Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Христинівського районного суду з позовом до Христинівської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування, та просить визнати за нею, [PERSON] [INFO] (паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 27.03.1999 Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків: [NUMBER] ) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] померлого [INFO] , право приватної власності на земельну ділянку цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровим номером: [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до спадкового майна, окрім іншого належить також земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га розташована по [ADDRESS] . На випадок смерті [PERSON] будь-яких розпоряджень не робив. Вона, являється єдиною спадкоємцем майна, що залишилось після смерті батька та, яка в тому числі прийняла спадщину за законом у встановленому на то порядку, що стверджується наявністю спадкової справи №87 за 2018 рік, заведеної [PERSON] приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу. Проте, у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на вищезгадану земельну ділянку, виданого на ім`я спадкодавця, [PERSON] приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу Черкаської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та 15.04.2019 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії . В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, проте від неї до суду надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі. В підготовче судове засіданні відповідач Христинівська сільська рада не з`явилась, проте від неї до канцелярії на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності їх представника, позовні вимоги [PERSON] визнають повністю, та не заперечують проти їх задоволення. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зважаючи на те, що відповідач, являючись органом місцевого самоврядування адміністративно-територіальної одиниці, де проживав спадкодавець, а тому маючи про них найбільш достовірні відомості, позовні вимоги визнав, і таке визнання не порушує прав та інтересів третіх осіб, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровим номером: [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач є такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст.\~392\~ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved