Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина - [PERSON] [INFO], аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання їх дітей не надає. Неповнолітні діти повністю перебувають на її утриманні, однак її коштів не вистачає. У зв'язку з цим, вона була змушена звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з'явилася, у відповідності до вимог частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, у відповідності до вимог частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, які не з'явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Відповідно до статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 30 травня 2016 року було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 10 червня 2016 року (а.с.11). З копій свідоцтв про народження серії 1-ГЮ №079825 та серії І-ГЮ №198549 (а.с.9,10) вбачається, що батьком дітей: сина [PERSON] [INFO] та сина - [PERSON] [INFO], є відповідач [PERSON]. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 01 серпня 2015 року (а.с.13) вбачається, що неповнолітні діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] перебують на вихованні та матеріальному утриманні матері [PERSON] Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказана норма Закону передбачає, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Тому, беручи до уваги те, що батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти до досягнення повноліття кожною дитиною. Згідно частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір слід стягнути із відповідача [PERSON].

Outcome: approved