Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON], який проживв та був зареєстрований в с.Слобідка Гірчичанська вул.Богуцького, 30 Дунаєвецького району Хмельницької області, після смерті якого залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,31 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, право власності на яку посвідчене державними актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18 серпня 2006 року. Позивач є спадкоємцем за законом на вказане майно, спадщину прийняв належним чином, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, з заявами про прийняття спадщини більше ніхто не звертався, дружина померлого - мати позивача [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору, однак нотаріус не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки у державному акті на право власності на земельну ділянку є виправлення кадастрового номера. А тому звертається до суду. До судового засідання позивач [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. Представник відповідача - Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явився, однак направив до суду відзив, позов визнають, розгляд справи просять проводити без участі представника. Представник відповідача Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області направив до суду заяву про розгляд справи у його ьвідсутності, позов визнають, проти його задоволення не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, а розгляд справи слід провести в порядку ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився у 1987 році, його батьки: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Також встановлено, що [INFO] батько позивача [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,31 га, яка розташована на території Іванковецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, право власності на яку посвідчене державними актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 18 серпня 2006 року на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 12 квітня 2006 року №291/2006-р та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010675300137. [PERSON] є спадкоємцями на вказане майно, яке залишилось після смерті батька [PERSON], за законом, як син померлого, спадщину прийняв належним чином, оскільки проживав з померлим на час відкриття спадщини, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або претендують на неї, немає, з заявами про прийняття спадщини більше ніхто не звертався, дружина померлого - мати позивача [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору, що видно із матеріалів спадкової справи №282-2017, яка була заведена до майна померлого [PERSON], який помер [INFO]. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 листопада 2017 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. не може видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка залишилась після померлого [INFO] [PERSON], оскільки у правовстановлюючому документі на майно виявлено незастережне виправлення кадастрового номера. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,31 га, серії [NUMBER], виданий 18 серпня 2006 року на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації від 12 квітня 2006 року №291/2006-р, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010675300137 порушує права позивача, оскільки не відповідає вимогам закону, в державному акті містяться виправлення у написанні кадастрового номеру, а саме: цифр «33», а тому його слід визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Відповідно до п. «г» ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на земельну ділянку. Згідно п.3.5 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)». Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд вважає, що позивач, прийнявши у спадщину спадкове майно відповідно до ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Тому, з огляду на те, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 1,31 га, його право власності на дане майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому вимоги обґрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved