Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Керівник Знамянської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради Кіровоградської області звернувся до суду про стягнення з [PERSON] витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] в сумі 4\~101 грн. 66 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 2016 року приблизно о 17 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Шевролет Авео», реєстраційний номер [NUMBER], рухався в нічну пору доби по автошляху Знамянка Луганськ Ізварине на ділянці 16 км + 900 м, яка розташована на території Знамянського району Кіровоградської області. Унаслідок порушення Правил дорожнього руху України водій [PERSON] допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини з подальшим перекиданням автомобіля у кювет. В результаті даної ДТП пасажир автомобіля «Шевролет Авео» [PERSON] отримала тілесні ушкодження у виді компресійно-згибального перелому тіла Thl2, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 36 від 17 березня 2017 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоровя. Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 71 від 21 лютого 2017 року порушення та невиконання водієм [PERSON] пунктів 2.3 (б), 12.1 ПДР України призвели до настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди і саме невідповідні дії водія [PERSON] знаходяться в прямому причинному звязку з настанням вказаної ДТП. У звязку з заподіянням тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] з 30.12.2016 року по 14.01.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Міському комунальному лікувально-профілактичному закладі "Міська лікарня № 1 м. Олександрії", вартість лікування склала 4\~101 грн. 66 коп. Ухвалою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 травня 2017 року у справі № 398/918/17 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у звязку з примиренням винного з потерпілою. В підготовчому судовому засіданні з розгляду справи № 398/918/17 [PERSON] вину у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю та не заперечував проти звільнення його від кримінальної відповідальністю на підставі ст. 46 КК України, і закриття кримінального провадження стосовно нього. Ухвала суду від 22 травня 2017 року набрала законної сили 30 травня 2017 року. Цивільний позов у справі № 398/918/17 не заявлявся. Прокурор в судове засідання не зявилась, про час, місце і дату судового засідання повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Олександрійської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не зявився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач судове засідання не зявився, про час місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, відзиву, інших заяв та клопотань не подавав, причину неявки не повідомив. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-284 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Ухвалою Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 травня 2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у звязку з примиренням винного з потерпілою, тобто з нереабілітуючих підстав, кримінальне провадження стосовно [PERSON] закрито. Ухвала набрала законної сили 30 травня 2017 року. В мотивувальній частині ухвали зазначено, що 30 грудня 2016 року приблизно о 17 год. 00 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Шевролет Авео», державний реєстраційний номер [NUMBER], рухався в нічну пору доби по автошляху Знамянка Луганськ Ізварине на ділянці 16 км + 900 м, яка розташована на території Знамянського району Кіровоградської області. Внаслідок порушення п. 2.3 «б», п. 12.1 ПДР України [PERSON] допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини з подальшим перекиданням автомобіля у кювет. В результаті даної ДТП пасажир автомобіля [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді компресійно-згибального перелому тіла Thl2, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 36 від 17 березня 2017 року, що відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоровя. Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 71 від 21 лютого 2017 року порушення та невиконання водієм [PERSON] пунктів 2.3 «б», 12.1 ПДР України призвели до настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди і саме невідповідні дії водія [PERSON] знаходяться в прямому причинному звязку з настанням указаної дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. В п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07.07.1995 року зазначено, що судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. У відповідності до п. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться, виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до п. 3 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачем відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] Згідно з довідкою-розрахунком МКЛПЗ міська лікарня №1 м. Олександрії [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 30.12.2016 року по 14.01.2017 року, всього 15 ліжко-днів, вартість одного ліжко-дня в грудні 2016 року становила 301,16 грн., в січні 2017 року - 269,18 грн., загальна вартість лікування складає 4\~101 грн. 66 коп. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 89 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів обєднаних територіальних громад, належать видатки на охорону здоровя. Також суд враховує те, о підставою для представнитва прокурором інтересів дердави у цій справі є невчинення Олександрійською місцевою радою дій щодо стягнення витрат на лікування, що підьверджується литсом Олександрійської міської ради від 16.04.2018 №57/6/23/3. Частиною першою ст. 141 ЦПК України, встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тому на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України у судовий збір в розмірі 1\~762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Враховуючи викладене, визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved