Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі, який 20.06.2013 році був розірваний. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач з донькою ніяким чином не спілкується, від обов`язку щодо участі у вихованні дитини самоусунувся, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає протягом останніх 5 років, не створює умови для здобуття дитиною освіти, не цікавиться її потребами. Донька після закінчення 9 класу має мету продовжити навчання в Польщі, проте через нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків та не бажання спілкуватися з донькою, дитина позбавлена права обрати собі учбовий заклад за кордоном та здобути освіту. Тому позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплату судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати на оплату юридичних послуг у розмірі 7170,00 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача за наявними у справі матеріалами, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.88). Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до вимог ч.1 ст.1-1 ЗУ "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" (а.с. 93-94, 120-121), про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, рішення просить прийняти з урахуванням долученого висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування (а.с. 101). 22.02.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини. Статті 150, 157 СК України закріплюють, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 20.06.2013 року, що підтверджується рішенням Краснодонського міськрайонного суду Луганської області від 20.06.2013 року (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якої відповідач вказаний батьком (а.с. 19). Неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю- позивачем [PERSON] в м.Харкові, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 156 від 11.03.2020 року про затвердження висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №01-06292-2020 від 07.07.2020 (а.с. 21-22, 23). З акту обстеження житлово - побутових умов сім`ї від 28.10.2020 року вбачається, що у будинку за адресою: [ADDRESS] , де проживає позивач з дитиною, для виховання та розвитку дитини створено необхідні умови: є окрема кімната, яка облаштована необхідними меблями, дитина забезпечена одягом, взуттям, канцелярським приладдям, харчуванням. У сім`ї склалися теплі, люблячі стосунки (а.с.116). Неповнолітня [PERSON] навчається в Харківському педагогічному ліцеї № 4, що підтверджується довідкою Харківського педагогічного ліцею №4 № 9 від 01.02.2021 року (а.с. 118). Як вбачається з висновку Департаменту Служб у справах дітей по Київському району Харківської міської ради Харківської області від 09.11.2020 року № 553, Департаментом служб як представником органу опіки та піклування визнано доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ( а.с. 70-71). Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України. За ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень викладених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільної дитини, так як останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач в судове засідання не з`явився та не спростував доводів позивача. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно встановлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з донькою. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». Із наданих суду доказів встановлено, що дитина належно забезпечена, проживає разом з матір`ю, яка турбується про її розвиток та забезпечує всім необхідним. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Щодо вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги, суд приходить до наступного. В позовній заяві позивач зазначила, що у зв`язку з відсутністю у неї спеціальних знань в області права, вона вимушена була звернутися за професійною юридичною допомогою в юридичну компанію, за що нею було сплачено суму у розмірі 7170,00 грн. З копії договору № п-625 від 14.07.2020 року, укладеного між ТОВ «Центр правової допомоги населенню» та позивачем [PERSON] , копій фіскальних чеків № 0002301 від 14.07.2020 року та № 00002426 від 21.07.2020 року, вбачається, що позивач понесла витрати на оплату юридичних послуг ТОВ «Центр правової допомоги населенню» у сумі 7170 грн. тому, відповідно до ст.ст. 133,137 ЦПК України суд вважає на необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 7170 грн. 00 коп. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд вважає на необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату судового збір у розмірі 840 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved