Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я Українипро визнання та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що 07 жовтня 2014 року його було прийнято на посаду першого проректора з науково - педагогічної роботи Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України. На цій посаді та основним місцем роботи він працював по 01 жовтня 2010 року, коли наказом Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України від 01 жовтня 2010 року № 117-о його було звільнено із займаної посади першого проректора з науково-педагогічної роботи та п. 1 ст. 40 КЗпІІ України у зв`язку зі скороченням посади першого проректора з науково-педагогічної роботи. Вважає, що звільнення його з посади першого проректора з науково-педагогічної роботи Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України проведено з порушенням вимог закону, оскільки його посаду можна було скоротити виключно за умови зменшення чисельності осіб, які навчаються за кожною освітньою програмою, більш ніж на 20 відсотків чисельності, визначеної на початок навчання за цією програмою. Однак зменшення чисельності студентів, які навчаються в університеті, більш ніж на 20 відсотків не було. Крім того, рішення про скорочення його посади ухвалено Вченою радою університету за пропозицією доц. [PERSON] , яка в подальшому була підтримана всіма присутніми членами Вченої ради університету, однак за дане рішення повинно бути подання керівника закладу вищої освіти. Також відповідачем не було виконано обов`язку щодо надання пропозицій для його працевлаштування відповідач належно не виконав, не запропонував йому всі вакантні посади, які були в подальшому з`явилися у відповідача. Посада, яка була йому запропонована обіймалася ним і не була вакантною. Також, необхідно відмітити, що на ім`я ректора ним було подано заяву про надання дозволу працювати на посаді професора кафедри хірургії №1 з урологією, малоінвазивною хірургією та нейрохірургією імені професора [PERSON] за погодинною оплатою праці за строковим і трудовим договором до 30 червня 2020 року. Того ж дня заява була погоджена завідувачем кафедри проф. [PERSON]. В подальшому вищевказана заява 27 вересня 2019 року була погоджена ректором Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України. Крім цього, відповідачем не було проведено консультацій з первинною профспілковою організацією Тернопільського національного медичного університету щодо запобігання звільненню відповідача. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати протиправним та скасувати накази Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України «Про внесення змін до штатного розпису» від 14 червня 2019 року № 319 та «Про звільнення з посади» від 01 жовтня 2019 року № 117-о; поновити [PERSON] на посаді першою проректора з науково-педагогічної роботи Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України; стягнути з відповідача на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. Представник Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я Україниподав відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що в нормі закону не йдеться про жодні обов`язки та умови формування штатного розпису. Крім того, скорочення посади відбулось за результатами другого наглядового аудиту системи управління якістю на відповідність вимогам міжнародного стандарту, проведеного 18.04.2019. Так, згідно з даним аудитом встановлено, що існує дублювання функцій першого проректора та проректора з науково-педагогічної роботи. При цьому позивач, надав до позову погодження власника - Міністерства охорони здоров`я на скорочення даної посади у зв`язку з вказаним дублюванням. Відтак, жодного порушення закону не вбачається. Також з протоколу засідання вченої ради № 8 від 04.06.2019 вбачається, що саме ректор [PERSON] брав участь в обговоренні даного питання та поставив на голосування пропозиції в тому числі щодо скорочення посади. Тому вказане твердження не відповідає фактичним обставинам справи. Позивач мотивує позов тим, що його звільнення відбулось із порушенням вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не запропонував всіх вакантних посад при звільненні. Разом із тим, вказана норма не передбачає обов`язку роботодавця пропонувати всі посади. Обов`язком є запропонувати посади, які мають відповідати за відповідною професією чи спеціальністю, з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Так, згідно з переліком вакантних посад та з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду позивача, позивачу була запропонована посада професора кафедри хірургії № 1 з урологією, малоінвазивною хірургією та нейрохірургією. Окрім наведеного, звільнення позивача відбулось за погодженням первинної профспілкової організації. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав, викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. Представником позивача подано відповідь на відзив в якому не погодився із запереченнями відповідача та зазначив, що відповідач не надав доказів зменшення чисельності осіб, які навчаються за кожною освітньою програмою, більше як на 20 відсотків чисельності, визначеної на початок навчання за цими програмами, скорочення посади першого проректора з науково-педагогічної роботи відбулося з порушенням вимог закону. Крім того, заклад вищої освіти мають право формувати та затверджувати власний штатний розпис відповідно до законодавства. Отже, відповідач зобов`язаний формувати власний штатний розпис у такий спосіб, який би не порушував права науково-педагогічних працівників, в тому числі і в частині збереження їх штатної чисельності. Також не надано подання ректора про скорочення посади у письмовій формі та його внесення на розгляд вченої ради та не запропоновано усіх вакантних посад. Відповідачі не подали заперечення на відповідь на відзив. При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до частини другої статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (далі - Конвенція № 158 від 22 червня 1982 року) щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено можливість покладання на роботодавця тягаря доведення наявності законної підстави для звільнення. