Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» мотивувало позов тим, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS] та є споживачами теплової енергії, що надається КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», але в зв`язку з тим, що вони вчасно не розраховувались за надані послуги, з травня 2012 року по січень 2017 року виник борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання в сумі 113 094,15 грн. За весь час прострочення сплати платежів нараховані інфляційні в розмірі 12 029,46 грн. та 3% річних в розмірі 1 567,08 грн. Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно 26 690 грн. грн., а також судовий збір. В судовому засіданні представник позивача Савоткіна К.С. позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, надала письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав письмові заперечення. Наголосив, що між ним та КП «Вінницяміськтеплоенерго» не виникло жодних правовідносин, оскільки договір про надання послуг з централізованого теплопостачання відсутній, і фактично теплом від КП «Вінницяміськтеплоенерго» його квартира не забезпечується, оскільки ще в 2008 році він встановив індивідуальне опалення і сплачує плату по субсидії. Також вважає безпідставним нарахування інфляційних та 3% річних, а до решти вимог позивача просив застосувати строк позовної давності (а.с. 33-35, 49). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, через відповідача [PERSON] надала заяву, згідно якої просила розглядати справу у її відсутність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи відповідають зобов`язальні правовідносини, що склались між сторонами в сфері житлово-комунальних послуг, тому при обґрунтуванні рішення суд застосовує норми Житлового кодексу Української РСР та норми ЦК України. Відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], площа опалення 59,9 кв.м. (а.с. 4). Між КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» і відповідачами [PERSON], [PERSON] договір про надання споживачеві (наймачеві, власнику) та членам його сім`ї послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладений не був. В судовому засіданні було встановлено і підтверджено поясненнями відповідача, що квартира [ADDRESS] була самовільно, без належних проектів та дозволів відключена від системи централізованого опалення та постачання гарячої води в 2007-2008 роках. Заперечуючи проти вимог позивача відповідач [PERSON] зазначив, що між ним та КП «Вінницяміськтеплоенерго» не виникло цивільно-правових відносин, оскільки послуг з теплопостачання він не отримує, а договір про надання послуг він не підписував. Разом з тим, питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових житлових будинках регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4. Відповідно до п. п. 24 - 28 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. При проектуванні будинку закладається централізоване теплопостачання, згідно з вимогами державних будівельних норм з питань влаштування систем опалення - всі стояки та внутрішні розподільчі мережі при проектуванні гідравлічно ув'язані для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку і будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від'єднання від системи централізованого опалення) порушує права інших мешканців. Саме тому самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води заборонено. Крім того, система опалення відноситься до сантехнічного обладнання і належить мешканцям на праві спільної сумісної власності, якщо вона обслуговує більше однієї квартири. Зміна системи опалення порушує права інших співвласників. Отже, запровадження права споживача на відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води можливе лише за умови комплексного урахування технічних, економічних та правових аспектів вирішення цього питання. Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання відключення від мереж централізованого опалення відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування, які мають сприяти оптимальному розвитку систем теплопостачання на відповідній території. Оскільки відповідачами не надано належних доказів про надання їм необхідних дозволів на відключення їх квартири від системи централізованого опалення та гарячого водопостачання, послуги відповідачами приймалися, суд вважає, що між сторонами існують правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг (п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Обставини щодо наявності між КП «Вінницяміськтеплоенерго» та [PERSON], [PERSON] правовідносин з приводу надання послуг і споживання теплової енергії також встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.08.2012 року, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області, тому в силу ст. 61 ЦК України не підлягають доказуванню. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної і гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутриання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з травня 2012 року до січня 2017 року заборгованість [PERSON], [PERSON] по опаленню становить 13 094,15 грн., 3% річних за період з січня 2014 року до січня 2017 року включно - 1567,08 грн., сума втрат від інфляції за цей період - 12 029,46 грн. (а.с. 7,8). Суд вважає, що сума боргу підлягає частковому стягненню з відповідачів. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В ході розгляду справи відповідачем [PERSON] було заявлено про застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Представник позивача заперечила і повідомила, що строк позовної давності переривався в зв`язку з тим, що 17.08.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області був виданий судовий наказ про стягнення на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» боргу із [PERSON], [PERSON] в сумі 16 912,96 грн. Суд вважає, що заява про застосування позовної давності підлягає задоволенню. Судовий наказ - це особлива форма судового рішення, а ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2015 року судовий наказ від 17.08.2015 року № 127/18349/15-ц був скасований, оскільки відсутній договір про надання послуг з централізованого теплопостачання, тому справа підлягала розгляду в порядку позовного провадження. Оскільки звернення до суду здійснено не в спосіб, зазначений в розділі ІІ Цивільного процесуального кодексу України, то таке звернення з заявою про видачу судового наказу не перериває строку позовної давності. Таким чином, заборгованість за послуги з теплопостачання слід стягнути за 3-річний період: з січня 2014 року до січня 2017 року включно в розмірі 9 934,77 грн. (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених в ч. 2 ст. 625 УК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Верховним Судом України неодноразово висловлювалась правова позиція щодо необхідності стягнення нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, зокрема від 30.10.2013 р. № 6-59цс13, від 16.12.2015 р. № 6-2023цс15, в яких також зазначено, що навіть за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України. За таких обставин з боржників слід стягнути на користь позивача суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Позивачем наданий розрахунок сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 8), проте суд вважає, що розрахунок є неправильним, оскільки позивачем взята до уваги заборгованість, яка виникла станом на січень 2014 року в сумі 13 959,90 грн., і нарахування 3% річних та інфляції здійснювалось не лише на поточну заборгованість, але і на борг за минулий період за наростаючим підсумком. Суд вважає, що нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, слід здійснювати на щомісячну поточну заборгованість, а не на борг за попередній період, тому, з врахуванням інформації щодо індексу інфляції, опублікованої в газеті «Урядовий кур`єр», сума інфляційних втрат становить 184,88 грн. за період з січня 2014 року до січня 2017 року, а 3 % річних - 23,52 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідачів солідарно слід стягнути на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги в сумі 9 934,77 грн., втрати від інфляції в сумі 184,88 грн., 3% річних - 24,52 грн., а всього 10 144,17 грн. Оскільки позивачем при подачі позову до суду були понесені витрати на оплату судового збору - 1600 грн. (а.с. 1), проте позовні вимоги задоволені частково (на 38%), відповідно до ст. 88 ЦПК України сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках пропорційно до задоволених вимог, по 304 грн. з кожного (1600 грн.?38?100=608 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: approved