Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить суд поділити спільне майно, що є їх з відповідачем спільною сумісною власністю, виділивши та визнавши за нею право приватної власності на ? частину житлового будинку та надвірних будівель і на ? частину приватизованої присадибної земельної ділянки площею 0,0931 га, кадастровий номер 6322655100:01:006:0182, що розташовані за адресою: вул. Коника 36 в смт. Золочів Золочівського району Харківської області. Позов обґрунтувала тим, що з 26 липня 1997 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а 02 серпня 2016 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають спільну повнолітню дитину - [PERSON], 24 червня1998 року народження. За час перебуванні у шлюбі було набуто майно - житловий будинок, розташований за адресою: вул. Коника 36 (Танкістів 7) смт. Золочів Золочівського району Харківської області. В звязку з тим, що житловий будинок з часом став непридатним для проживання, вони його знесли та у квітні 2008 року звернувшись до Золочівської селищної ради отримали дозвіл на будівництво та побудували протягом 2008-2010 років на його місці за власні спільні кошти новий житловий будинок та надвірні будівлі, тобто було створено новий обєкт нерухомого майна, первинна інвентаризація якого була проведена 19 жовтня 2011 року КП «АІБ Золочівського району». Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2011 року по цивільній справі №2015/2-693/11р було визнано право власності на побудований за їх спільні кошти житловий будинок та на надвірні будівлі, а також приватизована присадибна земельна ділянка площею 0,0931га, що були зареєстровані за відповідачем, так як не досягнуто домовленості про добровільний розподіл вказаного майна, вона звернулася до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, до його початку звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] на судове засідання не з'явився, до його початку звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог в повному обсязі та проханням розглядати справу за його відсутності. Суд, ознайомившись із заявами сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 69 СК України визначає право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором стаття 70 СК України. Отже, зазначені норми сімейного права вказують на презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане в період шлюбу, якщо інше не доведено одним із подружжя та на рівність їх часток в цьому майні. Таким чином, оскільки відповідачем не заперечувався факт спільного придбання шляхом будівництва спірного житлового будинку за спільні кошти та приватизація присадибної земельної ділянки, вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1997 року та мають спільну повнолітню дитину (а.с. 9 - 12). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ № 173393 від 02 серпня 2016 року шлюб між ними розірвано (а.с. 33). Як убачається з матеріалів справи рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 06 грудня 2011 року по цивільній справі №2015/2-693/11р за відповідачем [PERSON] визнано право власності на житловий будинок «А-1», загальною площею 154,5 квадратних метрів, житловою площею квадратних метрів, мансарду «А-1» та на надвірні будівлі, розташовані по вул. Коника 36 в смт. Золочів Золочівського району Харківської області. (а.с. 15-16). Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру права власності на нерухоме майно присадибна земельна ділянка площею 0,0931га, кадастровий номер 6322655100:01:006:0182, що розташована за адресою: Харківська область Золочівський район смт. Золочів вул. Коника 36, зареєстрована за [PERSON] (а.с. 21-26). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на половину житлового будинку та надвірних будівель і на половину приватизованої присадибної земельної ділянки (площа 0,0931 га, кадастровий номер 6322655100:01:006:0182), що розташовані за адресою: вул. Коника 36 в смт. Золочів Золочівського району Харківської області. Позивач [PERSON] не бажає стягнення судових витрат - судового збору, сплаченого за подачу позову. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до положень ч. 2ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує в порядку ст. 88 ЦПК України та у зв'язку з тим, що позивач не наполягала на їх стягнення на їх користь з відповідача, суд вважає, що немає підстав для їх стягнення. На підставі вищевикладеного, згідно ст.ст. 61, 63, 65, 70, 71 СК України, ч.1 ст. 357, ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 372 ЦК України,

Outcome: approved