Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30 вересня 1996 року Придніпровською товарною біржею за № 115/Ф3 був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого КСП «Вперед» в особі Ярового Павла Степановича, який діяв згідно з уставом на підставі доручення № 576 від 30 вересня 1996 року - продало, а позивач - [PERSON], купив будинок [ADDRESS] Синельниківського району Дніпропетровської області. Житловий будинок житловою площею 91,6 кв.м., загальна площа 173,0 кв.м. і складається з 4-х кімнат, а також Б-1 сарай, В-1 літня кухня, Д-1 гараж, Г-1 вбиральні. Договір купівлі-продажу був зареєстрований в КП СМБТІ 04 жовтня 1996 року в реєстрову книгу за № 80. Позивач, зазначив, що він, як власник нерухомого майна не може розпоряджатися належним йому будинком, тому що договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально, а оскільки не відбувалася державна реєстрація правочину , то право власності позивача не внесено в державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В 2014 році позивач вирішив продати належний йому будинок, але в укладені договору купівлі-продажу позивачу було відмовлено. Нотаріус пояснив, що позивачеві необхідно спочатку визнати право власності на будинок, а потім вже укладати договір. Позивач зазначив, що на теперішній час КСП «Вперед» не існує, так як він був розформований, тому укласти договір купівлі-продажу будинку з додержанням вимог діючого законодавства, не є можливим. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 115/Ф3 від 30 вересня 1996 року, укладений на Придніпровській товарній біржі, між ним [PERSON] та КСП «Вперед» - дійсним. Також позивач просить визнати за ним - [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS] Позивач до початку судового засідання надав заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. В процесу судового розгляду до участі у справі у якості належного відповідача була залучена Дерезуватська сільська рада Синельниківського району Дніпропетровської області. Представник відповідача Дерезуватської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області надав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Згідно копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 вересня 1996 року № 115/Ф3, КСП «Вперед» в особі Ярового Павла Степановича продало, а [PERSON] придбав будинок загальною площею 173.0 кв.м., житловою площею 91.6 кв.м., який складається з 4-х кімнат, та розташований за адресою: [ADDRESS] Житловий будинок був зареєстрований у КП СМБТІ 04 жовтня 1996 року в реєстрову книгу за № 80, 04 жовтня 1996 року (а.с. № 6). Згідно копії технічного паспорту № 80/192 від 24.08.1998 року на житловий будинок розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, [ADDRESS], власником записаний [PERSON] (а.с. № 7-10). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19834885 від 25.12.2014 року, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів, щодо Колективного сільськогосподарського підприємства «Вперед» не знайдено (а.с. № 54). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19835046 від 25.12.2014 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Східне» було припинено у зв'язку з банкрутством (а.с. № 55). Згідно актового запису про смерть № 23 від 20 жовтня 2006 року, Яровий Павло Степанович [INFO], помер [INFO] року (а.с. № 58). З 1 січня 2004 року набув чинності Цивільний кодекс України . Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України- цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Суд приймає до уваги те, що на момент виникнення спірних правовідносин , а саме укладення договору купівлі- продажу житлового будинку, в 1996 році діяли норми Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) від 18.07.1963 року. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як випливає із тексту договору купівлі- продажу від 30.09.1996 року - між сторонами договору КСП « Вперед» та [PERSON] відбувалося повне виконання умов договору. [PERSON] повністю розрахувався за вартість нерухомого майна, а КПС « Вперед» передало [PERSON] предмет продажу- житловий будинок по [ADDRESS] Позивачем було сплачено грошову суму за житловий будинок. Договір був зареєстрований у Комунальному підприємстві «Синельниківському міжміському бюро технічної інвентаризації». Будинок перейшов у власність та користування позивача [PERSON]. З у рахуванням письмових доказів , досліджених судом - вбачається повне виконання договору, як з боку продавця, так і з боку покупця, тож є всі підстави для визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна № 115/Ф3 від 30 вересня 1996 року - дійсним, та визнання права приватної власності на житловий будинок розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, [ADDRESS], за [PERSON]. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Як встановлено судом, що підтверджується матеріалами справи- станом на момент судового розгляду відомості про КСП « Вперед» відсутні в Єдиному державному реєстрі підприємств, установ , організацій. Тобто, позивач позбавлений можливості укласти , відповідно до вимог Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року нотаріально посвідчений договір купівлі- продажу нерухомого майна і здійснити державну реєстрацію правочину. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим, для захисту прав позивача застосувати до спірних правовідносин ст.220 ЦК УРСР ( в ред.1963 року). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved