Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до Хмільницької міської ради Вінницької області, відповідно до якого просить визнати за нею, як спадкоємцем за законом, право власності на 2/5 частини квартири, що розташована за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. Ватутіна, 14, № 32, посилаючись на те, що 14 липня 2005 року помер чоловік позивача [PERSON], який мав відповідну частку у зазначеному майні. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно після смерті [PERSON] немає. У визначений законом термін позивач звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме частки, що належала її чоловікові у квартирі, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно не змогла у звязку із тим, що у свідоцтві про право власності на житло № 2938, виданому 19 жовтня 1996 року, відсутні відомості про належність цього нерухомого майна спадкодавцеві, а саме не зазначена частка у спільній сумісній власності на квартиру. За таких обставин позивач вимушена була звертатися із даним позовом, до суду. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, а відповідач не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: 20 жовтня 1987 року [PERSON] (дошлюбне - Побережник) [PERSON] уклала шлюб із громадянином [PERSON], який було зареєстровано відділом ЗАГСу Хмільницького міськвиконкому про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 20 жовтня 1987 року зроблено запис за № 204. Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 016839 від 15 липня 2005 року підтверджується, що 14 липня 2005 року в м. Хмільнику Вінницької області помер [PERSON]. Після його смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме: частка квартири, що розташована за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. Ватутіна, 14, № 32. Зазначена квартира належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2938, виданого Військовим клінічним санаторієм «Хмільник» 15 жовтня 1996р., згідно якого зазначена квартира була приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на сімю у складі пяти чоловік, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Інших спадкоємців, окрім позивача, які б претендували на спадкове майно після смерті [PERSON] немає, оскільки дочка та онука позивача - [PERSON] і [PERSON] не є родичами спадкодавця, а [PERSON] помер 18 липня 2006 року. Згідно до вимог ст.ст. 355, 357, 364, 370 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Оскільки за життя померлого не було укладено письмового договору про виділ у натурі його частки з нерухомого спільного майна, а співвласник позивач по справі, то слід вважати їхні частки у спільній сумісній власності, тобто квартири за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. Ватутіна, 14, № 32 - рівними, а саме те, що кожному співвласнику належить по 1/5 вищеназваної квартири. До моменту смерті спадкодавця, вони фактично проживали разом у квартирі, що розташована за адресою: м. Хмільник Вінницької області, вул. Ватутіна, 14, № 32 та належала їм на праві спільної сумісної власності без виділення часток. Однак, звернувшись до нотаріальної контори для оформлення свого права на долю квартири, що належала покійному чоловікові, отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій в звязку із тим, що у свідоцтві про право власності на житло № 2938, виданому 19 жовтня 1996 року, відсутні відомості про належність цього нерухомого майна спадкодавцеві, а саме не зазначена частка у спільній сумісній власності на квартиру, що відповіддю нотаріуса №37/02-17 від 10 лютого 2016р. Як вбачається зі ст. 368 ч. 3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 2 ст. 370 ЦК України «у разі виділу частки майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду». Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем за законом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved