Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Згідно з поданою заявою заявлено вимогу про видачу обмежувального припису, відносно [PERSON] у виді наступних заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство на строк 6 (шість) місяців, встановив наступні заборони: -заборонити наближатися на відстань до 500 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за наступними адресами: [ADDRESS] (Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №64» Дніпровської міської ради); м. Дніпро, вул. Чернігівська, 192-а (адреси проживання [PERSON] ); [ADDRESS] ; -особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; -вести листування,\~ телефонні переговори з [PERSON] та [PERSON] або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Подана заява обґрунтована тим, що заявник перебувала у шлюбі з [PERSON] з 2016 по 2018 р.р., але через агресивну поведінку чоловіка та часті випадки домашнього насилля по відношенню до неї та дітей вона подала позовну заяву про розірвання шлюбу. У вересні 2018 р. шлюб було розірвано, та спільно вони не проживають з травня 2018 р., але насильство над нею та її сім`єю не припинилося. [PERSON] чоловік почав переслідувати заявника та її неповнолітню доньку [PERSON] , 2006 р.н. (донька від першого шлюбу заявника), останню він неодноразово очікував біля школи, погрожував, нецензурно висловлювався на її адресу у присутності її однокласників. Також погрожував забрати спільну дитину [PERSON] , 2016 р.н., неодноразово були погрози фізичною розправою по телефону, неодноразово писав нецензурні погрози на заборі бабусі заявника. Як зазначається у заяві про видачу обмежувального припису, після розірвання шлюбу колишній чоловік декілька разів скоював на заявника напади та по факту цих нападів вона писала заяви до Амур-Нижньодніпровського ВП ГУНП; відомості за трьома заявами внесені до ЄРДР. Заявник також вказує, щоз малолітнім [PERSON] працювала психолог [PERSON] і надала звіт з оцінкою психологічного стану [PERSON] , в якому зауважила, що дитина є потерпілою від психологічного насилля, також надала рекомендації стосовно виводу дитини із психотравми. В серпні 2020 р. заявник зверталася до КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» та у процесі діагностування дитини було встановлено, що дитина має глибоку психотравму, яка у подальшому може стати на заваді нормальному гармонійному розвитку. Фактично дитина була визнана потерпілою від домашнього насилля. У рекомендаціях, що були надані спеціалістами КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги», практичним психологом [PERSON] та соціальним педагогом [PERSON] , окрім іншого, були надані рекомендації обмежити спілкування хлопчика з батьком [PERSON] через небезпеку травматизації дитячого психоемоційного стану. Деякий час [PERSON] не турбував заявника та її родину, не цікавився сином взагалі, втім, з 24.12.2020 р. він знову почав приїжджати та створювати конфлікти і сварки, чим знову почав психологічно тиснути на заявника та її родину. 06.01.2021 р. [PERSON] приїхав до сина та вчинив сварку у присутності дітей, кричав та нецензурно висловлювався у бік заявника та її матері [PERSON] . Поведінка його була вкрай агресивна. Того ж дня заявник написала заяву до Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області, де просила надати терміновий заборонний припис, але її заяву проігнорували. Так сталося, що через психо-емоційне перенавантаження малолітній [PERSON] знову згадав всі психотравмуючі події, пов`язані з батьком. Стан його психологічного здоров`я погіршився і заявник мала знову звернутися за допомогою до КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги», де було повторно проведено психологічне обстеження дитини та надана довідка №9 від 29.01.2021 р., в якій зазначено, що з появою батька в житті дитини відбулася ре травматизація, у дитини знову з`явилися нервове збудження, тривожність, страхи, ситуативна агресія та аутоагресія, погіршився сон та апетит. З рекомендацій психолога було зазначено - обмежити спілкування дитини з Нашаш Аделем, дитина має постійно перебувати в режимі емоційної стабільності у безпечному середовищі. Заявник стверджує, що погрози [PERSON] вважає реальними, а дії небезпечними, у зв`язку з чим має місце її звернення до суду із даною заявою. В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву повністю та пояснив, що [PERSON] постійно погрожує [PERSON] , в тому числі вбивством, вона постійно звертається до правоохоронних органів за захистом, але всі звернення ігноруються. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, пояснив, що це їх із [PERSON] сімейний конфлікт та відсутні докази його протиправної поведінки. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що 20.07.2016 р. [PERSON] взяла шлюб із [PERSON] , від якого [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, яке видано Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області під актовим записом №1873 (а.с. 9). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018 р., яке набрало законної сили 30.10.2018 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинений в результаті його розірвання ( [INFO] [PERSON] , 2016 р.н., проживає та зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де також проживає та зареєстрована донька заявниці від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 8, 10). На підставі витягів з ЄРДР №12018040630001477 від 02.08.2018 (№2 заява від 24.10.2018) за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 КК України; №12019040640000045 від 04.01.2019 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України та №12019040630001138 від 03.07.2019 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 125 КК України, встановлено, що інформацію до них внесено до ЄРДР за заявами [PERSON] від 02.08.2018 (заявник просила прийняти заходи до невідомої особи, яка спричинила їй фізичний біль), 24.10.2018 (заявник просила вжити заходи до [PERSON] , [INFO] , який спричинив їй тілесні ушкодження), 03.01.2019 (заявник просила прийняти заходи до невідомої особи, яка спричинила їй тілесні ушкодження) та 02.07.2019 (заявник просила прийняти заходи до невстановленої особи, яка спричинила їй фізичний біль) (а.с.11-14). Відповідно до\~довідки КЗ\~«Дніпропетровський центр\~соціально-психологічної\~допомоги» ДОР\~від 10.08.2020\~р.\~№84\~(а.с.\~24-27),\~згідно результатів\~психодіагностичного обстеження\~виявлено,\~що дійсно [PERSON] \~піддавалася психологічному\~тиску та\~фізичному насильству\~з боку\~свого колишнього\~чоловіка [PERSON] .\~Її психоемоційний\~стан та\~індивідуально-психологічні\~особливості наступні:\~в думках\~і спогадах\~про травмуючи\~події,\~пов`язані із\~сумісним життям\~або спілкуванням\~з колишнім\~чоловіком.\~ [PERSON] проявляється\~тривожність,\~вона почуває\~себе пригніченою,\~її сон\~неспокійний,\~присутнє почуття\~страху,\~сорому через\~психотравмуючі події,\~пруття недовіри, проте так як вона виявилася достатньо стресостійкою, то її стресовий стан трансформується в компенсацію та інтеграцію досвіду. Стиль поведінки [PERSON] в конфліктних ситуаціях не припускають вирішення конфлікту деструктивним способом, вона не схильна проявляти себе в конфлікті через агресивні, насильницькі дії, не схильна до маніпулювання. Акцентуації характеру - не виявлені. Згідно результатів психодіагностичного обстеження виявлено, що Нашаш Амір рухливий, фізично розвинений, з острахом йшов на контакт із спеціалістами центру, мав хвилювання. Когнітивний розвиток дитини відповідає віковим нормам. Актуальний емоційний стан [PERSON] наступний : дитина взагалі має позитивно забарвлений емоційний стан, але при згадуванні батька у хлопчика виникає ситуативна тривожність, страхи, включаються механізми психологічного захисту - заперечення, ігнорування, відчуження. [PERSON] знає як звати та як виглядає його батько. На запитання про батька, у дитини проявлялася аутоагресія та регрес - хлопчик починав щипати себе за щоки, руки, просився на руки до матері і заспокоювався лише тоді, коли мати його пригортала до себе. При використанні світлового пісочного столу, де окрім піску знаходилися невеликі камінці та мушлі, [PERSON] почав розповідати про те, як його батько, [PERSON] приїхав на машині та почав кидати камені в будинок, де він знаходився з матір`ю та бабусею (мати матері). Рисований апперцептивний тест Г.Мюррея виявив, що хлопчик був свідком насильницьких дій з боку батька до матері, які відобразилися на його емоційному стані, як психотравма. Амір має страхи, високу тривожність по відношенню до батька, оскільки виникали ситуації з небезпекою для його життя. Тим самим, хлопчик отримував психологічну травму, яка призвела до психічної неврівноваженості. Під час проведення психологічного діагностування з вулиці було чутно грім. У [PERSON] різко змінився настрій, він став напружений, почав плакати та кричати, аби всі вікна та двері були зачиненими, оскільки він боявся того, що це не грім, а кидають каміння. Він став проситися на руки до матері і лише після того, як мати взяла його на руки і всі вікна та двері були зачинені - став заспокоюватися. Це свідчить про те, що дитина має певний негативний та стресогений досвід, тому спілкування з батьком для [PERSON] на даний час є небезпечним для його психічного стану. При використанні метода спостереження спеціалістами Центру можна зробити висновки, що поруч із матір`ю [PERSON] почуває себе захищено та розкуто, встановлені довірливі відносини між ними, мають місце емоційно теплі стосунки. Мати ставиться до своєї дитини з почуттям любові, зацікавлена в Відповідно до довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР від 29.01.2021 р. №9 (а.с. 28-31), при появі в житті дитини батька у хлопчика з`явилися спогади про негативні події, які він пережив і які були небезпечні для його життя, у [PERSON] ввімкнулася асоціативна пам`ять і він несвідомо почав очікувати повторення негативних дій від батька. Згідно результатів психодіагностичного обстеження виявлено, що когнітивний розвиток дитини відповідає віковим нормам, хлопчик вільно висловлює свої думки згідно свого віку. Актуальний емоційний стан [PERSON] - надмірне збудження. Під час діагностичного інтерв`ю на запитання спеціалістів: «Ти пам`ятаєш, як звати твого батька? Як він виглядає?» відповів: «Да. Адель некрасивий, плохой, черный, страшный». На запитання спеціалістів: « [INFO] » малює каміння і коментує: «Эти камни кидал Адель». Також прокоментував намальоване: «А это черная страшная машина, в которую посадил меня [PERSON] ». На цьому ж малюнку він намалював щось зеленого кольору, коментуючи так: «Это Халк. Он может машину, где был Адель, перевернуть. Халк сильний и справится с машиной и с Аделем. Я как Халк». Потім вступили в дію механізми психологічного захисту - заперечення, ігнорування, відчуження і [PERSON] перестав відповідати на запитання. Він пішов гратися в ігрову частину сенсорної кімнати. Взяв ляльку і сказав: «Это Халк. Он сильный. Он защитит меня и маму от Аделя. Я как Халк». Поява Аделя в житті [PERSON] призвела до ретравматизації дитини - з`явилися ті ж самі ознаки поведінки та стану, які були на момент травматичних подій: нервове збудження, тривожність, страхи, ситуативна агресія та аутоагресія, погіршився сон та апетит. Відтворюючи в грі травмуючи події, дитина трансформує свій травматичний досвід, але поява в житті дитини батька зводить нанівець конструктивне подолання травми, дитина переживає ретравматизацію (вторинне психологічне травмування). Рекомендовано, зокрема, обмежити спілкування хлопчика з батьком [PERSON] . Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви повністю, виходячи з наступного. Згідно з\~ст. 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з частиною четвертою\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення\~Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України),\~а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію\~і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої\~статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою\~статті 26 цього Закону\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до\~ст. 83 ЦПК України\~ що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні доказами; висновки експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 3 статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних\~пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо),\~серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. У відповідності до вимог ст.ст.\~3,\~5,\~8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~юридична сила електронного документа в якості доказу не може заперечуватися виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватись виключно на підставі того, що він має електронну форму. З аудиозапису телефонної розмови між хрещеною матір`ю [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (зателефонував останній жінці) встановлено наступне: «Я очень плохой человек, я сейчас бандит, я правду тебе говорю. Она сделала для меня очень много проблем и боится меня, как огня. Никто мне ничего не сделает. На вопрос: Можешь ли ты не трогать ее и жить своей жизнью? Ответ: Нееееет. Уже все, у буду бить [PERSON] . [PERSON] не хочет жить со мной в Украине, а я не хочу видеть [PERSON] по жизни. [PERSON] буду убить [PERSON] , потом [PERSON] , потом ее мать, потом ее сестра, потом ее дочка. Потом все. Пока. До свидания. Завтра или послезавтра я буду забрать их дом, бабушка будет на улице, кто будет там я буду поламать ее голова» (а.с. 37). Під час прослуховування у судовому засіданні вказаного аудиозапису заінтересована особа [PERSON] помітно нервував і збирався покинути залу судового засідання. Приймаючи до уваги письмові та інші докази, надані заявницею, суд бере до уваги, що у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування у даній справі та доведеності факту вчинення [PERSON] психологічного насильства та фізичного насильства щодо заявниці та її дітей. Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства в сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Враховуючи надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд вважає, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому приходить до висновку про обґрунтованість заяви. Судом встановлено, що відносини учасників цієї справи не покращились, заінтересована особа не надає належної оцінки агресивності своїх дій. Суд, доходячи такого висновку, керується тим, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього психологічного та фізичного насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його\~вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19). Відповідно до\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства суд при оцінці даного питання повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Щодо заперечень в судовому засіданні Нашаш [PERSON] , то не є слушними доводи заінтересованої особи з приводу того, що це їх із заявником (тобто [PERSON] ) сімейний конфлікт, оскільки насильство в сім`ї виступає протиправним діянням, що ґрунтується на гендерних стереотипах, традиційному розподілі соціальних ролей в сімейній сфері, отже не може розглядатися судами як гендерно-нейтральна проблема. Насильство в сім`ї не може розглядатися як питання приватного характеру, заборона на втручання в яке забезпечене правом на приватність (правом га таємницю особистого чи сімейного життя). Сімейне насильство вимагає активного втручання з боку держави та суспільства, оскільки охорона сім`ї передбачає захист усіх її членів від будь-яких форм насильницької поведінки, незалежно від релігійних або культурних звичаїв, які домінують в певній місцевості або серед певної спільноти. Суд, як і усі органи, задіяні в системі попередження, має вживати всі можливі та доступні заходи в межах їх компетенції, з метою попередження вчинення актів домашнього насильства у майбутньому, а також не допустити повторну ревіктимизацію жертв насильства в сім`ї. У справі «Опуз проти Туреччини» (Opuz v.Turkey (скарга N33401/02) ЄСПЛ дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність проблеми домашнього насильства, а також проблем, які виникають через латентність та нереагування на це правопорушення з боку уповноважених державних органів. В рішенні ЄСПЛ підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, а питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також зазначив, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш ефективним є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. ЄСПЛ визнав, що домашнє насильство було визнане жорстоким поводженням, нелюдським чи таким, що принижує гідність поводження, тобто порушенням статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виходячи з пріоритету прав жертв насилля в сім`ї на життя, здоров`я, захист честі та гідності, безпеку, права не піддаватися тортурам з мовчазної згоди держави перед правом власності кривдника на майно (спільне житло), враховуючи, що систематичне вчинення насильства щодо дитини або в її присутності вважається вагомою підставою для обмеження кривдника його прав щодо дитини (права спілкування, проживання), для суду наявні підстави для задоволення заяви [PERSON] повністю. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно з ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України\~рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved