Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, через що між ними виникають непорозуміння, припинилися шлюбні стосунки, їх шлюб носить формальний характер, примирення між ними не буде, а тому вважає, що подальше збереження сімї неможливе. Відповідач не приймає участі у вихованні та догляді доньки [PERSON], [INFO], а тому, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та визначити місце проживання дитини із нею. У судове засідання позивач не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає підстави суду визнати його неявку неявкою без поважних причин та дає можливість суду слухати справу у його відсутності з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 24.10.2013 р., про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ИД № 103169, видане 24.10.2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1948. Від даного шлюбу у сторін є дитина [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД № 191036, виданого 24.04.2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 25. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З роз'яснень, даних у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони не змогли створити міцної сімї, вони люди різних поглядів на життя, між ними припинені шлюбні стосунки. Примирення і збереження сімї неможливе. Проаналізувавши докази в їх сукупності, суд вважає, що подальше збереження сімї суперечитиме інтересам сторін спору, а тому, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до\~ст. 141 Сімейного Кодексу України\~мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач життям дитини не цікавиться та не приймає участі в її вихованні та утриманні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Підволочиської РДА Тернопільської області щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO],від 10.01.2017 р., вбачається, що орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO]. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матірю підлягають до задоволення, оскільки це відповідає інтересам дитини, позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати понесені при подачі позову.

Outcome: approved