Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , та просить суд визнати договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , виконаним, визнавши, що квартира належить їй на праві особистої приватної власності та скасувати в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону на відчуження вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначила, що з 09 вересня 1989 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] 28 травня 1997 року вона за особисті кошти придбала у [PERSON] , [PERSON] [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , право власності зареєструвала в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Продаж квартири було здійснено за 8280,00 грн., з яких 5520,00 грн. продавці отримали до підписання договору, а залишок 2760,00 грн. зобов`язувалась виплатити з урахуванням коефіцієнту інфляції протягом 4 місяців до 28 вересня 1997 року. За умовами договору купівлі-продажу, квартира повинна була перейти у її власність з моменту повного розрахунку з продавцями. Вказаний залишок коштів вона сплатила продавцям та повністю з ними розрахувалась, однак коли у зв`язку зі зміною місця проживання вона звернулась до нотаріуса з вимогою щодо посвідчення договору, отримала відмову через відсутність документів, що підтверджують повний розрахунок з продавцями та перехід права власності на квартиру до покупця. Крім того квартира перебуває під забороною відчуження, що накладений Першою криворізькою державною нотаріальною конторою 31.08.2006 р. Тому з метою захисту майнових право просить задовольнити заявлені вимоги. Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову визнали. Відповідач [PERSON] зазначила, що вони продали позивачу квартиру [ADDRESS] та отримали кошти за неї. Її чоловік [PERSON] також приймав участь в продажі квартири, однак не може брати участь у справі, оскільки [INFO] помер, перед смертю відчужив належне йому майно їй та дітям. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено\~судом,\~на підставі\~договору купівлі-продажу,\~укладеного 28\~травня 1997\~року між\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , як продавцями з однієї сторони та [PERSON] , як покупцем з іншої сторони, остання придбала трикімнатну квартиру в дев`ятиповерховому будинку А9 житловою площею 38,50 кв.м., загальною площею 64,78 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10 копія договору). Право власності на квартиру зареєстровано за [PERSON] в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке міське бюро технічної інвентаризації», про що 02 липня 1997 р. видано реєстраційне посвідчення (а.с. 11 копія посвідчення). При зверненні до нотаріуса із заявою про посвідчення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 червня 2019 року приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В., у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують повний розрахунок з продавцями та перехід права власності на квартиру до покупця. Крім того, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищевказана квартира перебуває під забороною відчуження, яка була зареєстрована 31 серпня 2006 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі вищезазначеного договору (а.с. 14 копія постанови). Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно п.1 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абз. 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, яки виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір був фактично укладений у 1997 році, тому до правовідносин, що виникли слід застосовувати ЦК України в редакції, яка діяла з 1963 року (далі ЦК УРСР). Пунктом 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, визначено, що правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно зі ст. 71 ЦК УРСР зальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін (ст. 75 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Частиною 1 ст. 80 ЦК УРСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові (ч. 2 ст. 80 ЦК УРСР). Так, позивачем не дотримано строк позовної давності з урахування часу виникнення спірних правовідносин (договір купівлі-продажу квартири укладено між сторонами 28 травня 1997 року), оскільки [PERSON] звернулася до суду в липні 2019 року, тобто з пропуском встановленого статтею 71 ЦК УРСР строку позовної давності. Однак позивачем заявлено клопотання про поновлення такого строку із зазначенням поважності причин пропуску, тому на підставі викладеного суд вважає необхідним поновити строк позовної давності звернення до суду за захистом невизнаного права. Згідно зі статтею 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК УРСР). Разом з тим, пунктом 3 договору укладеного 28 травня 1997 року та посвідченого приватним\~нотаріусом Криворізького\~міського нотаріального\~округу Алтаповим\~В.В., сторони узгодили, що квартира переходить у власність покупця [PERSON] з моменту повного розрахунку з продавцями, який повинен відбутися до 28 вересня 1997 р. Частинами третьою, четвертою статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин першої, четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В матеріалах справи наявні заяви продавців спірної квартири щодо повного розрахунку з ними покупцем квартири, позивачем по справі, тому враховуючи викладене, суд вважає вимоги в цій частині доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України (роз`яснення пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Отже, до спірних правовідносин щодо нерухомого майна, яке набуто подружжям до 01 січня 2004 року необхідно застосовувати норми КпШС України. Відповідно до\~статті 22\~КпШС України, який\~був чинним\~до 01\~січня 2004\~року, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України). Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. (постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року по справі № 750/7850/16-ц, від 26 вересня 2019 року по справі №643/4160/16-ц). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Враховуючи заяву відповідача [PERSON] про визнання позову, відповідно до якої кошти, за які придбана квартира, були подаровані позивачу особисто їй батьком, аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Відповідно до статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон від 01.07.2004 № 1952-IV) державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Абзацом 1 частини другої статті 26 Закону від 01.07.2004 № 1952-IV встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на спірну квартиру Першою криворізькою державною нотаріальною конторою 31.08.2006 р. накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі договору купівлі-продажу з розстрочкою від 28.05.1997 р. Враховуючи визнання судом виконаним договору купівлі-продажу від 28.05.1997 р. в частині повного розрахунку з відповідачами, наявність їх заяв про визнання заявлених вимог, з метою захисту майнових прав [PERSON] , як власника житлового приміщення. суд вважає необхідним скасувати запис про обтяження нерухомого майна. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved