Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно їх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , посилаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу, проживаючи окремо від доньок, не спілкується з доньками, не надає моральної та матеріальної допомоги на утримання дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток , також посилається на те, що відповідач не дбає про нормальне самоусвідомлення доньок, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Також позивач просила стягнути з відповідача аліменти на доньку у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Подільський районний суд м.Києва ухвалою від 28 травня 2015 року цивільну справу з вказаним позовом передав на розгляд до Печерського районного суду м.Києва. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 19 жовтня 2016 року за заявою представника позивача в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей позов було залишено без розгляду. У судовому засіданні позивач та її представник, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] неодноразово у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Позивач зазначила, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей, насамперед це полягає у тому, що він не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує. З 2008 року по теперішній час відповідач з доньками не спілкується, зв'язку не підтримує, хоча відповідачу ніколи не чинилися перешкоди у спілкуванні з доньками. Також позивач пояснила, що відповідач ніколи не надавав матеріальної допомоги на утримання доньок, на їх оздоровлення, зазначивши, що вона сама утримує та забезпечує себе та доньок, маючи на це змогу. Представник третьої особи Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністраціїне в судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання був належним чином повідомлений, але надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його доньок. Вислухавши учасників процесу, вивчивши надані докази, судом встановлено, що батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] . Відповідно до статті 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він, зокрема, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей ; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі ; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом встановлено, що відповідач проживає окремо від доньок з 2008 року, з того часу не зустрічався з доньками, відповідач не займався вихованням доньок, не надавав коштів на їх утримання,не цікавився її життям, здоров'ям, навчанням. Судовим розглядом також встановлено, що відповідач систематично ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам від 18 березня 2016 року. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 17 листопада 2015 року відповідно до характеристик з ліцею №100 «Поділ» на дівчат, за роки навчання відповідач не з'явився на батьківські збори та заходи за участю доньок, не виявляв зацікавленості в подальшій долі дітей. Як зазначено, у даному висновку поодинокі випадки, коли [PERSON] знаходив час для доньки [PERSON] (двічі за два роки), закінчувалися небажанням останньої зустрічатися з ним (Том 1, а.с.209). Враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач тривалий час належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, не надає матеріальної допомоги на утримання доньок, не турбуються про них, при цьому суду не надано доказів у підтвердження того, що відповідач цього не робив з поважних причин, тому суд вважає, що він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, яке не змінилося і після пред'явлення даного позову, суд не вважає можливим обмежитися попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, а вважає, що відповідач повинний бути позбавлений батьківських прав. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дітей. На підставі викладеного та

Outcome: approved