Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.05.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем і проживала разом з ним до 28.06.2013 року. Від цього шлюбу у них є дитина -[PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова шлюб між ними розірвано. Зазначає, що з часу розірвання шлюбу і по час цей час відповідач бачив доньку 2 рази. [PERSON] систематично ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя. Стверджує, що всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та пітримки з боку відповідача, дитина знаходиться на повному її утриманні. Просить на підставі ст. 164 Сімейного кодексу України позов задоволити. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 03.04.2018 року відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 22.05.2018 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 20.06.2018 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті на 09.07.2018 року. Відповідач [PERSON] двічі 20.06.2018 року, 09.07.2018 року в засідання суду не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, заяв про розгляд справи у його відсутності, про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у строк, встановлений ЦПК України, до суду не подав, а тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області - Коциба Р.Б. в судове засідання не з'явився. 27.06.2018 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задоволити. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини ( ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 09.10.2013 року. Матір'ю [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 10). Згідно з висновком органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO] № 36-599 від 14.02.2018 року, орган опіки та піклування - Шевченківська районна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. (а.с. 12). Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Допитана в якості свідка [PERSON] повідомила, що вона є хрещеною матірю малолітньої [PERSON] [PERSON] систематично ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться дитиною взагалі. Зазначила про те, що за чотири роки вона жодного разу не бачила його на дні народження в дитини. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є сусідкою і подругою батьків позивача, спілкується з нею майже щодня. Вона бачила відповідача два рази: на їхньому з позивачкою весіллі та на хрестинах [PERSON] Стверджує, що [PERSON] не допомагає матеріально і не приймає жодної участі у вихованні дитини. Аналогічні показам [PERSON] дала свідок [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу з донькою не спілкується, матеріально її не утримує, заходів до спілкування та турботи не приймає. В судовому засіданні також встановлено та матеріалами справи підтверджено (а.с. 13, 20-23), що вихованням та утриманням неповнолітньої [PERSON] займається мама - [PERSON] Проте, держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача реальних і об'єктивних перешкод для спілкування з дитиною при його бажанні. [PERSON] не вживав заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не звертався в правоохоронні органи для встановлення її місця проживання, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування. Відповідач не звертався до матері дитини з пропозицією надання дитини матеріальної допомоги. Такі обставини свідчать про його не бажання брати участь у вихованні дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності суд вважає, що відповідача, який без поважних на те причин не виявляє щодо власної дитини батьківського піклування, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини: не цікавиться її розвитком, здоров'ям, життям та потребами, слід позбавити батьківських прав. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved