Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Чопик І.Я. про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року, по справі №607/12426/18 в порядку забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: 1/2 частки кафе-бару, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та 1/2 частки будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2018 року, по справі №607/12426/18 ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року залишено без змін. Вважає, що відповідачу [PERSON] достовірно було відомо про вжиття заходів забезпечення заборони відчуження майна, оскільки ухвалу про забезпечення позову він оскаржив в апеляційному порядку, проте під час дії ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року, про заборону відчужувати нерухоме майно, [PERSON] , [INFO] , здійснив відчуження 1/2 частки кафе-бару, який знаходиться за адресою [ADDRESS] - [ADDRESS] та 1/2частки будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом дарування [PERSON] , за договором дарування посвідченого 04.10.2018 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Іриною Ярославівною та зареєстрованого у реєстрі за №1806.04.10.2018 р. На підставі даного договору було здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] . Вважає, що спірним договором дарування, відповідач незаконно відчужив майно на яке було накладено заборону відчуження і обмеження його обігу, з метою унеможливити звернення стягнення на нього у зв`язку із ухваленням Тернопільським міськрайонним судом рішення по справі №607/12426/18 за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики на суму 3 142\~139 грн.01 коп. Крім того позивач вважає, що державна реєстрація за [PERSON] є недійсною та має бути скасована. Тому посилаючись\~на вищевикладене,\~позивач просив\~суд визнати\~договір дарування\~укладений між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , 1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою [ADDRESS] серія та номер 1806 від 04.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Іриною Ярославівною недійсним, а також скасувати державну реєстрацію договору дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] , 1/2 частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою [ADDRESS] серія та номер 1806 від 04.10.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я., який був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 43344104 від 04.10.2018 р. Також просить стягнути з відповідачів понесені ним 1537 грн. судових витрат та 6000 грн. втират на правову допомогу. У судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав та просить задовольнити позов в повному обсязі, крім того зазначив, що оспорюваний договір має бути визнаний недійсним, оскільки відповідач [PERSON] не мав права розпоряджатися вищевказаним майном, а відповідач [PERSON] не міг набувати таке майно у власність, так як ухвала про забезпечення позову була обов`язковою до виконання на момент укладення оспорюваного договору дарування. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову вказує на те, що позивачем не вказано, яке саме його право порушено відповідачами при укладенні договору дарування та не вказано у чому ж полягає необхідність у визнанні договору недійсним, тобто позовні вимоги не конкретизовані. Також вказує на те, що після набрання чинності рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2019р. про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 96000,20 доларів CША та 8810 грн. судового збору, виникне питання про необхідність виплати боржником кредитору саме грошових коштів. У даному позові позивач не обґрунтував, яким чином буде погашена грошова сума наявністю у [PERSON] нерухомого майна. Відомості про відсутність у боржника грошових коштів, які він зможе виплатити, у справі відсутні. У випадку не виконання добровільно боржником рішення суду, цим питанням буде займатися виконавча служба із використанням механізмів, передбачених нормативними актами, регулюючими примусове стягнення. Але у цьому випадку відчужена за оспорюваним договором дарування частка нерухомого майна [PERSON] в натурі не виділена та при імовірній продажі частини майна, належного відповідачу, ця процедура напряму буде стосуватися іншого співвласника майна. Також зазначає, що 25.03.2019р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 190 КК України (шахрайство). Підставою являється заява [PERSON] щодо шахрайських дій стосовно грошових сум, з позовом про які звертався [PERSON] вимоги якого задоволені рішенням суду. У випадку визнання винних осіб у вчиненні шахрайства, у [PERSON] буде можливість звернутися до суду із заявою про перегляд рішення по нововиявлених обставинах. Крім того, звертає увагу на те, що обмеження накладено на майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] , а подароване майно, згідно договору дарування, знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то вони не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано підтвердження оплати за таку допомогу. Довідка, видана адвокатом про оплату коштів згідно додатку до Договору про надання правової допомоги не являється документом фінансової звітності. Вважає, що усі вищенаведені обставини у сукупності, є підставою для відмови у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд\~ приходить до висновку, що позов\~ підлягає до задоволення з наступних підстав: Частиною 2 статті 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. За змістом статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як з`ясував\~суд, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року, по справі №607/12426/18 суд увалив: «Заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики - задовольнити. Вжити заходів забезпечення позову у цивільній справі №607/12426/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, шляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна, а саме: 1/2 частки кафе-бару, який знаходиться за адресою [ADDRESS] та 1/2 частки будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ). На ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року, по справі №607/12426/18, [PERSON] , подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 28.08.2018 року, по справі №607/12426/18 суд відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] та призупинено дію ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року, по справі №607/12426/18 на момент розгляду справи в апеляційній інстанції, Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2018 року, по справі №607/12426/18 суд постановив: «Апеляційну скаргу [PERSON] - залишити без задоволення. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року -залишити без змін. Судові витрати покласти на сторін в межах сум ними понесених. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. Повний текст постанови буде складено 26 вересня 2018року». Рішенням Тернопільського міськрайонного судуТернопільської області від 22.03.2019р. по справі №607/12426/18 вирішено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 96000,20 доларів CШA та 8810 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірного об`єкта нерухомого майна №138728488 від 21.09.2018 року, вбачається: - 1/2 частини кафе-бару (реєстраційний номер майна 6122209) загальною площею 159,0 кв.м., який знаходиться за адресою Івано [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.02.2004 р., Виконавчийм комітетом Яблуницької сільської ради на підставі рішення Яремчанської міської ради; - 1/2 частини будинку (реєстраційний номер [NUMBER] ) загальною площею 603.2 кв.м., який знаходиться за адресою Івано [ADDRESS] , належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.02.2004 р., Виконавчим комітетом Яблуницької сільської ради на підставі рішення Яремчанської міської ради. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірного об`єкта нерухомого майна №144390357 від 07.11.2018 року, вбачається, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1658525826110, житловий будинок [PERSON] , загальною площею 603,2 кв.м, та кафе-бар, А1, загальною площею 159 кв.м, належить [PERSON] , розмір частки 1/2, на підставі договору дарування, 1/2 частини житлового будинку з кафе баром, серія та номер: 1806, виданий 04.10.2018, видавник: Чопик І.Я., приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу. \~ \~ \~ \~ Отже, під час дії ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року, якою [PERSON] заборонено відчужувати нерухоме майно, 04.10.2018\~року між\~ [PERSON] \~та\~ [PERSON] \~укладений договір\~дарування 1/2\~\~частини житлового будинку з кафе-баром, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Чопик Іриною Ярославівною. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] було відомо про вжиття заходів забезпечення - заборону відчуження нерухомого майна згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року, по справі №607/12426/18, оскільки на дану ухвалу відповідач подав апеляційну скаргу. У відповідності до\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч. 5\~ст. 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як з`ясовано судом та не заперечується сторонами, 04.10.2018 року. [PERSON] шляхом укладення оспорюваного договору здійснив відчуження часки нерухомого майна, на користь сина [PERSON] Також на підставі даного договору здійснено державну реєстрацію права власності за [PERSON] Зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша\~статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою\~статті 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами нікчемного правочину та внаслідок визнання його недійсним. За змістом ст.ст.\~215,\~216 ЦК України\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Відповідно до статті 129-1\~Конституції України, Суд ухвалює\~рішення іменем\~України.\~Судове рішення\~є обов`язковим\~до виконання. Держава\~забезпечує виконання\~судового рішення\~у визначеному\~законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Тож, Статтею 129-1\~ Конституції України\~ визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статті\~14,\~157 ЦПК України\~у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV, чинної на момент виникнення спірних правовідносиин, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої\~статті 151 ЦПК України\~у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV\~забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. Така ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України\~у редакції від 18 березня 2004 року № 1618-IV). Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК Україниу\~редакції від 18 березня\~\~2004 року № 1618-IV). Тому той факт, що встановлені ухвалою суду обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу було відомо. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~18 січня 2017 року у справі № 6-2552цс16. У відповідності до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином суд приходить до висновку, що 04.10.2018 р., спірним договором дарування № 1806 який посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу, відповідач [PERSON] відчужив майно на яке було накладено заборону відчуження, а відповідно і обмеження їх обігу шляхом заборони проведення відчуження. Оскільки постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 25.09.2018 року, по справі №607/12426/18 ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2018 року про вжиття заходів забезпечення позову [PERSON] залишено без змін, відповідач [PERSON] не довів безпідставність накладення заборони відчуження майна, суд вважає, що дії [PERSON] щодо дарування вищевказаного майна, були здійснені з метою унеможливити звернення стягнення на нього у зв`язку із розглядом Тернопільським міськрайонним судом справи №607/12426/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. З огляду на зазначене та встановлені судом в справі обставини і факти, суд приходить до висновку про те, що майно відчужене за оспорюваним договором дарування, станом на час укладення оспорюваного договору перебувало під забороною на відчуження, відтак права [PERSON] укладенням цього договору порушені, тому такий договір в силу вимог закону є недійсним. Також,\~суд критично\~оцінює доводи\~представника відповідача\~на те,\~що частка нерухомого майна [PERSON] в натурі не виділена та при імовірній продажі частини майна, належного відповідачу, ця процедура напряму буде стосуватися іншого співвласника майна, оскільки виконання рішення суду здійснюється державної виконавчою службою відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та у випадку добровільного погашення боргу [PERSON] , заходи забезпечення позову за його заявою можуть бути скасовані. Безпідставними є доводи представника відповідача, щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 190 КК України (шахрайство) відносно дій [PERSON] , оскільки наявність відповідного досудового розслідування не спростовує висновків суду викладених у рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 22.03.2019р. про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 96000,20 доларів США та 8810 грн. судового збору з метою забезпечення виконання якого було накладено заборону на відчуження майна, що було подароване за оспорюваним договором дарування. Посилання представника відповідача на відмінність адреси місця знаходження майна щодо якого ухвалою суду накладено обмеження обігу, та адреси подарованого майна, згідно договору дарування, суд вважає несуттєвими, оскільки в ході судового розгляду справи №607/12426/18 стронами оспорювався саме факт накладення заборони відчуження на майно відповідача [PERSON] та апеляційним судом підтверджено правомірність вжиття вказаних заходів забезпечення. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про порушення прав позивача, які підлягають захисту, а тому позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Вимогами\~ст.141 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. В\~силу ст.\~141\~ЦПК України,\~з відповідача\~ [PERSON] \~в користь\~ [PERSON] слід\~стягнути \~документально підстверджених\~1537\~грн.\~судових витрат\~понесених позивачем\~на сплату\~судового збору. Щодо клопотання позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката слід зазначити наступне: Відповідно до вимог\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Встановлено, що повноваження адвоката Янчишина В.Й. на представництво інтересів [PERSON] в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області підтверджено оригіналом ордера серії ТР №054836 про надання правової допомого та договором про надання правової допомоги від 27.06.2018 року. У договорі від 27.06.2018 року його сторонами не узгоджений перелік та об`єм послуг наданих адвокатом позивачеві. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Додатком №1 договору про надання правової допомоги від 27.06.2018 року сторонами погоджено вартість гонорару адвоката за вказаним договором - 6000 грн., які клієнт оплачує на умовах 100% попередньої оопати. В матеріалах справи відсутній будь-який належний документ (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Таким чином, суд зваживши надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, вважає, що позивачем та його представником не надано достатніх\~\~доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а відтак відсутні підстави для їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі.

Outcome: approved