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. 07 жовтня 2014 року [PERSON] було прийнято на посаду першого проректора з науково - педагогічної роботи Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, на підставі наказу № 114-о від 07.10.2014. Також з 03.09.2018 [PERSON] виконував роботу з погодинною оплатою праці до 240 год. на 2018-2019 навчальний рік на посаді професора кафедри хірургії №1 з урологією, малоінвазивною хірургією та нейрохірургією імені професора [PERSON]. , що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] . Як вбачається з протоколу №8 засідання Вченої ради ДВНЗ «Тернопільського державного медичного університету імені І. Я. Горбачевського» від 04.06.2019, було вирішено внести зміни до штатного розпису щодо скорочення посади першого проректора з науково-педагогічної роботи з подальшим звільненням першого проректора з науково - педагогічної роботи з посади. Листом Міністерство охорони здоров`я України №01.6/15060 від 10.06.2019 погодило внесення змін до штатного розпису Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я щодо скорочення посади першого проректора з науково-педагогічної роботи з подальшим звільнення проф. [PERSON] із займаної посади першого проректора з науково - педагогічної роботи. Відповідно до наказу Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я №319 від 14.06.2019 «Про внесення змін до штатного розпису, на підставі рішення вченої ради від 04.06.2019 (протокол №8) та погодження Міністерства охорони здоров`я України (лист від 10.06.2019 №01.6/15-60), скорочено посаду першого проректора з науково - педагогічної роботи з 01 вересня 2019 року; заступнику ректора з економічних питань [PERSON] внести відповідні зміни до штатного розпису; довести до відома першого проректора з науково-педагогічної роботи проф. [PERSON] , що відповідно до погодження Міністерства охорони здоровя України від 10.06.2019 №01.6/15-60 посада першого проректора з науково - педагогічної роботи буде скорочена; в зв`язку з скороченням посади першого проректора з науково-педагогічної роботи проф. [PERSON] про його звільнення не раніше, ніж через два місяці з моменту ознайомлення з даним наказом; проф. [PERSON] запропонувати посаду професора кафедри хірургії №1 з урологією, малоінвазивною хірургією та нейрохірургією імені професора [PERSON] ; відділ кадрів ознайомити проф. [PERSON] з даним наказом і підготувати відповідні документи; контроль за виконанням наказу покласти на проректора з науково-педагогічної роботи проф. [PERSON]. Судом встановлено, що Тернопільський національний медичний університет імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України заснований на державній формі власності і підпорядкований Міністерству охорони здоров`я України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про вищу освіту», заклади вищої освіти мають рівні права, що становлять зміст їх автономії та самоврядування, у тому числі мають право: формувати та затверджувати власний штатний розпис відповідно до законодавства. При зменшенні чисельності осіб, які навчаються за кожною освітньою програмою, у межах 20 відсотків чисельності, визначеної на початок навчання за цією програмою, штатна чисельність науково-педагогічних працівників не скорочується. Частиною 3 ст. 55 Закону України «Про вищу освічу» встановлено, що повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників закладів вищої освіти установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постанови КМ України від 14 червня 2000 № 963, посада першого проректора з науково-педагогічної роботи, яку обіймав [PERSON] , відноситься до посад науково - педагогічних працівників вищих навчальних закладів III-IV рівня акредитації. Таким чином посада першого проректора з науково-педагогічної роботи, яку обіймав [PERSON] , може бути скорочена за умови зменшення чисельності осіб, які навчаються за кожною освітньою програмою, у межах 20 відсотків чисельності, визначеної на початок навчання за цією програмою, Згідно листа №19/5491 від 19.11.2019 Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`яу 2019 році порівняно з 2018 роком не було зменшено чисельність осіб, які навчаються за кожною освітньою програмою, у межах 20 відсотків чисельності, визначеної на початок навчання за цією програмою. Відповідно до статей 14 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 від 22 червня 1982 року про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця (далі - Конвенція № 158 від 22 червня 1982 року), коли роботодавець планує провести звільнення з причин економічного, технічного, структурного або аналогічного плану, він, відповідно до національних законодавства й практики, якомога раніше повідомляє про те компетентний орган, надаючи йому відповідну інформацію, зокрема письмовий виклад підстав звільнення, відомості про кількість і категорії працівників, яких воно може торкнутися, та строк, протягом якого його намічено здійснити. Національні законодавство чи правила можуть обмежувати застосування параграфа 1 цієї статті випадками, коли чисельність працівників, яких планується звільнити, становить щонайменше певну кількість або процент працівників. За таких обставин, враховуючи, що доказів про зменшення чисельність осіб, які навчаються за кожною освітньою програмою, у межах 20 відсотків чисельності, визначеної на початок навчання за цією програмою відповідач не надав, суд приходить до висновку, що скорочення посади першого проректора з науково-педагогічної роботи, яку обіймав [PERSON] відбулося з порушенням п. 5 ч. 2 ст. 32 Закону України «Про вищу освіту», а тому слід визнати протиправним та скасувати наказ Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України «Про внесення змін до штатного розпису» від 14 червня 2019 року № 319. 22.08.2019 [PERSON] подав заяву про надання йому дозволу працювати на посаді професора кафедри хірургії №1 з урологією, малоінвазивною хірургією та нейрохірургією імені професора [PERSON] з погодинною оплатою праці з 02 вересня 2019 року за строковим трудовим договором до 30 червня 2020 року. Вказана заява була задоволена ректором відповідача 27.09.2019. 01.10.2019 [PERSON] подав заяву в якій відмовився від запропонованої посади професора кафедри хірургії №1 з урологією, малоінвазивною хірургією та нейрохірургією імені професора [PERSON] на повну ставку. Відповідно до протоколу №36 (57/19) від 01 жовтня 2019 року, первинна профспілкова організація ТНМУ дала згоду на звільнення з посади першого проректора з науково - педагогічної роботи [PERSON] Наказом Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я №117-о від 01 жовтня 2019 року, [PERSON] звільнено 01 жовтня 2019 року з посади першого проректора з науково - педагогічної роботи у зв`язку з скороченням посади, на підставі п. 1.ст. 40 КЗпП України. Суд зазначає, що у разі скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і працівласник зобов`язаний дотримуватися вимог ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 43, 492 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, зазначено, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. У висновку, викладеному в постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 та постанова від 18.10.2017 р. у справі №6-1723цс17, зазначено, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Суд зазначає, що [PERSON] закінчив Тернопільський медичний інститут ім. академіка І. Я. Горбачевського за спеціальністю лікувальна справа, присвоєно науковий ступінь кандидата та доктора медичних наук зі спеціальності хірургія та вчене звання професора кафедри. Як вбачається з переліку ставок з 14 червня 2019 року по 01 жовтня 2019 року у Тернопільському національному медичному університеті імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я було наявні посади, для прикладу професорсько-викладацького складу, які би виконувати позивач на кафедрі загальної хірургії, кафедрі хірургії №1 з урологією, малоінвазивною хірургією та нейрохірургією імені професора [PERSON]. , кафедра оперативної хірургії та клінічної анатомії, кафедра громадського здоров`я та управління охорони здоров`я, кафедра хірургії №2, кафедра хірургії ФПО. Таким чином відповідачем не було запропоновано позивачу усі вакантні посади, які відповідали його освіті та фаху, що є порушення статті 49-2 КЗпП України, оскільки відповідач не виконав обов`язку ознайомити працівника, який звільняється, з усіма вакансіями на підприємстві, зокрема, не повідомив про наявність вакантних посад. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено порушення ст. 49-2 КЗпП України, суд вважає, що слід визнати протиправним та скасувати наказ Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України «Про звільнення з посади» від 01 жовтня 2019 року №117 - о та поновити [PERSON] на посаді першою проректора з науково - педагогічної роботи Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України. Щодо стягнення коштів за час вимушеного прогулу суд зазначає таке. Відповідно до статті 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16. П. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» постановлено, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи при цьому суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), пунктом 2 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Відповідно до довідок №07/5458 від 15.11.2019 та №07/1175 від 25.02.2020 Тернопільського національного медичного університету імені І. Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я, [PERSON] виплачено заробітну плату, і його середньоденна заробітна плата становить 844,59 грн. Загальна кількість робочих днів становить за період з 02 жовтня 2019 року по 14 травня 2020 року, включно складає 154 дні. Як вказано в вище зазначеному порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, а середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 130 066,86 грн. відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу (середньоденна заробітна плата 844,59 грн. х 154 робочих дні = 130 066,86 грн.). За таких обставин, суд вважає, що права та інтереси позивача були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом стягнення з Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України на користь [PERSON] середньомісячну зарплату за час вимушеного прогулу в розмірі 130 066,86 грн. з відрахуванням до бюджету усіх податків та зборів. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 768,40 за вимоги немайнового характеру та 1300,66 грн. за вимоги про стягнення середньомісячну зарплату за час вимушеного прогулу. Відповідно п. 2, 4 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Тому суду вважає, що слід рішення суду допустити до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved