Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON]М звернулася до суду з даним позовом до відповідача КП "Кіровгеологія", в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 44 133 грн. 12 коп. середнього заробітку за 36 місяців затримки розрахунку, а саме з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року включно. В обґрунтування позову зазначила, що в період з 01.08.1990 року по 28.02.2014 року вона працювала на різних посадах у Геологорозвідувальній експедиції № 37 (м. Кіровоград), яка є структурним підрозділом казенного підприємства «Кіровгеологія». Геологорозвідувальна експедиція № 37 (м. Кіровоград) має власну бухгалтерію, кадровий орган, однак, являючись структурним підрозділом казенного підприємства «Кіровгеологія», не є юридичною особою. 28 лютого 2014 року вона (позивач) була звільнена з роботи з посади техніка обліку 1-ої категорії бурової дільниці за скороченням чисельності п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. На момент звільнення Геологорозвідувальна експедиція № 37 казенного підприємства «Кіровгеологія», яка є структурним підрозділом відповідача КП «Кіровгеологія» мала заборгованість по виплаті їй заробітної плати у розмірі 15184, 84 грн. 13 травня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда було задоволено її ([PERSON]М.) позов про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 15184, 84 грн. та після набрання рішенням законної сили, нею було отримано виконавчий лист, який разом з заявою було відправлено на виконання до відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за яким в подальшому було відкрито виконавче провадження по стягненню суми боргу в розмірі 15184, 84 грн. (ВП № 44118105). Позивач зазначає, що відповідач до теперішнього часу рішення суду не виконав. Позивач в свою чергу, вважає такі дії відповідача незаконними та такими, що суперечать вимогам трудового законодавства України та продовжують порушувати її законні права та інтереси. Згідно виданої відповідачем довідки № 9/139 від 27.02.2014 року, розмір середньомісячної заробітної плати становив 1225,92 грн. на місяць, що становить 199,60 грн. її середньоденного заробітку (1225,92: 22 роб.дні = 55,72 грн.). З огляду на викладене вище, та з посиланням на ст. ст. 116, 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 44 133, 12 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року включно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача КП «Кіровгеологія» - адвокат [PERSON] заперечив проти позовних вимог, просив відмовити позивачу в задоволенні позову, крім того, підтримав подані до суду письмові заперечення відповідача КП «Кіровгеологія» згідно з якими, долучені позивачем копії до позовної заяви не є належними доказами у справі, так як не завірені належним чином. Крім того, КП «Кіровгеологія» на сьогоднішній день перебуває у скрутному фінансовому положенні, сума заборгованості перед колишніми працівниками є досить значною, проте її виплата регулярно здійснюється, однак виплата одразу всієї суми є не можлива для підприємства, у звязку з недофінансуванням державою геологорозвідувальних робіт, а саме Державною службою геології та надр України, яка є замовником зазначених робіт. Вважає, що подання позивачем позовних заяв про стягнення середнього заробітку є зловживанням свого права. Крім того, згідно з розрахунком заборгованості, проведеним головним бухгалтером КП «Кіровгеологія» сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 41 052, 90 грн. Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулась позивач, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01.08.1990 року по 28.02.2014 року перебувала у трудових відносинах з ГРЕ № 37, яка є структурним підрозділом КП «Кіровгеологія» та 28.02.2014 року була звільнена з роботи з посади техніка обліку 1-ої категорії бурової дільниці за скороченням чисельності п. 1 ст. 40 КЗпП України. Судом також встановлено, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2014 року, яке набрало законної сили 26.05.2014 року позовну заяву [PERSON] до казенного підприємства «Кіровгеологія» про стягнення боргу по заробітній платі і відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 15184,84 грн. та моральну шкоду в сумі 700,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовими рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини. 22.07.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 405/2152/14-ц, виданого 24.06.2014 року Ленінським районним судом м. Кіровограда про стягнення з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь [PERSON] суму у розмірі 15 884 грн. 84 коп. Боржнику надано строк для добровільного виконання до 29.07.2014 року. Постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про повернення виконавчого документа стягувачеві від 05.12.2014 року виконавчий документ було повернуто стягувачеві [PERSON] у звязку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було б звернути стягнення. Належних доказів того, що зазначене рішення було виконано, - в матеріалах справи немає, не надав таких доказів під час судового розгляду справи і представник відповідача. Докази виконання відповідачем зазначеного рішення відсутні, факт не виконання зазначеного рішення представником відповідача не спростовано. Закон України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 606-ХІV від 21.04.1999 року чинному на час виникнення спірних відносин, визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Зазначеним Законом було врегульовано правовідносини, що виникають у процесі виконання судових рішень. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на зазначене, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144ц13 від 29 січня 2014 року). Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач [PERSON] мала правові підстави для звернення до суду з зазначеним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, після ухвалення на її користь 13.05.2014 року судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, в свою чергу, відповідач, маючи рівні з позивачем процесуальні права щодо подання суду доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, не довів суду шляхом подання в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів відсутності вини у не проведенні з позивачем розрахунку при звільненні з виплатою належних позивачу сум. Як на підстави позовних вимог позивач посилалася на зазначене судове рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.05.2014 року, яке набрало законної сили 26.05.2014 року та є обовязковим для виконання, а також факти невиконання відповідачем зазначеного рішення. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року включно проведений позивачем, виходячи з довідки ГРЕ №37 КП «Кіровгеологія», яка за якою середньомісячна заробітна плата складає 1 225 грн. 92 коп., що становить 199,60 середньоденного заробітку позивача (1225,92 : 22 роб.дні = 55, 72 грн.) та за яким (розрахунком), середній заробіток за час затримки розрахунку за вказаний період становить 44 133 грн. 12 коп. = 36 місяців х 1225 грн. 92 коп. В свою чергу, відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 із змінами, - нарахування виплат проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до розрахунку середнього заробітку за час затримки [PERSON], наданого КП «Кіровгеологія», за підписом головного бухгалтера КП «Кіровгеологія» [PERSON], розмір середньоденного заробітку [PERSON] становить 39 грн. 55 коп., який розрахований, виходячи з розміру середньомісячного заробітку позивача, який складає 1 225 грн. 92 коп. поділений на 31 календарний день та становить 39 грн. 55 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку визначається шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів за період затримки виплат, розрахованих відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу за 2013, 2014, 2015, 2016 роки, тобто становить 41 052 грн. 90 коп. (39 грн. 55 коп. х 1038 днів). За таких обставин, суд приймає до уваги зазначений розрахунок середнього заробітку за час затримки, за період з 01 березня 2014 по 28 лютого 2017 року, наданий відповідачем КП «Кіровгеологія», вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Позивач щодо зазначеного розрахунку середнього заробітку за час затримки, а так само розміру середньоденного заробітку, який визначений відповідачем та який становить 39 грн. 55 коп., а також розміру середнього заробітку за весь час затримки, який становить 41 052 грн. 90 коп. - не заперечувала. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеними позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки, та з урахуванням наведеного вище, вважає, що сума середнього заробітку за весь час затримки, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 01 березня 2014 року по 28 лютого 2017 року, становить 41 052 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до ст. ст.116, 117 КЗпП України, ст.ст.15, 16 ЦК України,

Outcome: approved