Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що 29.12.2011 року його дід [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів йому все належне останньому майно, [INFO] [PERSON] помер, після смерті діда залишилось нерухоме майно, в т.ч і земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,260 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 03.04.2001 року серії [NUMBER], у встановлений законом строк заявник прийняв спадщину після смерті діда, але в оформленні спадкових прав на вказану земельну ділянку йому нотаріусом відмовлено, оскільки в державному акті на право приватної власності на землю невірно записано прізвище та по-батькові спадкодавця: зазначено «[PERSON]» замість «[PERSON]» та «[PERSON]» замість «[PERSON]». Заявник просить суд встановити факт належності його діду [PERSON] державного акту серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,260 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. В суді заявник підтримав заяву в повному обсязі. За ухвалою суду від 28.03.2016 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено Михайлівську сільську раду Білоцерківського району Київської області. Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення заявника, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який проживав та був зареєстрований по [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва про його смерть та копією довідки Михайлівської сільської ради . Згідно вказаної довідки, разом зі спадкодавцем на день його смерті за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON]. З матеріалів спадкової справи № 175/2013, копію якої надано на запит суду Узинською міською державною нотаріальною конторою Київської області, вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся до нотаріуса 13.08.2013 року [PERSON]. За ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. А згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За положеннями ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець 29.12.2011 року склав заповіт, згідно якого заповів все належне йому майно внуку [PERSON], що слідує з копії цього заповіту, який було посвідчено секретарем Михайлівської сільської ради Білоцерківського району, зареєстровано в реєстрі за № 108. Як вказано вище, спадкоємець [PERSON] у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті діда. Дружина спадкодавця [PERSON] подала заяву 13.08.2013 року про відмову від спадщини, що вбачається з матеріалів спадкової справи. За ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні також встановлено, що до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 3,260 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Михайлівської сільської ради Білоцерківського району, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 03.04.2001 року за № 70. Наведене стверджується копією цього державного акту. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.03.2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку через невідповідність прізвища та по- батькові померлого у свідоцтві про смерть та правоустановчому документі, а саме: в свідоцтві про смерть зазначено -[PERSON], в державному акті -[PERSON]. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Як роз'яснено в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. З матеріалів справи вбачається, що в свідоцтві про народження спадкодавця його прізвище зазначено -[PERSON], по -батькові -[PERSON], тоді як в державному акті на право приватної власності на землю було допущено помилку в написанні його прізвища -[PERSON] та по- батькові -[PERSON]. Той факт, що зазначений державний акт належить саме спадкодавцю, підтверджується також тим, що в державному акті вказано адресу місця проживання власника земельної ділянки: с. Михайлівка Білоцерківського району, згідно довідки Михайлівської сільської ради померлий [PERSON] проживав в [ADDRESS]. Відповідно до ст.125 ЗК України / в редакції, яка діяла на дату видачі державного акта/ право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Як вказано вище в рішенні, в державному акті допущено помилку при написанні прізвища та по батькові власника земельної ділянки. Так, доволі часто власники земельних ділянок та їх спадкоємці стикаються з проблемами, пов'язаними із виявленням помилок у виданих державних актах на право власності на земельну ділянку. Згідно приписів діючого законодавства, помилки у землевпорядних документах поділяють на дві групи: технічні; орфографічні. Технічні помилки - це, зокрема, неправильно зазначена конфігурація земельної ділянки або вказані невідповідні суміжні землевласники, в той час як орфографічними помилками є неправильне написання прізвища, ім'я або по-батькові власника. Процедура виправлення помилок була чітко визначена в Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою наказом від 22.06.2009 р.№ 325 Державного комітету України із земельних ресурсів, який зареєстровано в Мінюсті України 06.08.2009 року за № 735/16751. П.п. 4.4 -4.6 Інструкції було передбачено, що у разі виявлення у виданому державному акті орфографічних або технічних помилок землевласником (землекористувачем) такий землевласник (землекористувач) звертається до відповідного територіального органу Держкомзему із заявою (клопотанням) про видачу нового державного акта. При видачі нового державного акта державний акт, у якому було допущено помилку, повертається до відповідного територіального органу Держкомзему і вважається зіпсованим. Але ця Інструкція втратила чинність з 15.10.2013 року, інший нормативно-правовий акт, який визначав би порядок виправлення вказаних вище помилок, на даний час відсутній, оскільки законодавчо змінена процедура оформлення права власності на земельні ділянки згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», крім того, ці помилки виявлено після смерті власника земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження -це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. А тому встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу на земельну ділянку має значення для оформлення спадщини за заповітом заявником. Отже, суд вважає за можливе встановити факт належності [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який було помилково оформлено на ім'я [PERSON].

Outcome: approved