Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з 28.08.2015 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені з січня 2019 року, сторони не ведуть спільне господарство, мешкають окремо. Тому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити позивачу дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного рішення не заперечує (а.с.35). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (а.с. 38-39, 41-42), про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до положень ст.280 ЦПК України. 26 лютого 2020 року судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 28 серпня 2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1321 (а.с. 23). Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені з січня 2019 року, сторони не ведуть спільне господарство, мешкають окремо, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, а тому шлюб між сторонами слід розірвати та відновити позивачу дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved