Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

ПАТ «Сведбанк» в 2011 році звернулося до Житомирського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 17.08.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», який згодом змінив свою назву на ВАТ «Сведбанк», а потім на ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2707/08/06/88-339 згідно якого останній отримав від «Сведбанк» грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 90 000 доларів США, які зобов»язався повернути банку в строк до 17.08.2012 року включно, сплативши проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних. Відповідач скористався кредитними ресурсами, але свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 18.10.2011 року утворився борг на суму 84 857,36 дол. США та 75 429,38 грн., який складається з: заборгованість за кредитом - 59548 дол. США, заборгованість по процентам - 25309,36 дол. США та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та пеня за несвоєчасну сплату процентів - 75 429,38 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, оскільки добровільно не погашає. Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 01.03.2016 року вказану справу направлено за підсутдністю до Святошинського районного суду м.Києва. Ухвалою від 11.07.2016 року справу прийнято до розгляду Святошинським районним судом м.Києва під головуванням судді Миколаєць І.Ю. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 24.11.2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» залучено до участі в цій справі як правонаступника позивача ПАТ «Сведбанк». У судовому засіданні, представник позивача ТОВ «Кредитні ініціативи» позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та з урахуванням його письмових пояснень (а.с. 149-152). Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувє, просить у його задоволенні відмовити, суду пояснив, що стороною позивача не доведено факт набуття ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитним договором, який укладався між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON], оскільки відсутні беззаперечні докази оплати ціни договорів факторингу, які спочатку були укладені 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи». Крім того, стороною позивача не надано доказів, які б беззаперечно підтверджували факт отримання [PERSON], як боржником банку письмових повідомлень про відступлення прав вимоги до нього. Не надано доказів, які б беззаперечно підтверджували факт передачі оригіналів усіх відповідних документів, включаючи розрахункові, на основі яких встановоюється факт існування заборгованомті за кредитним договором № 2707/08/06/88-339. Відсутні докази на підтвердження того чи був зареєстрований ПАТ «Сведбанк», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», як фінасові установи та чи є у них ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями. Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості та відповідно сума заборгованості зазначена в ньому є необгрунтованими, оскільки розрахунок не містить відомостей про порядок обчислення вказаних у ньому грошових сум, а також посилань на належні докази на підставі яких він виконаний. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані докази у справі у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.08.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», який згодом змінив свою назву на ВАТ «Сведбанк», а потім на ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2707/08/06/88-339 згідно якого [PERSON] отримав від «Сведбанк» грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється у розмірі 90 000 доларів США, які зобов»язався повернути банку в строк до 17.08.2012 року включно, сплативши проценти за користування кредитом у розмірі 15% річних ( п.1 Кредитного договору). Факт отримання [PERSON] кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 104_2 від 17.08.2006 року, яка серед інших реквізитів містить підпис [PERSON] про отримання ним 90 000 доларів США, що було еквівалентно 454 500 грн. (а.с. 9). Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору позичальник зобов»язується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № [NUMBER] щомісяця, через касу Банку згідно Додатку № 1, що є невід»ємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п. 3.8, 3.9 та 5.1.4 даного договору. Відповідно до п. 3.2 Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Відповідно до п. 3.3 Кредитного договору проценти за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісяця в період з 01 по 10 число включно за попередній місяць на момент повернення кредиту на рахунок відсотків через касу Банку. Згідно п. 5.1.1 Кредитного договору Позичальник зобов»зується: забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплату нарахованих процентів. У випадку порушення умов п.п. 3.8, 3.9 та 6.1 цього договору та/або умов іпотечного договору, що укладається між Банком та Позичальником у відповідності до п.2 .1 цього договору, вимога про виконання порушеного зобов»язання напрвляється Банком Позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів (п. 3.10 Кредитного договору). Згідно п. 8.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості. Отже, АКБ «ТАС-Комерцбанк», який згодом змінив свою назву на ВАТ «Сведбанк», а потім на ПАТ «Сведбанк» взяті на себе зобов"язання за вказаним кредитним договором виконав належним чином, а саме надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти у розмірі 90 000 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 104_2 від 17.08.2006 року та по суті не заперечуєтья жодною із сторін у судовому засіданні, оскільки сторона відповідача, згідно наданих пояснень, заперечує проти позову з підстав недоведеності позивачем факту правонаступництва ТОВ «Кредитні ініціативи» та необгрунтованості позивачем суми заборгованості, яку товариство просить стягнути з відповідача. Тоді як, відповідач скориставшись кредитними ресурсами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 18.10.2011 року утворився борг на суму 84 857,36 дол. США та 75 429,38 грн., який складається з: заборгованості за кредитом - 59548 дол. США, заборгованості по процентам - 25309,36 дол. США та пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів - 75 429,38 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Стаття 1049 ЦК України зобов'язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частки позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу щодо позики. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підтверджуються зібраними по справі доказами. Щодо заперечень представника відповідача по розміру такої заборгованості, то слід вказати, що стороною відповідача так і не було вказано конкретно в чому полягає на їх погляд така необґрунтованість суми заборгованості, не було ними зазначено яка, на їх погляд, сума заборгованості відповідає дійсності, чи-то які недоліки чи невідповідність містить розрахунок заборгованості наданий стороною позивача. А тому посилання представника відповідача лишень на саму незгоду з таким розрахунком, суд оцінює критично. Щодо заперечень представника відповідача в частині правонаступництва ТОВ «Кредитні ініціативи», то слід вказати таке. У судовому засіданні встановлено, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» було укладено Договір факторингу № 15, та 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений Договір факторингу за якими ПАТ «Сведбанк» передав спочатку ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», який в свою чергу передав ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги за кредитними зобов»язаннями своїх боржників, в тому числі за кредитом [PERSON] (а.с. 65-123). Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст. 1078 ЦК України). Суд відхиляє доводи заперечень представника відповідача, що договір факторингу не відповідає нормам закону, зокрема в частині оплати ціни договорів факторингу, передачі усіх відповідних документів, включаючи розрахункові, оскільки з огляду на положення глави 16 ЦК України договір факторингу укладений між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» є оспорюваним правочином. Так, згідно роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Оскільки такі договори факторингу недійсними за рішенням суду не визнавалися, тому вони є чинними. Суд вважає посилання представника відповідачів по суті на недійсність договору факторингу необґрунтованими. Щодо дозволів та ліцензій проводити валютні операції ТОВ «Кредитні ініціативи», то слід вказати таке. Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. З свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (а.с. 140, 141) вбачається, що ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстровано як фінансову установу, згідно додатку що вищезазначеного свідоцтва види фінансових послуг, які має право здійснювати ТОВ «Кредитні ініціативи» без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства є серед інших і факторинг. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 516, 517, 1080 ЦК України заміна кредитора у зобов»язанні здійснюється без згоди боржника. Таким чином, ТОВ «Кредитні ініціативи» є належним позивачем у вказаній справі, оскільки має право вимоги за договором кредиту та право на стягнення виниклої заборгованості за вказаним кредитним договором та відсотків за користування ним, пені. Отже, підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими, доведеними, грунтуються на тих нормах, які підлягають застосуванню при даних правовідносинах, а тому такими, що підлягають задоволенню. Зокрема з [PERSON] підлягає стягненню на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором № 2707/08/06/88-339, укладений 17.08.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], яка станом на 18.10.2011 року складає 84 857,36 дол. США та 75 429,38 грн. та складається з: заборгованості за кредитом - 59548 дол. США, заборгованості по процентам - 25309,36 дол. США та пені за несвоєчасне погашення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів - 75 429,38 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із відповідача на користь позивача підлягає стягненню -судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно -технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Outcome: approved