Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Буштинської селищної ради, треті особи: Тячівська державна районна нотаріальна контора, реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області, про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його дядько [PERSON], а [INFO] померла його тітка та дружина [PERSON] - [PERSON], які були власниками житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], оскільки вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому. На даний час він бажає оформити спадщину, тобто житловий будинок, однак це унеможливлюється через відсутність свідоцтва про право власності на нього, а тому просить у судовому порядку визнати його власником житлового будинку по [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, проти позову не заперечує. Представник Тячівської державної районної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Представник реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із актового запису про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6). Із актового запису про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Згідно заповіту від 15 січня 2013 року, посвідченого секретарем виконкому Буштинської селищної ради, [PERSON] заповіла житловий будинок та прилеглу земельну ділянку, що розташовані по [ADDRESS] [PERSON] (а.с.8). Із заяви в Тячівську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини за заповітом вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] (а.с.9). Згідно рішення виконкому Буштинської селищної ради № 101 від 27 жовтня 1981 року, [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на будівництво літньої кухні в [ADDRESS], та надано дозвіл на виконання будівельних робіт (а.с.11, 12). Із технічного паспорту вбачається, що інвентаризаційна вартість житлового будинку [ADDRESS], складає 19 088 гривень (а.с.14). Згідно довідки Буштинської селищної ради № 574 від 11 березня 2014 року, адреса житлового будинку в [ADDRESS], (будівельний паспорт земельної ділянки від 1982 року) дійсно відповідає адресі - [ADDRESS] (а.с.20). Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимоги та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України та ЦК України в редакції 1963 року. Із ст.ст. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В силу вимог ст.548 ЦК України в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Суд зазначає, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок 1982 року побудови знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в селищній раді, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за ним необхідно визнати право власності на будинок з надвірними спорудами, в порядку спадкування після смерті [PERSON] На підставі наведеного та ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року, і

Outcome: approved