради і ознайомившись з ним, побачила, що отриманий договір підписаний не нею та дійсно укладений на 10 років. Після побаченого, вона, 29.09.2016 року відповідачу надіслала письмову заяву про намір з її сторони розірвати договір оренди землі. Вважає, що недійсність правочину зумовлюється незаконними діями відповідача щодо змісту правочину та порушення волі - невідповідність волі та волевиявлення позивача. Також вважає, що так як спірний договір зареєстрований в установленому законом порядку, він є укладеним, а тому оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Позивач вказала, що вона оспорюваного договору не підписувала. Договір оренди землі з відповідачем в 2010 році укладала на п'ять років і пам'ятає, що перед його підписанням, вона читала умови договору. Коли підписувала примірники договорів то підпису уповноваженої особи орендаря та печатки орендаря на них не було. Представник позивача також вказала, що відповідач не виконав свого обов'язку щодо передання позивачу одного примірника договору після реєстрації договору оренди землі у встановленому законом порядку і доказів на підтвердження передання примірника договору позивачці після його державної реєстрації у 2010 році суду не надав. Факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує недійсність договору і не створює для нього правових наслідків. Позивач та її представник позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, вказавши, що при укладенні договору оренди не було вільного волевиявлення позивача. Підтвердженням того, що позивач не підписувала оспорюваного договору оренди землі є висновок судово-почеркозннавчої експертизи. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності представник позивача вказала, що позивач строку позовної давності не пропустила, оскільки про порушення свого права на волевиявлення укладення правочину дізналася лише в липні 2016 року після отримання свого примірника договору оренди від відповідача у Крогулецькій сільській раді Гусятинського району. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, посилаючись на те, що договір укладений належним чином між сторонами, і відповідачем сплачувалася орендна плата за користування землею позивачу. Договір підписаний позивачем і відповідачем. Двостороннє підписання сторонами договору оренди землі є доказом того, що сторони досягли домовленості за всіма істотними умовами договору оренди, які передбачені Законом України «Про оренду землі». Крім того зазначила, що відповідачем оброблялася земельна ділянка та сплачувалася орендна плата позивачу, а позивач регулярно 5 років отримувала орендну плату за користування належною її земельною ділянкою, і тим самим фактично прийняла умови договору оренди, тому вказаний правочин вважається таким, що прийнятий, погоджений позивачкою. Також вказала, що її не відомо яким чином передавався орендарем договір оренди земельної ділянки позивачці в 2010 році після відпвідної його державної реєстрації. Крім того, представник відповідача просила застосувати до позовних вимого позивача строк позовної давності, посилаючись на те, що для фізичної особи, як сторони правочину днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Вказала, що строк позовної давності про визнання недійсним оспорюваного договору оренди від 15.02.2010 року сплинув 15.02.2013 року, тому позивач, звернувшись із позовом до суду в 2016 році пропустила трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Чинним законодавством України визначено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», тощо. Так, відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,72 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Крогулецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010865601221 в управлінні земельних ресурсів у Гусятинському районі 11 серпня 2008 року. Цим актом визначені межі та місце розташування земельної ділянки. 15 лютого 2010 року між позивачем та фермерським господарством «Науково виробниче об'єднання «Мрія» правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ФГ Науково-виробниче об'єднання «Мрія» укладений договір оренди землі без номера, предметом якого є земельна ділянка площею 1,72 га (рілля), кадастровий номер якої [NUMBER], яка розташована на території Крогулецької сільської ради Гусятинського району Тернопільської області, строком на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації. Починаючи з 2010 року вищевказану земельну ділянку відповідач використовував під посіви сільськогосподарських культур. Згідно з п. 43 оспорюваного договору він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. На підставі акта приймання-передачі без зазначення дати його складання орендодавець передала зазначену вище земельну ділянку у користування орендарю. Даний договір зареєстрований 05 липня 2010 року за №041065601137 в Гусятинському реєстраційному відділі Тернопільської регіональної філії ДП Центру ДЗК. Як вбачається із звернення сільського голови Крогулецької сільської ради до ФГ НВО «Мрія» від 10.11. 2015 року № 148 з додатком-списком власників земельних ділянок, в якому значиться і позивач [PERSON], останній просить ФГ НВО «Мрія» на підставі розглянутого на сесії ради від 21.10.2015 року № 255 звернення жителів с. Крогулець про допомогу в отриманні їхніх примірників договорів оренди земельних ділянок, в тому числі і [PERSON], надати примірники договорів оренди земельних ділянок, укладених між ФГ НВО «Мрія» та власниками земельних ділянок для останніх. Як зазначено в позовній заяві позивачем та підтверджено нею в судовому засіданні, позивач оспорюваний договір отримала в приміщенні Крогулецької сільської ради Гусятинського району в липні 2016 року тоді ж і дізналася про строк на який був укладений договір - 10 років, тобто, після вищевказаного звернення Крогулецької сільської ради до відповідача. Вищенаведені факти отримання позивачем оспорюваного договору оренди землі в липні 2016 року в Крогулецькій сільській раді та звернення сільського голови цієї ж ради до ФГ НВО «Мрія» 10.11.2015 року з приводу надання примірників договорів оренди земельних ділянок для орендодавців підтверджені в судовому засіданні показами допитаного в якості свідка [PERSON]- сільського голови (старости) Крогулецької сільської ради, який підтвердив факт надання та залишення в Крогулецькій сільській раді в липні 2016 року двома представниками ФГ«Мрія» договорів оренди земель, укладених між власниками земельних паїв, в тому числі і спірного договору укладеного між позивачем та фермерським господарством «Науково виробниче об'єднання «Мрія». 29 вересня 2016 року [PERSON] письмово повідомила ФГ НВО «Мрія» про намір розірвати договір оренди земельної частки (паю) та повернути її земельну ділянку. Лист-повідомлення ФГ НВО «Мрія» отримано, що не заперечено представником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст. ст. 6, 627 ЦК України). У відповідності до ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст. 93 ЗК України). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом та на підставі вказаної частини статті Кодексу та ст.125 Земельного Кодексу України є укладеним з моменту його державної реєстрації. На момент укладення та державної реєстрації оспорюваного договору оренди землі державна реєстрація договорів оренди здійснювалася на підставі Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1021(чинної на момент укладення та реєстрації спірного договору) згідно п.13-2 якого державна реєстрація земельної ділянки здійснювалася територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням на підставі заяви також набувача права на земельну ділянку. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Відповідно до ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Як передбачено ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2004 року N 220 із змінами та доповненнями затверджено Типовий договір оренди землі. Як встановлено вище судом, спірний договір оренди землі зареєстрований в установленому законом порядку. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань позивач звернулася до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи і згідно з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів №165/166/17-22 від 02.06.2017 року та додатковими роз»ясненнями в судовому засіданні експерта, який проводив експертизу та складав вищевказаний експертний висновок, підписи від імені [PERSON] у двох примірниках договору оренди землі площею 1,72 га, укладеного між фермерським господарством «Науково виробниче об'єднання «Мрія» та [PERSON] та зареєстрованого в Гусятинському реєстраційному відділі Тернопільської регіональної філії ДП Центру ДЗК 05.07.2010 року за №041065601137, виконаний не [PERSON], а іншою особою. Ці підписи виконано рукописним способом, без технічної підготовки до їх виконання. Отже, суд вважає, що на момент укладення оспорюваного договору оренди землі відповідачем як орендарем не були дотримані вимоги, встановлені ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину - орендодавця, яке б відповідало його внутрішній волі, що з урахуванням ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним. Сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що договір орендодавцем був підписаний, а фактичне користування земельною ділянкою та відповідне отримання прибутку зі спірної земельної ділянки орендарем є підставою для оплати власнику земельної ділянки плати за користування цією землею. Представником відповідача в судовому засіданні було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач [PERSON] з вищевказаним позовом про захист порушеного права звернулася до суду 31 жовтня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні позивач дізналася про порушення свого права, тобто про укладення спірного договору строком на 10 років у липні 2016 року після отримання оспорюваного договору оренди землі, так як спірний договір після проведення реєстрації у встановленому законом порядку відповідачем йому не було повернуто, що в розумінні ч. 1 ст.261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, а тому суд вважав, що положення ст.267 ЦК України про правові наслідки спливу позовної давності не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Посилання представника відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримувала плату за користування землею,суд визнає таким, що суперечить ст. 261 ЦК України. Посилання представника відповідача на ті обставини, що позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові за пропуском строку позовної давності, не було підтверджено належними доказами по справі та є необґрунтованим, оскільки як стверджує представник позивача, позивач дізналася про укладення договору оренди строком на 10 років і від її імені у липні 2016 року після отримання оспорюваного договору та відповідно в червні 2017 року після ознайомлення із висновком судово-почеркознавчої експертизи в суді. Інших доказів, які б свідчили, що позивачці було відомо про укладення спірного договору строком на 10 років суду представником відповідача не було подано. Тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Твердження представника відповідача про те, що отримання позивачем у на протязі 5 років орендної плати є прямим доказом її обізнаності про строк дії договору оренди землі, так як орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема: висновком судово-почеркознавчої експертизи № 165/166/17-22 від 02.06.2017 року; письмовим звернення сільського голови Крогулецької сільської ради до ФГ НВО «Мрія» від 10.11.2015 року за № 148 надати примірники договорів оренди земельних ділянок, укладених між ФГ НВО «Мрія» та власниками земельних ділянок для останніх. Твердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що представниками відповідача в липні 2016 року орендодавцю [PERSON] не передавався оспорюваний договір оренди землі, суд вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами в судовому засіданні зі сторони представника відповідача та спростовуються показами свідка [PERSON]. Крім того, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, що відповідач належним чином виконував спірний договір, а позивач тривалий час одержувала орендну плату та ніколи не заперечувала щодо оренди відповідачем її земельної частки (паю) з огляду на те, що як вбачається з вищезазначеного висновку судово-почеркознавчої експертизи № 165/166/17-22 від 02.06.2017 року підписи від імені [PERSON] у двох примірниках договору оренди землі площею 1,72 га, укладеного між фермерським господарством «Науково виробниче об'єднання «Мрія» та [PERSON], виконаний не нею, а іншою особою. Твердження представника відповідача в судовому засіданні про те, що позивачці слід відмовити в задоволені позову у зв»язку з пропуском строку позовної давності, оскільки допитаний в судовому засіданні свідок не підтвердив факт отримання позивачкою договору оренди, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються показаннями свідка [PERSON], який в суді підтвердив, те що він особисто бачив між договорами оренди землі власників паїв, укладених з відповідачем по справі, які залишили в приміщенні Крогулецької сільської ради представники ФГ «Мрія» на початку липня 2016 року, договір, укладений між [PERSON]-позивачкою по справі та відповідачем по справі. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представником відповідача суду не представлено і в судовому засіданні судом не здобуто доказів про надіслання позивачці відповідачем після державної реєстрації спірного договору оренди землі та отримання останньою від відповідача вказаного вище договору до липня 2016 року. Також представником відповідача не було суду подано належних та допустимих доказів того, що позивач отримувала орендну плату на протязі 2010-2015років згідно оспорюваного договору оренди землі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що при зверненні до суду позивачем [PERSON] було оплачено 551,21 грн. судового збору, вказані витрати слід покласти на відповідача та стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «ФГ Науково-виробниче об'єднання «Мрія» 551,21 грн. судового збору та 2475 грн. вартості судово-почеркознавчої експертизи. На підставі наведеного, ст. ст. 3, 12, 15, 203, 207, 210, 215, 256, 257, 261, 267, 626, 792 ЦК України, ст. ст. 93, 125 Земельного кодексу України, ст. ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved