Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явив до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 10 березня 1988 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану м. Горлівки Донецької області. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON], який на даний час є повнолітнім. В обґрунтування позовних вимог вказує, що спільне життя з відповідачем [PERSON] не склалося. Внаслідок різних поглядів на сімейне життя та виховання дитини між ними часто виникали непорозуміння, що призвело до припинення між ними подружніх відносин, більше десяти років вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та втратили між собою усі фізичні та духовні зв'язки. Понад шість років він перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, яка чекає від нього дитину. За таких обставин просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки перебування у шлюбі суперечить його інтересам, що мають істотне значення. Також, не є можливим розірвати шлюбу в органах РАЦС через небажання відповідачки. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Баган О.В. не з'явилися, кожен окремо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких вказали , що заявлені позовні вимоги підтримують та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у тому числі шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судова влада України, повторно до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавала. Судом установлено: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 10 березня 1988 року, про що складено актовий запис №528 Міського відділу реєстрації актів цивільного стану м. Горлівки Донецької області та 08 травня 2018 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області повторно видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторін [INFO] народився син [PERSON], який на даний час досяг повноліття. Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок відсутності взаєморозуміння, різними характерами та поглядами на сімейне життя, що призвело до припинення між ними подружніх відносин, більше десяти років сторони проживають окремо ,не ведуть спільного господарства, не підтримуючи ніяких стосунків. Сім'я позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Натомість позивач проживає у фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою, у яких [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 1003 від [INFO] складений Нікопольським міськрайрнним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить його інтересам. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» (Vallianatos and Others v. Greece) від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (CASE OF FERNANDEZ MARTINEZ v. SPAIN), заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення . Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved