Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача [PERSON] [PERSON] в позовній заяві, вказує, що між нею та відповідач був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Однак станом на день подачі позовної заяви, а саме станом на 06 травня 2019 року в провадженні Ананьївського районного суду Одеської області знаходилася справа про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Також позивач вказує , що від вказаного шлюбу у позивача та відповідача народилося двоє дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , яка одружена і проживає окремо та [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. З позовної заяви вбачається, що через постійні сварки, у січні 2017 року між позивачем та відповідачем шлюбні відносини остаточно припинено, разом однією сім`єю як чоловік та жінка вони не проживають, спільного господарства не ведуть. Крім того, в позовній заяві позивач вказує, що причиною її звернення до суду стало те, що на протязі останнього року, а саме з часу коли [PERSON] залишила будинок, в якому вони проживали разом, відповідач добровільно перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сина, хоча має реальну можливість, оскільки офіційно отримує пенсію колишнього працівника міліції та отримує дохід від продажу меду і вощини, має депозити в Банку. Також позивач зазначає, що з часу окремого проживання, а саме з травня 2018 року, відповідач перестав займатися вихованням сина, цікавитися його життям, здоров`ям, добровільно надавати матеріальну допомогу на його утримання, відвідувати сина за місцем його проживання, запрошувати до себе, спільно проводити час на канікулах та у вихідні дні. В свою чергу, позивач працює на базі відпочинку «Рута» з червня по вересень місяць на посаді адміністратора, а з жовтня по червень на посаді повара, при цьому зазначає, що отримує мінімальну заробітну плату в розмірі близько 4500 гривень. З цих коштів позивач сплачує кошти за оренду квартири в якій вона з сином проживає та комунальні послуги. Крім цього, позивач зазначає, що майже кожного дня витрачаються кошти на придбання продуктів харчування, необхідний одяг для дитини, оплата в їдальні школи та оплата додаткових занять, які відвідує неповнолітній син [PERSON] . Позивач просить суд, звернути увагу на те, що з часу припинення сімейно-шлюбних відносин через негативне ставлення до неї та до дітей, вона була змушена виїхати з сином з спільного будинку, який вона разом з відповідачем будували, облаштовували протягом двадцяти років і відтепер проживає з сином в найманому будинку, оскільки відповідач не вважає за необхідним забезпечити дітей. Позивач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином (а.с.34). При цьому направила на електронну адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.23). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був сповіщений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення в матеріалах справи (а.с.33). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії паспорту громадянина України позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Вільшанка, Савранського району, Одеської області, зареєстрована в [ADDRESS] та мешканка [ADDRESS] (а.с.6,7). Також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець міст Ананьєва, Одеської області, зареєстрований та мешкає за адресою [ADDRESS] (а.с.9,10,16). Встановлено, що в позивача та відповідача є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.4). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності дост.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності дост.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно дост.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 т.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 21 червня 20019 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного суд вважає можливим позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи від дня пред`явлення позову до дня його повноліття. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved