Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 10.03.2007 року відповідач позичив у [PERSON] кошти в сумі 3000 грн. за усним договором та позичив у [PERSON]. кошти на підставі розписки в загальній сумі 228 000 грн., кошти зобов'язувався повернути до 10.03.2014 року, але повернув тільки 78 000 грн., а тому позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. боргу, а позивач [PERSON] просила суд стягнути на її користь 147 000 грн. боргу. За ухвалою суду від 22.04.2014 року закрито провадження у справі в частині вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в зв'язку з відмовою позивача від позову. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, від її представника подано через канцелярію суду заяву щодо розгляду справи без участі позивача та її представника, в якій вказано на те, що позов представник позивача підтримує, просить стягнути на користь [PERSON] 147 000 грн. боргу. Відповідач в судове засідання також не з'явився, від його представника подано заяву щодо розгляду справи за відсутності відповідача та його представника, в якій вказано на те, що позов визнається в частині стягнення боргу на користь [PERSON] в сумі 147 000 грн. Оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] позичив у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 228 000 грн., які зобов'язувався повернути до 10.03.2014 року, що стверджується розпискою відповідача в матеріалах справи від 10.03.2007 року. Факт написання вказаної розписки та взяття в борг відповідачем у позивача грошових коштів в сумі 228 000 грн., представник відповідача в попередньому судовому засіданні не заперечувала. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] 28.08.2010 року, що слідує з копії свідоцтва про шлюб. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Представником позивача на підтвердження укладення договору позики між позивачкою та відповідачем на суму 228 000 грн. суду надано вказану вище розписку. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд також виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Судом встановлено, що відповідач повернув частину боргу, на даний час він заборгував позивачці 147 000 грн. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, проаналізувавши всі надані докази суд приходить до висновку, що між сторонами по справі дійсно було укладено договір позики на суму 228 000 грн. на строк до 10.03.2014 року, про що свідчить розписка позичальника, і що відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору щодо своєчасного повернення всієї суми боргу, в установлений строк повернув тільки частину боргу. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 147 000 грн. боргу в межах заявлених позовних вимог. Суд також вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, ст.4 Закону України "Про судовий збір" 1300 грн. судового збору, які сплачено позивачем при зверненні до суду з даним позовом, несплачену позивачем суму судового збору 170 грн., оскільки ціна позову -147000 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави. Враховуючи все вищенаведене та

Outcome: approved