Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Устимчук М.Ю., при секретарі Захарченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарів Київської області цивільну справу за позовом [PERSON], [PERSON] до Липівської сільської ради Макарівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, - в с т а н о в и в: [PERSON] та [PERSON] (далі-позивачі) звернулися до Макарівського районного суду з позовом до Липівської сільської ради Макарівського району Київської області (далі відповідач), в якому просили визнати за ними право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті їх діда [PERSON], а саме: на домоволодіння, що знаходиться у с. Липівка Макарівського району Київської області, вул. Фрунзе, 37 по ? частині кожному. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 28.02.2006 року помер їх дідусь [PERSON], після чого відкрилась спадщина, зокрема на зазначений будинок з господарськими спорудами. Вони є спадкоємцями за заповітом та спадщину прийняли своєчасно. Проте, отримати у встановленому законодавством порядку свідоцтво про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно не мають змоги, оскільки правовстановлюючий документ на зазначене домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформив. Позивачі в судове засідання не прибули, в своїй письмовій заяві просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач також надіслав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечив. Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали спадкової справи № 627 за 2006 рік до майна померлого 28.02.2006 року [PERSON], заведеної Макарівською районною державною нотаріальною конторою Київської області, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 28.02.2006 року помер гр. [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ОК № 046382, видане 01.03.2006 року Виконавчим комітетом Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, актовий запис №8). Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок з господарськими спорудами у с. Липівка Макарівського району Київської області, вул. Фрунзе, 37. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно заповіту, посвідченого 13.06.2003 року виконкомом Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 5, [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на момент смерті заповів [PERSON], [PERSON] (а.с.14,16) та [PERSON]. Як вбачається із спадкової справи № 627 за 2006 рік до майна померлого [PERSON], позивачі спадщину після смерті останнього прийняли своєчасно, подавши до Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської області у визначений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталася, подала заяву, що міститься в матеріалах спадкової справи, в якій вказано, що на спадщину вона не претендує. Спадкоємець [PERSON] дружина покійного [PERSON] відмовилася від обовязкової частки у його майні, а також спадкоємець син померлого - [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, проте нотаріусом йому розяснено вимоги ст.1223 ЦК України. Інші спадкоємці майна померлого [PERSON], які би спадщину прийняли, судом не встановлені, що підтверджується відсутністю відповідних заяв у спадковій справі щодо прийняття спадщини. Проте, державний нотаріус своїм листом від 02.02.2016 р. №111/02-31 року відмовив позивачам у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими спорудами у с. Липівка Макарівського району Київської області, вул. Фрунзе, 37, оскільки правовстановлюючий документ на зазначене домоволодіння спадкодавець за життя належним чином не оформив. Те, що згаданий житловий будинок належав померлому [PERSON], підтверджується випискою з погосподарської книги Липівської сільської ради від 29.01.2016р. №55. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок від 29.01.2016р., який було виготовлено на вказаний житловий будинок, спірний будинок побудовано 1965 року. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95р). В той же час відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих [PERSON] депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим [PERSON] депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту б Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, власником якого був померлий [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих [PERSON] відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих [PERSON]. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними [PERSON] народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних [PERSON] із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини вищевказана виписка з погосподарської книги Липівської сільської ради від 29.01.2015р. №55 є доказом належності спірного домоволодіння на праві власності [PERSON] Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №110874, виданого Липівською сільською радою Макарівського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №76 від 25.08.1999р., яким посвідчується право власності на земельну ділянку загальною площею 0,770 га (для будівництва та обслуговування житлових будівель та господарських споруд 0,250 га та ведення особистого підсобного господарства 0,520 га), яка розташована в с. Липівка Макарівського району Київської області, вул. Фрунзе, 37, даний документ видано на ім'я [PERSON]. За вказаних обставин, а також з урахуванням того, що вказаним державним актом посвідчується право власності на земельну ділянку, на якій розташоване також і належне [PERSON] домоволодіння, що у с. Липівка, вул. Фрунзе, 37, можна дійти цілком обґрунтованого висновку про належність даного домоволодіння [PERSON] В свою чергу, позивачі по справі, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON], та отримали зокрема свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 27.10.2006 р. на частину спадкового майна померлого, а саме, 1/2 частини права на земельну частку (пай), розміром 2,95 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності КПСП "Прогрес", місцезнаходження якого: Липівська сільська рада, Макарівський район, Київська область, що належала померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ №0199911, виданого Макарівською районною державною адміністрацією Київської області 24.06.1997 року, на ім'я [PERSON] та [PERSON], а також свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,770 га, що розташована території Липівської сільської ради Макарівського району Київської області, за адресою: с. Липівка Макарівського району Київської області, вул. Фрунзе, 37, належного померлому, [PERSON], на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №110874 від 25.08.1999 року, на ім'я [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до положень частин першої та другої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно підпункту 3.14 пункту 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Оскільки позивачі, [PERSON] та [PERSON], 27.10.2006 року отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом за реєстровим №1- 4509, №1-4518, №1-4523 та № 1-4514, на 1/2 частки у праві спільної часткової власності на земельну ділянку та право на земельну частку (пай), вважається, що вони прийняли усю спадщину [PERSON] Відповідно до технічного паспорту, виданого ТОВ «МБУДТЕХЕКСПЕРТ», до складу домоволодіння за вказаною вище адресою входить: (А) житловий будинок, загальна площа якого 76,4 м2, жила - 47,6 м2; (а) веранда; ганок; (В під) погріб; (Г) літня кухня; (Д) убиральня; (Е) гараж; №1 колодязь, вартістю 237\~340,00 грн. Вирішуючи спір, суд виходить також з наступного. Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved