Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті її батька [PERSON], який помер в м. Харцизьк Донецької області 18 травня 2016 року у зв»язку з захворюванням, а саме «Хронічна сердцево-судинна недостатність. Атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією, ішемічна хвороба серця». Обґрунтовуючи заяву зазначила, що факт смерті батька їй необхідно встановити для вирішення питань, пов»язаних з оформленням спадщини. У Добропільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, куди вона звернулась з заявою про реєстрацію факта смерті батька їй було відмовлено у реєстрації у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Просить задовольнити її заяву та встановити факт смерті її батька [PERSON]. В судовому засіданні заявник пояснила, що вона є донькою [PERSON], [INFO], який помер в м.Харцизьк 18 травня 2016 року у віці 75 років. Батько помер внаслідок серцевої хвороби. Вона разом зі своїми рідними братом [PERSON] та сестрою [PERSON] поховали батька на кладовищі в м. Харцизьк, а саме с.Гірне. Заявниця зазначила, що встановлення факту смерті батька їй необхідно для оформлення спадщини, просить задовольнити його заяву. На запитання суду пояснила, що крім неї спадкоємцями першої черги на спадщину, що відкрилася після батька є її брат та сестра, які є заінтересованими особами у цій справі, які знають про факт смерті батька та були присутні на його похоронах. Представник заінтересованої особи - Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справу за його відсутністю. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені шляхом надіслання телефонограм. Причини не явки останніх до суду невідомі. Від останніх будь-яких заяв про неможливість розгляду справи без їх участі або про відкладення справи не надходило. Суд вважав можливим розглянути справу без участі заінтересованих осіб, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. З пояснень [PERSON], які вона надала в судовому засіданні будучи допитаною в якості свідка у цій справі, судом встановлено, що вони є аналогічними її поясненням наданим в якості заявника у справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком заявниці, яка є рідною донькою [PERSON], який помер від хвороби серця 18.05.2016 року в м.Харцизьк. Пояснення останнього свідчать про те, що [PERSON] поховали на кладовищі м.Харцизьк. Зазначив, що на похоронах останнього були присутні всі його діти, а саме його дружина, її сестра [PERSON] та брат [PERSON], які є обізнані про смерть свого батька. Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] 18.05.2016 року у м.Харцизьк підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [INFO], що також підтверджується копією паспорта заявника (а.с.6). З пояснень заявниці, свідків [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що заявниця [PERSON] є рідною донькою [PERSON], [INFO], що також підтверджується копією паспорта [PERSON] серії ВЕ 469688, який видано Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 16.01.2002 року, копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії І-АВ № 219025, яке видано міським відділом ЗАЦС м.Харцизьк від 20.03.1969 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] серії V-НО № 382705, яке видано відділом ЗАЦС Харцизького виконкому Донецької області від 05.08.1989 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] серії І-НО № 278875, яке видано відділом РАГС м.Харцизька від 26.04.1994 року та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] серії І-НО № 345088, яке видано відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області від 28.02.2014 року. Копією паспорта серії ВЕ 469688, який видано Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 16.01.2002 року підтверджується, що [PERSON] народився 04 червня 1940 року в с.Довге Копильського району Мінської області. є громадином України і був зареєстрований в [INFO] з 12 листопада 1997 року. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 208 від 19.05.2016 року та довідки про причину смерті від 19.05.2016 року, які видані лікарем центральної міської лікарні м.Харцизька [PERSON], [PERSON], [INFO] помер 18.05.2016 року, смерть останнього настала вдома м.Харцизьк с-н Металургів 18\\6, причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією,ішемічна хвороба серця. Копією свідоцтва про захоронення № 1063 , яке видано КПС «Стимул» підтверджується, що воно видано [PERSON] в тому, що остання 19.05.2016 року на секторі № 43 ряд № 5 місце № 13 кладовища п.Гірне провела захоронення померлого [PERSON]. З пояснень заявниці [PERSON] та свідка [PERSON] судом встановлено, що на 2 фотографіях, які були досліджені в ході судового засідання зображено місце захоронення [PERSON]. З листа начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 14 вересня 2016 року № 693/3.3-120, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні державної рестрації смерті [PERSON], який помер 18.05.2016 року, так як останньою предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Вказані довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть - видані закладами м. Харцизьк Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику з метою оформлення спадщини. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості довідки про причину смерті та лікарському свідоцтву про смерть № 208 від 19 травня 2016 року, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, який помер 18 травня 2016 року в м.Харцизьк Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для оформлення спадщини після смерті її батька. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України та оформити спадщину після смерті матері. На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved