Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач 13.12.2017 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. Він 09.08.2003 року вступив в зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У вересні 2017 року шлюбне життя з відповідачем припинено з тих підстав, що вони мають різні погляди на життя, обов'язки подружжя, ведення господарства, внаслідок чого, в сім'ї постійно виникали сварки та суперечки. Все це призвело до того, що вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Вважає, що примирення між ними неможливе. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з відповідачем. На підставі зазначеного, просить шлюб розірвати. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017 року (надалі - Закон № 2147-VIII), Розділом 2 якого внесено зміни до Цивільного Процесуального кодексу України та викладено його у новій редакції. Ухвалою суду від 05.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання сторони не з?явилися. Від позивача надійшла заява, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 16). Від відповідача надійшла заява, згідно якої вона позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить справу розглядати в її відсутність (а.с. 17). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3, 4 ст 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Розглянувши подані документи, з?ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі ст. ст. 110, 112 СК України. Судом встановлено, що сторони 09.08.2003 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий записза № 486 (а.с. 7). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8,9). Як зазначено позивачем у позові у вересні 2017 року спільне життя як подружжя припинене з тих підстав, що вони мають різні погляди на подружнє життя, обов'язки подружжя, ведення господарства, внаслідок чого в сім'ї постійно виникали непорозуміння. З цього часу спільне господарство не ведеться. Взаємовідносини, що склалися між ними виключають подальше спільне життя. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе і шлюб необхідно розірвати. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з матір'ю, відповідачем по справі. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]», [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved