Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить, змінити спосіб присудження аліментів, який було встановлено рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми 100 грн. на 1\\2 частину всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що на даний час сума стягуваних аліментів з відповідача є недостатньою для матеріального утримання дітей. В даний час коштів на утримання дітей вкрай не вистачає. Ухвалою суду від 19 липня 2019 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження на 19.09.2019 року (а.с. 33-34). Ухвалою суду від 18.12.2019 року позивачу був поновлений строк для надання доказів по справі; відповідачу був поновлений строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів по справі. (а.с.103-104). Позивачка в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 95). Також позивачкою було надано відповідь на відзив (а.с. 46-48), в якій [PERSON] зазначає, що відповідач працездатний та може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Представник позивачки адвокат Євтухова Т.Д. в судовому засіданні підтримувала заявлені вимоги, додатково пояснивши, що підставою для збільшення розміру аліментів вважає зміну майнового стану сторін. Так, майновий стан позивачки погіршився, оскільки вона на теперішній час не працює та припинила отримувати соціальну допомогу, призначеної їй як малозабезпеченій родині. В той час, як майновий стан відповідача покращився, він працює за кордоном, отримує заробітну плату та може сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частки від свого доходу. Заперечувала проти надання матеріальної допомоги відповідачем. Просила позов задовольнити. Відповідач, в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій вказав, що просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає та вважає, що вони задоволенню не підлягають. Також відповідачем було надано відзив на позовну заяву (а.с. 39). В наданому відзиві в обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив наступне. Він в даний час не має постійного місця роботи, працює по найму, має нестабільний та мінливий дохід, тому не може сплачувати аліменти у процентній ставці від доходу. Виплачує щомісячно на кожну дитину по 100 гривень, відповідно до рішення Новосанжарського районного суду. Заборгованості по сплаті аліментів не має. Власного житла не має, проживає зі своєю матір`ю, яка є пенсіонеркою та перебуває на його утриманні. Дітям постійно надає кишенькові кошти, купує сезонний одяг та взуття. Старшій доньці [PERSON] , яка навчається в ПТУ м. Полтава, щотижня надає кошти на проїзд до місця навчання та на харчування. Представник відповідача адвокат Щербак Т.О. в судовому засіданні заперечувала проти зміни розміру аліментів, пояснивши, що відсутні підстави для їх зміни, що передбачені ст. 192 СК України. Будь-які зміни в майновому стані сторін не відбулись. Вважає, що позивачка не довела, що її майновий стан погіршився, оскільки відсутні дані про те, який був її дохід на час ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів, й який дохід вона отримує в теперішній час; не вказано в якому саме розмірі вона отримувала соціальну допомогу, крім того, така допомога була їй призначена вже після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів. Щодо майнового стану відповідача, то на теперішній час він працює неофіційно, він є підсобним робітником при наданні послуг щодо ремонту автомобілів, його середньомісячний дохід становить близько 10 тис. грн. На час ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів він також працював неофіційно та його дохід становив близько 8 тис. грн. Заперечувала проти того, що відповідач працює за кордоном, пояснивши, що за кордон він виїжджає на відпочинок. Також пояснила, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, крім аліментів, що стягуються з нього в розмірі по 100 грн. на кожну дитину. А саме: він купує продукти харчування, сезонний одяг, сплачує за навчання старшої дочки [PERSON] . В задоволенні позову просила відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін у вступному слові, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 22 листопада 2017 року був розірваний (а.с. 14-15). Сторони мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 10), сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 11), сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчать запис у свідоцтві про народження серії [NUMBER] (а.с. 12). Рішенням суду місце проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами було визначено з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-15). Згідно з довідок виконавчого комітету Нехворощанської сільської ради №02-34/1-1078 від 11.10.2019 року (а.с.62), № 02-34/1-1079 від 11.10.2019 року (а.с.63) та №02-34/1-1080 від 11.10.2019 року (а.с.64) [PERSON] , 2007 року народження з 01.09.2018 року по квітень 2019 року проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з батьком [PERSON] у будинку бабусі [PERSON] ; [PERSON] , 2004року народження проживав за вказаною адресою з відповідачем з жовтня 2018 року по квітень 2019 року, а також обидва під час літніх канікул: червень, липень, серпень 2018 року. За поясненнями представника позивача діти тимчасово проживали разом з батьком на час відсутності позивача, яка в вказаний період знаходилась на заробітках в Республіці Польщі. На підтвердження відсутності позивачки на території України свідчать відмітки про перетинання нею кордону: виїзд 16.12.2018 року та в`їзд 11.03.2109 року (а.с.82). При цьому на час звернення з даним позовом до суду (травень 2019 року) неповнолітні діти проживають разом з позивачкою, проти чого відповідач не заперечував, а також підтверджується довідкою виконавчого комітету Руденківської сільської ради № 02-14/2209 (а.с.79). З відповідача за рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.11.2017 року на користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 100 (сто) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 26.09.2017 року до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 119). В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що на даний час сума стягуваних аліментів з відповідача в розмірі 100 грн. на дитину є недостатньою для матеріального утримання дітей. Та в даний час коштів на утримання дітей вкрай не вистачає. Крім того вважає, що змінився майновий стан сторін, її, позивачки, в бік погіршення, відповідача же в бік покращення. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Таким чином, аналізуючи вказані норми Закону, суд дійшов наступних висновків. Доводи позивача про те, що діти, на користь яких стягуються аліменти, на теперішній час потребують значно більших матеріальних коштів, сума стягуваних аліментів з відповідача є недостатньою для матеріального утримання дітей - не є підставою для збільшення розміру аліментів, передбаченою ст. 192 СК України. Аналізуючи майновий стан сторін після визначення розміру аліментів в 2017 році, суд доходить висновку про незмінність такого стану у одержувача аліментів, виходячи з такого. Відомості про працевлаштування сторін, отримання ними доходів, їх розмірів на час ухвалення рішення про стягнення аліментів в рішенні Новосанжарського районного суду від 29.11.2017 року відсутні (а.с. 119-120). В судовому засіданні представник позивача зазначила, що позивач не працювала а ні на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, а ні в теперішній час. На її думку, про зміну майнового стану позивачки, свідчить та обставина, що вона припинила отримувати соціальну допомогу, що була призначена як малозабезпеченій родині. Така обставина, як припинення отримання певної соціальної допомоги, може свідчити про зміну майнового стану, однак представник позивача в судовому засіданні не змогла пояснити в якому саме розмірі позивач отримувала таку допомогу, який був її загальний дохід на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, й який є зараз, й відповідно, в якому розмірі він змінився. Відсутні такі дані й в позовній заяві. При тому що позивачка, за поясненнями представника, не працювала а ні на час ухвалення рішення суду від 29.11.2017 року, а ні в теперішній час, а отримувала соціальну допомогу за період: з 01.02.2018 року по 01.02.2019 року (а.с.60), тобто вже після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів від 29.11.2017 року. За поясненнями представника позивача, позивачка працювала за кордоном в період: з 16.12.2018 року по 11.03.2019 року, що також мало місце після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів від 29.11.2017 року та не може свідчити про погіршення її майнового стану після ухвалення судового рішення. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем надано не було. Разом з тим, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт покращення майнового становища платника аліментів. Так, представник відповідач, в судовому засіданні пояснила, що в теперішній час відповідач працює неофіційно, він є підсобним робітником при наданні послуг щодо ремонту автомобілів та його середньомісячний дохід становить близько 10 тис. грн., при цьому станом на час визначення розміру аліментів, його дохід складав близько 8 тисяч грн., тобто сума його доходу стала більшою на 2 тис. грн. На підтвердження того, що дохід відповідача в розмірі 10 тис. грн., який він отримує в теперішній час, є вищим за дохід, який він отримував на час ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів, свідчать й надані ним відомості з ПФУ за формою ОК-7 (а.с.41-42), за якими розмір доходу в 2015 році становив в середньому близько 4620 грн. на місяць (55440,90 грн./12), в 2016 році - 3341 грн. (40094,47 грн./12); а за відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.40) за період з 4 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року інформація про доходи [PERSON] відсутня. Посилання відповідача на утримання матері, яка є пенсіонеркою, не є слушними, оскільки відповідачем на підтвердження вказаних обставин не надано жодного доказу, зокрема й свідоцтва про своє народження, а також доказів витрат на утримання, відомостей про наявність інших осіб, що мають обов`язок допомоги матері. А добровільне надання матеріальної допомоги, у визначеному відповідачем розмірі, за відсутності домовленості між сторонами, не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дітей в судовому порядку, навіть у випадку добровільної їх сплати. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт зміни майнового становища платника аліментів. Сплата же відповідачем аліментів в розмірі 100 грн. на дитину в місяць, явно порушує права неповнолітніх дітей на належне утримання зі сторони батька. Отже, враховуючи зміну майнового стану платника аліментів, суд вважає доцільним змінити розмір стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 100 грн. щомісяця на 1/2 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дітьми повноліття, що буде відповідати вимогам ст. 182 СК України, матеріальному становищу сторін, інтересам сторін і дітей та є необхідним і достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. На підставі ст. 141, 180-181, 192 СК України та

Outcome: approved