Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 21 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджує Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER]. У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER]), [PERSON], [INFO](Свідоцтво про вродження Серія [NUMBER]). [PERSON] є рідною бабусею дітей, а їх мати [PERSON] її дочка. На сьогоднішній день, малолітні онуки - [PERSON] та [PERSON] фактично проживають із позивачем за адресою: [ADDRESS] та перебувають повністю на її утриманні, що підтверджується Довідкою №120 від 18.05.2017 виданою виконавчим комітетом Петрушківської сільської ради. [PERSON] має наркологічну залежність ще з шкільних років, а декілька років тому, познайомившись з чоловіком, який відбував покарання в Луганську вона покинула дітей та поїхала до нього і після початку антитерористичної операції на Сході України донька додому не поверталася. Інколи, коли їй необхідні кошти вона може зателефонувати, але жодного разу долею дітей, їх розвитком вона не поцікавилася. Батько дітей - [PERSON], після втечі [PERSON], покинув роботу та почав вживати наркотичні засоби. Окрім того, [PERSON] вже має декілька судимостей. Долею дітей та їхнім розвитком він не цікавиться та й не займається. Відповідно до довідки виданої Дошкільним навчальним закладом ясла-садочок комбінованого типу "Дзвіночок" за час перебування дітей у закладі (з вересня 2015 року) ними постійно опікується бабуся [PERSON]. Ні мами, ні батька у дошкільному навчальному закладі ніхто не бачив і жодного разу з ними не спілкувався. З вище наведеного, можна зробити висновок, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Окрім того, Комісією з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області було розглянуто питання щодо позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та ухвалено рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав Відповідачів. Тому позивач просила позбавити [PERSON], батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позбавити [PERSON], батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Призначити [PERSON], опікуном малолітніх онуків - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та передати цих дітей мені (бабі) на виховання. Позивач подала до суду заяву згідно якої просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомлено. Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації та Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області направили до Києво-Святошинського районного суду Київської області листи згідно яких просили розгляд справи провести у їх відсутності, справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно до ст. 165 Сімейного кодекс України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено судом, [INFO] народився [PERSON], батьками якого згідно свідоцтва про народження [NUMBER], є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] народився [PERSON], батьками якого згідно свідоцтва про народження [NUMBER], є [PERSON] та [PERSON]. На теперішній час малолітні діти проживають за адресою: [ADDRESS] разом з бабусею - гр. [PERSON], яка займається їх вихованням та утриманням, про що свідчить довідка № 74, видана 17.03.2017 виконавчим комітетом Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Відповідно до характеристики, виданої виконавчим комітетом Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 17.03.2017 № 189, мати дітей - гр. [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за місцем реєстрації не проживає, участі у вихованні малолітніх дітей не приймає, місце знаходження її не відоме. Батько дітей - гр. [PERSON], який зареєстрований за адресою: Закарпатська область, Тячівський район, с. Лопухів, фактично проживає в [ADDRESS], в господарському приміщенні. Постійного місця роботи не має, участі у «вихованні та утриманні малолітніх дітей не приймає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 17.03.2017 № 190. Виконавчим комітетом Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за заявою гр. [PERSON] прийнято рішення про надання згоди на доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (рішення від 24.02.2017 № 13). Згідно Висновку від 16.05.2017 р. № П137767.1155.2, на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській РДА Київської області від 11 квітня 2017 року, Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області на даний час вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 20 вересня 2017 року було посвідчено заяву [PERSON] згідно якої він не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав та просив суд розглянути справу без його участі. Петрушківська сільська рада направила до суду лист від 06.10.2017 р. № 715 згідно якого зазначила що [PERSON] в селі Путршки не проживає, місце знаходження її невідоме. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 1711 від 13 грудня 2017 року гр. [PERSON] має постійний дохід. Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України [PERSON] (довідка № 17332458210540400014) засудженою на території України не значиться та в розшуку не перебуває. Згідно медичного висновку про стан здоров'я гр. [PERSON] не має протипоказань щодо взяття дитини під опіку. Гр. [PERSON] проживає у квартирі загальною площею 50 м. кв., яка складається з 3-ох кімнат, кухні, санвузла та коридору. Квартира відповідає санітарно-гігієнічним нормам, в наявності всі необхідні побутові речі, умови проживання добрі. Згідно даного висновку Служба у справах дітей та сім'ї Києво-Святошинської РДА вважає що [PERSON] може бути опікуном та поставлена на облік за № 239 від 13.12.2017 року. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 13 ЦПК Украни визначає що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд приходить до висновку, що відповідачі по справі [PERSON]. та [PERSON] підлягають позбавленню батьківських прав відносно неповнолітніх синів, оскільки вони ухиляються від виховання дітей, та свідомо нехтують щодо своїх обов'язків по вихованню синів, що підтверджується відповідним висновком про доцільність позбавлення батьківських прав Органу опіки та піклування та іншими доказами по справі. Тому вимоги позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачів, підлягають задоволенню. У вимогах позову щодо призначення позивача опікуном щодо неповнолітніх дітей. то суд відмовляє в даних вимогах, виходячи з наступного. Стаття 243 Сімейного кодексу України визначає що, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Стаття 61 ЦК України визначає що орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи Органом опіки та піклування Києво-Святошинської РДА, всупереч ст. 60,61 ЦК України та ст. 243 СК України не було подано відповідне подання до суду щодо призначення позивача [PERSON] опікуном над малолітніми онуками. Тому суд відмовляє у вимогах позову щодо призначення позивача опікуном. Стаття 167 СК України визначає що якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Тому суд вважає за необхідне, Передати малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] їх бабусі [PERSON] ([INFO]., що зареєстрована в [ADDRESS], паспорт серія [NUMBER], що виданий Центральним СВМ ГУМВС України в Київській області 20 січня 1998 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦК України, ст.ст.84, 141, 164, 166, 167, 243 Сімейного кодексу України, та,

Outcome: approved