Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів до [PERSON], [PERSON], [PERSON] в якому просить визначити ідеальні частки у праві спільної власності та визначити порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що вона володіє часткою у праві власності на чотирьох кімнатну квартиру, загальною площею 66,8 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира складається з чотирьох житлових кімнат площею 11,1 кв.м., 18,8 кв.м., 9,4 кв.м. та 7,3 кв.м. та допоміжних приміщень кухні, ванної кімнати, вбиральні та коридору з вбудованою шафою. В квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] . Позивач зазначає, що вона, [PERSON] та члени сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], отримали свідоцтво про право власності на чотирьох кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 66,8 кв.м., на праві спільної сумісної власності. Тобто відповідно до закону усі співвласники володіють вищевказаною квартирою на праві спільної сумісної власності. Оскільки домовленості, про визначення часток у спільній сумісній власності та про порядок користування квартирою, між усіма співвласниками досягнути не має можливості, позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач у судове засідання не з'явилася, представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] , [PERSON] проти позову не заперечували , відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, але до суду надійшла від нього нотаріально посвідчена заява, відповідно до змісту якої він був ознайомлений з позовом, позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу за його відсутністю. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON] , [PERSON], дослідивши наявні у справі докази, встановив факти і відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Так судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на житло від 23 квітня 1999 року реєстраційний номер 5-99-177905, квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 66,8 кв.м., належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто фактично по 1/6 частці цієї квартири. У 2014 році, [PERSON] померла. [INFO] помер [PERSON], колишній чоловік Позивачки та батько відповідача по справі, [PERSON]. [PERSON], успадкував належну йому частку вищевказаної квартири, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 66,8 кв. метрів. . Як вбачається з технічного паспорта на зазначену квартиру, вона має загальну площу 66,7 кв.м., житлову площу 46,6 кв.м., складається з чотирьох житлових кімнат площею 11,1 кв.м., 18,8 кв.м., 9,4 кв.м., 7,3 кв.м., та допоміжних приміщень кухні площею 6,9 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м, вбиральні площею 1,0 кв.м, коридору 7,9 кв.м, з вбудованою шафою площею 0,5 кв.м. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Так саме, відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч .3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці управі спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України наданої ним у постанові від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 "оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників" Враховуючи, що частки позивачки та відповідачів у праві спільної сумісної власності є рівними, підстав для відступу від рівності часток у судовому засіданні не встановлено, суд вважає за можливе визначити ідеальні частки у праві спільної сумісно власності наступним чином: За померлою [PERSON] 1/6 частки, за [PERSON] 1/6 частки, [PERSON] 1/6 частки, [PERSON] 1/6 частки та за [PERSON] 1/6 частку. Зважаючи на те, що визначити порядок користування житлом у точній відповідності до ідеальних часток неможливо, а сторони погодилися на визначення порядку користування житлом з відступленням від ідеального розміру часток, суд вважає за можливе визначити наступний порядок користування квартирою: [PERSON] виділити у користування житлову кімнату № 9 житловою площею 9,4 кв.м., [PERSON] - кімнату № 5 житловою площею 11,1 кв.м., та відповідно [PERSON] та [PERSON] - кімнати № 8 площею 18,8 кв.м. та кімнату № 10 площею 7,3 кв.м. При цьому кухню 9,9 кв.м, ванну кімнату площею 2,1 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, коридор 7,9 кв.м, вбудовану шафу площею 0,5 кв.м в зазначеній квартирі необхідно залишити в спільному користуванні співвласників. Таке визначення порядку користування квартирою відповідає правовій позиції, наданій Верховним Судом України в у постанові від 17 лютого 2016 року у справі №6-1500цс15 та не призводить до зменшення ідеальних часток співвласників. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved