Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю "АТП-15307" звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми виплаченого відшкодування. В обґрунтування позову зазначає, що 9 березня 2013 року приблизно о 12 год. 40 хв. на території Світловодського району Кіровоградської області на залізничному переїзді «20 кілометр» мала місце дорожньо-транспортна пригода, а саме: зіткнення автобусу «Mersedes Benz 310 D» з реєстраційним номером ВІ 4305 АА під керуванням відповідача [PERSON] та диспетчерського тепловозу ЧМЕЗ-3188, в результаті якої (ДТП) пасажири вказаного вище автобуса [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], отримали тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, від яких загинули на місці пригоди. Вироком від 24.01.2014 року Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області по справі за № 401/2230/13-к відповідача [PERSON] визнано винним по вказаному вище епізоду та призначено покарання за ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 8 років із позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 травня 2014 року вказаний вище вирок районного суду щодо [PERSON] в частині кримінально-правової кваліфікації та міри призначеного покарання залишено без змін. В подальшому, беручи до уваги ті обставини, що відповідач [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ТОВ «АТП-15307» (працював водієм автотранспортних засобів 3-го класу згідно наказу за № 145/к від 05.10.2012 року «По особовому складу»), вироком суду визнаний винним у скоєнні ДТП, а автобус в момент ДТП знаходився у користуванні ТОВ «АТП-15307» на підставі договору позички, Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням від 6 жовтня 2014 року по справі за № 401/2461/14-ц стягнув із ТОВ «АТП-15307» на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (діти загиблої у ДТП [PERSON]), а також на користь [PERSON] та [PERSON] (діти загиблої у ДТП гр.. [PERSON]) по 30\~000 грн. на кожного з позивачів у відшкодування моральної коди, завданої позивачам загибеллю у ДТП їхніх матерів. Тобто усього із ТОВ «АТП-15307» стягнуто у відшкодування моральної шкоди 150\~000 грн. Вказане рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2014 року набрало законної сили, на його виконання позивач ТОВ «АТП-15307» 6 жовтня 2014 року сплатив [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у відшкодування моральної шкоди по 30\~000 грн. кожному, тобто усього 150\~000 грн., за видатковими ордерами від 06.10.2014 року за № № 288 292 відповідно. Після відшкодування присудженої шкоди позивач звернувся до відповідача [PERSON] з листом від 17.04.2015 року, в якому повідомив про здійснення відшкодування з наданням підтверджуючих документів та просив фактичного завдавача шкоди провести з підприємством відповідні розрахунки. Однак, [PERSON], отримавши вказаний лист, розрахунки із ТОВ «АТП-15307» не провів, на вказане звернення взагалі не відреагував. В правове обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на положення ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, абзац 5 п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Крім того, позивач реалізував право збільшити розмір позовних вимог, звернувшись до суду із відповідною письмовою заявою. Вказану заяву мотивував тим, що, нараховуючи та виплачуючи гр.. [PERSON], гр.. [PERSON], гр.. [PERSON], гр. [PERSON] та гр.. [PERSON] грошові кошти як присуджене судом відшкодування моральної шкоди, згідно норм Податкового кодексу України як податковий агент у спірних правовідносинах позивач на суму вказаного відшкодування нарахував та сплатив до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 24\~282 грн. згідно платіжного доручення за № 1285 від 29.10.2014 року. Остаточно позивач просив суд стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 174\~282 грн.. та 2\~614 грн. 23 коп. сплаченого судового збору. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву, згідно якої підтримує в повному обсязі заявлені позовні вимоги, просить суд справу слухати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Згідно\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним\~\~причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд\~\~вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст. ст.\~224,\~225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 9 березня 2013 року приблизно о 12 год. 40 хв. на території Світловодського району Кіровоградської області на залізничному переїзді «20 кілометр», розташованого в районі 8-го пікету 19-го кілометру перегону станція Недогарки станція Світловодськ Південної залізниці, район 1-го кілометру автошляху Т-17-03 Світловодськ Недогарки, мала місце дорожньо-транспортна пригода, а саме: зіткнення автобусу «Mersedes Benz 310 D» з реєстраційним номером ВІ 4305 АА під керуванням відповідача [PERSON] та диспетчерського тепловозу ЧМЕЗ-3188. В результаті зазначеної вище ДТП пасажири вказаного вище автобуса [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], отримали тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя в момент їх спричинення, від яких загинули на місці пригоди. На момент зазначеної ДТП відповідач [PERSON] знаходився у трудових відносинах із позивачем ТОВ «АТП-15307». На підставі заяви відповідача [PERSON] останнього згідно наказу за № 145/к від 05.10.2012 року «По особовому складу» за підписом директора ТОВ «АТП-15307» прийнято на роботу водієм автотранспортних засобів 3-го класу. Наказом директора ТОВ «АТП-15307» від 27.12.2012 року за № 8 «Про закріплення водіїв ТОВ «АТП-15307» за маршрутами на І квартал 2013 року» водія [PERSON], тобто відповідача, закріплено на І квартал 2013 року за маршрутом «Кременчук-Світловодськ», автобус Мерседес із реєстраційним номером ВІ 4305 АА, гаражний номер 262. На момент зазначеної ДТП водій [PERSON] здійснював перевезення пасажирів по маршруту «Кременчук-Світловодськ» із міста Світловодська, керуючи автобусом Mersedes Benz 310 D з реєстраційним номером ВІ 4305 АА згідно дорожнього листа позивача ТОВ «АТП-15307» від 9 березня 2013 року. Вироком від 24.01.2014 року Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області по справі за № 401/2230/13-к відповідача [PERSON] визнано винним по вказаному вище епізоду та призначено покарання за ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком 8 років із позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 9 березня 2013 року, тобто з моменту його затримання. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 27 травня 2014 року вказаний вище вирок районного суду щодо [PERSON] в частині кримінально-правової кваліфікації та міри призначеного покарання залишено без змін, тобто вирок районного суду набрав законної сили. При розгляді вказаного кримінального провадження судами встановлено, що дії водія [PERSON] не відповідали вимогам п. п. 1.5, 2.3 «б» і «д», 10.1, 20.2, 20.3, 20.5 «в» і «г» Правил дорожнього руху. В подальшому, беручи до уваги вказаний вище вирок щодо [PERSON], Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням від 6 жовтня 2014 року по справі за № 401/2461/14-ц стягнув із ТОВ «АТП-15307» на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (діти загиблої у ДТП [PERSON]), а також на користь [PERSON] та [PERSON] (діти загиблої у ДТП гр.. [PERSON]) по 30\~000 грн. на кожного з позивачів у відшкодування моральної коди, завданої позивачам загибеллю у ДТП їхніх матерів. Тобто усього із ТОВ «АТП-15307» стягнуто у відшкодування моральної шкоди 150\~000 грн. Вказане вище рішення районного суду мотивовано тим, що водій [PERSON] на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ТОВ «АТП-15307», вироком суду визнаний винним у скоєнні ДТП, а автобус знаходився у користуванні ТОВ «АТП-15307». Зазначене рішення районного суду набрало законної сили. У розгляді вказаної цивільної справи [PERSON] брав участь, маючи процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. На виконання вказаного вище рішення районного суду ТОВ «АТП-15307» 6 жовтня 2014 року сплатило [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у відшкодування моральної шкоди по 30\~000 грн. кожному, тобто усього 150\~000 грн., за видатковими ордерами від 06.10.2014 року за № № 288 292 відповідно. Сплата ТОВ «АТП-15307» вказаних сум на користь зазначених осіб підтверджується також їх письмовою заявою від 6 жовтня 2014 року до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, в якій вони просять не видавати виконавчі листи. Згідно положень Податкового кодексу України ТОВ «АТП-15307» як податковий агент у правовідносинах із гр.. [PERSON], гр.. [PERSON], гр.. [PERSON], гр. [PERSON] та гр.. [PERSON] по сплаті відшкодування моральної шкоди у сумі 30\~000 грн. кожному (усього 150\~000 грн.) згідно рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 жовтня 2014 року по справі за № 401/2461/14-ц у звязку з виплатою вказаного відшкодування нарахувало та сплатило до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 24\~282 грн., що підтверджується платіжним дорученням за № 1285 від 29.10.2014 року. Як передбачено ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З положень п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України слідує, що завдання шкоди діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, є випадком повної матеріальної відповідальності працівника. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці 5 п. 6 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказав, що фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, після відшкодування присудженої судом шкоди ТОВ «АТП-15307» звернулось до відповідача [PERSON] з листом від 17.04.2015 року, в якому повідомило про здійснення відшкодування з наданням підтверджуючих документів та просило фактичного завдавача шкоди провести з підприємством відповідні розрахунки. Вказаний лист позивача отримано 23 квітня 2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Однак, відповідач [PERSON] розрахунки із ТОВ «АТП-15307» не провів, на вказаний вище лист взагалі не відреагував. Тобто, відповідач [PERSON] порушив права позивача, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. При зверненні до суду із позовною заявою та із заявою про збільшення розміру позовних вимог позивач сплатив судовий збір у загальному розмірі 2\~614 грн. 23 коп., який підлягає присудженню на його користь із відповідача за правилами ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved