Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 05 березня 2013 року, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 200 гривень. На даний час у відповідача покращилося здоров'я, він працевлаштувався, а тому позивач 07 серпня 2017 року заявила до суду позов, в якому просить змінити розмір аліментів і визначити їх у розмірі ? частини заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімуму. У судовому засіданні позивач пояснила, що у зв'язку з погіршенням стану здоров'я у [PERSON], судом було задоволено його позов і зменшено розмір аліментів і визначено його як 200 гривень щомісячно. Через певний час після рішення суду, вона взагалі відмовилася від отримання аліментів. Однак, на сьогоднішній день [PERSON] працевлаштувався, а, отже, покращився стан його здоров'я, а утримування дитини вимагає великих коштів, тому вона просить визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) із зобов'язання сплачувати не менше встановленого законодавством мінімуму. Відповідач позов визнав, ствердив про покращення стану здоров'я, про те, що він працевлаштувався сантехніком в КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ». Заявив, що йому нараховують 3200 гривень заробітної плати, а також він отримує 1300 гривень пенсії як інвалід 1 групи «А». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с. 6). На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 05 березня 2013 року, яке набрало чинності 16 березня 2013 (а.с. 7-8) відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 200 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття. Це рішення суду змінило раніше визначений розмір аліментів, оскільки у платника аліментів [PERSON] критично погіршився стан здоров'я, він біля двох місяців перебував на лікуванні та отримав групу інвалідності. Сторони заявили в суді, що на сьогоднішній день виконання цього рішення припинено за заявою стягувача. Відповідач не заперечив, а ствердив, що біля року працює сантехніком в КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ». Заявив, що йому нараховують 3200 гривень заробітної плати, а також він отримує 1300 гривень пенсії як інвалід 1 групи «А». Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених СК України. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (Правова позиція Верховного Суду України у справі № 143цс13 від 05 лютого 2014 року). Судом встановлено, що стан здоров'я платника аліментів, а також його матеріальний стан змінився таким чином, що на сьогоднішній день, порівняно з моментом прийняття рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі по 200 гривень щомісяця, він перестав потребувати стороннього догляду, відпала потреба в лікуванні, крім пенсії по інвалідності, він має дохід у вигляді заробітної плати. У ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як ствердили суду сторони, їх спільна малолітня дочка в даний час утримується лише матір'ю - позивачем за цим позовом, а розмір аліментів, визначений рішення суду від 05 березня 2013 року вочевидь не може задовольнити потреби тринадцятирічної дитини та забезпечити їй належне харчування, одяг, витрати на освіту і розвиток. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Позивач, на утриманні якої перебуває спільна з відповідачем дитина, заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку. Сімейне законодавство зобов'язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів позивач заявила як ? частина заробітку (доходу), відповідач визнав таку вимогу, такий розмір аліментів на одну дитину, крім іншого, узгоджується із положеннями ч. 5 ст. 183 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач у цій справі є інвалідом 1 групи і на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved