Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , громадянин Великої Британії, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи шляхом спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем (адреса електронної пошти: [INFO]) було надіслано листи контрагентам позивача наступного змісту: «Дозвольте відрекомендуватися. Мене звати [PERSON] . Упродовж майже п`яти років я відповідав за фінансові питання [PERSON] в Азербайджані. Я прийняв рішення повідомити відповідні урядові структури США, Великобританії та Швейцарії про випадки відмивання значних коштів та корупційну діяльність [PERSON] в Азейрбайджані .» Зокрема, листи відповідного змісту були надіслані: 11 червня 2018 року о 15:03 - [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO]); 11 червня 2018 року о 13:04 - [PERSON] , [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO]); 11 червня 2018 року о 15:03 - [PERSON] , [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO],[INFO] , [INFO] ); 11 червня 2018 року о 05:03 - [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO]); 11 червня 2018 року о 13:04 - [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO]). Позивач зазначає, що поширення вказаної інформації мало на меті виключно дискредитацію позивача в очах його контрагентів шляхом опосередкованого зазначення того, що позивачем здійснювалися корупційні правопорушення, а також правопорушення у сфері відмивання грошей. Відповідач переслідував чітку мету завдання шкоди діловій репутації позивача і саме для цього зазначив у своїх листах недостовірні відомості, які суперечили усталеній репутації позивача. Позивач також зазначив, що підповідач не здійснював управління фінансовими питаннями позивача в Азербайджані. 08.02.2019 ухвалою судді вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами позовного (загального) провадження. 26.04.2019 закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, фізичної особи шляхом спростування недостовірної інформації та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, судові документи відповідачу не були врученні та конверт було повернуто за зворотною адресою з відміткою про інші причини, то в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином, враховуючи при цьому, що судом публікувалися оголошення на вебпорталі судової влади України про виклики відповідача Представник позивача в судове засідання з`явився, надав пояснення по суті позовних вимог та просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, за таких обставин, суд ухвалив розглядати справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Стаття 13 гарантує наявність у національному праві засобу правового захисту для забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції. Рекомендація Rec (2004)61259. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (абз. 4 ст. 1 Закону України "Про інформацію"). Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п. 4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ за № 1від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст. ст.16, 277 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] були надіслані листи 11 червня 2018 року о 15:03 - [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO] ); 11 червня 2018 року о 13:04 - [PERSON] , [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO] ); 11 червня 2018 року о 15:03 - [PERSON] , [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO] , [INFO], [INFO] ); 11 червня 2018 року о 05:03 - [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO]); 11 червня 2018 року о 13:04 - [PERSON] (адреса електронної пошти: [INFO]), у яких було наведено наступне твердження: «Дозвольте відрекомендуватися. Мене звати [PERSON] . Упродовж майже п`яти років я відповідав за фінансові питання [PERSON] в Азербайджані. Я прийняв рішення повідомити відповідні урядові структури США, Великобританії та Швейцарії про випадки відмивання значних коштів та корупційну діяльність [PERSON] в Азейрбайджані .» При розгляді справ зазначеної категорії необхідно враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Статтею 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що під поширенням інформації слід розуміти: викладання в листах, адресованих іншим особам, а також в іншій формі хоча б одній особі. Повідомлення оспорюваної інформації, яка стосувалася позивача, відбулося в один із спосіб, який міститься у п. 15 наведеної Постанови Пленуму ВСУ, а тому така інформація відповідає критеріям поширення інформації. Системний аналіз норм чинного законодавства свідчить про те, що за відсутності доказів достовірності поширеної відповідачем інформації позов про спростування цієї інформації підлягає задоволенню. Суд бере до уваги у системному зв`язку той факт, що відповідачем були протягом одного дня здійснено надсилання п`яти електронних листів із тотожним змістом, які містили в собі негативну інформацію щодо Позивача. Більше того, Відповідачем надсилались листи особам, з якими Відповідач не був знайомий, про що свідчить початок листів «Дозвольте відрекомендуватися. Мене звати [PERSON]. ». Твердження «повідомити про випадки відмивання значних коштів та корупційну діяльність [PERSON] в Азейрбайджані » спрямоване на створення уявлення у осіб, яким направлялись ці листи, що Позивач начебто має відношення до корупційної діяльності та до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом. Таким чином, вказане твердження містить у собі явно негативну інформацію, яка спрямована на порушення гідності, честі та ділової репутації. Крім цього, твердження «я відповідав за фінансові питання [PERSON] в Азербайджані» додатково створює у отримувачів листів підстави вважати поширену інформацію перевіреною та достовірною. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Будь-яких доказів на підтвердження достовірності інформації, зазначеної у вказаних електронних листах, не було надано. Відповідач повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, проте ухиляється від явки у судове засідання та не надав жодних документів, які б підтверджували обставини, вказані Відповідачем у листах. Натомість надані Позивачем докази та інші матеріали справи свідчать про те, що вказана у листах Відповідача інформація та факти не відповідають дійсності та спрямовані виключно на завдання шкоди діловій репутації, а також честі та гідності Позивача. Зокрема суд дійшов висновку про неправдивість та недостовірність вказаних відповідачем фактів про відмивання значних коштів та корупційну діяльність позивача, а також про те, що Відповідач відповідав за фінансові питання позивача в Азербайджані. Всі вказані відповідачем негативні факти про позивача не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовані позивачем. Суд також бере до уваги, що відповідачем не було доведено наявність будь-якого розслідування щодо позивача за вказаними відповідачем фактами в США, Великобританії, Швейцарії або в будь-якій країні. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем було доведено до відома інформацію шляхом надсилання на електронні пошти контрагентів позивача недостовірної інформації негативного змісту з метою завдання шкоди діловій репутації, а також честі та гідності позивача. Поширення інформації мало на меті виключно дискредитацію позивача в очах його контрагентів шляхом зазначення того, що позивачем здійснювалися корупційні правопорушення, а також легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом. Відповідач переслідував чітку мету завдання шкоди діловій репутації позивача і саме для цього зазначив у своїх листах недостовірні відомості, які суперечили усталеній репутації позивача. Згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ст. 263 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved