Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Зміст позовних вимог: [PERSON] звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України про стягнення компенсації в розмірі трьох відсотків річних, суми інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду та моральної шкоди . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2015 року за її позов до Державної казначейської служби України, управління МВС України в Івано-Франківській області, треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, задоволено частково. Стягнуто з управління МВС України в Івано-Франківській області в її користь 400000 гривень моральної шкоди, а також 3654 гривень судового збору в дохід держави. В позові до Державної казначейської служби України відмовити. Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2015 року за апеляційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області та представника [PERSON] - [PERSON] на рішення Надвірнянського районного суду від 30 липня 2015 року, апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області та представника [PERSON] - [PERSON] відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 30 липня 2015 року залишити без змін. 05.11.2015 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист по справі про стягнення з Управління МВС України в Івано-Франківської області на користь [PERSON] 400000 грн. моральної шкоди. 19.11.2015 року вона подала до виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області виконавчий лист по справі. Проте, виконавчий лист відповідачем було виконано поза межами 3-місячного строку, а саме 04 липня 2018 року. Також в серпні 2018 року позивач зверталась до Державної казначейської служби України з вимогою про виплату їй трьох процентів річних та суми інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, однак у відповідь на заяву позивача відповідач направив лист, яким частково визнав борг по грошовому зобов`язанню, а саме тільки компенсацію у розмірі 3 процентів річних, що становить 28438, 36 грн., а суми інфляційних втрат за весь час прострочення, що становить 130560, 00 грн., відповідач взагалі не визнає, мотивуючи тим, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено нарахування та виплата Казначейством збитків понесених внаслідок інфляції. Враховуючи, що на день звернення із цим позовом до суду, їй ні компенсації в розмірі 3 процентів річних, ні суми інфляційних втрат за весь час прострочення, Державною казначейською службою України не було виплачено, просить, стягнути з Державної казначейської служби України в її користь компенсацію у розмірі трьох процентів річних, що становить 28438 грн. 36 коп. та суми інфляційних витрат, що становить 130560 грн. 00 коп., а всього 158998 грн. 36 копійок за весь період прострочення виконання рішення суду. Також в зв"язку з невиконанням рішення суду тривалий час її було спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з розладом нормального життя, нервовою напругою та переживаннями, що пов`язані з необхідністю захисту порушених прав під час виконання рішення суду про відшкодування та виплату заподіяної їй шкоди, розладом здоров`я та проведенням необхідних витрат у зв`язку з його відновленням, вимушеність змін в її житті, неможливістю врегулювання питання мирним шляхом. Тому просить стягнути з відповідача в її користь моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. 06.02.2020 року від представника відповідача Державної казначейської служби України поступив відзив на позовну заяву, в якому в позові [PERSON] просить відмовити Стислий виклад позиції позивача: Представник позивача адвокат Васютин Я.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених в позовній заяві. Просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , жительки [ADDRESS] , компенсацію за прострочення перерахування коштів за рішенням суду в розмірі 28438,36 грн., 130560, 00 грн. інфляційних втрат та 30000,00 грн. заподіяної моральної шкоди,. Також представник позивача зробив заяву до закінчення судових дебатів, що ним буде подано заяву про підтвердження розміру судових витрат по справі понесених позивачем. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак від нього поступила заява в якій просить справу слухати в його відсутності. Крім того, на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнає. Зазначає, що з доводами позовної заяви не погоджується. Казначейством нарахована компенсація за порушення строку перерахування коштів відповідно до виконавчого листа виданого 05.11.2015 виданий Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області по справі № 348/2199/13-ц в сумі 28 438,36 грн., що виплачується за рахунок коштів передбачених бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду що гарантовані державою». Згідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону заборгованість за нарахованою компенсацією підлягає погашенню у третю чергу. Компенсація за прострочення виконання рішення суду розраховується з дати спливу трьох місяців терміну для перерахування коштів (21.02.2016) до дати виплати заборгованості за рішенням суду (04.07.2018). У Казначействі за бюджетною програмою 3504040 ««Заходи щодо виконання рішень суду що гарантовані державою» обліковується рішення про компенсацію № 43 щодо перерахування коштів на користь позивача, зареєстроване Казначейством 10.09.2018. Казначейством в межах бюджетних асигнувань здійснено виконання судових рішень, які відносяться до першої черги погашення заборгованості. Виконання рішення про компенсацію № 43 за Програмою можливо здійснити тільки після погашення заборгованості по першій та другій черзі. Виконання рішення поза чергою є неможливим, оскільки це призведе до перевищення повноважень працівників Казначейства та порушення принципу рівності стягувачів перед законом, адже будуть порушені права осіб, які знаходяться в першій та другій черзі. Також вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат в сумі 130560,00грн. не підлягають до задоволення, оскільки положеннями Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено нарахування індексу інфляції на суму коштів, які стягуються на користь осіб і порядку відшкодування шкоди завданої органами досудового розслідування, прокуратури і суду, у зв`язку з простроченням здійснення реальної виплати коштів, оскільки законом встановлено інший спосіб відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду. При цьому не застосовуються і положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» до спірних правовідносин, так як компенсація має разовий характер. В справі виник спір у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду про відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Щодо відшкодування моральної шкоди Казначейство вважає, що позивачем не надано підтверджуючий фактів заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало і жодної шкоди позивачеві не завдавало. А тому, відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, просять вимоги позивача щодо стягнення з державного бюджету компенсації за прострочення перерахування коштів за рішенням суду, стягнення інфляційних втрат та моральної шкоди - відмовити. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 30.01.2020 року поступила відповідь на відзив від представника -позивача адвоката Васютин Я.В.. 06.02.2020 року поступив відзив представника відповідача Державної казначейської служби України. Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.03.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2015 року позов [PERSON] до Державної казначейської служби України, управління МВС України в Івано-Франківській області, треті особи: Міністерство внутрішніх справ України, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, задоволено частково. Стягнуто з управління МВС України в Івано-Франківській області в користь [PERSON] 400000,00 гривень моральної шкоди, а також 3654 гривень судового збору в дохід держави. В позові до Державної казначейської служби України відмовлено (а.с. 5-7). Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2015 року за апеляційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області та представника [PERSON] - [PERSON] на рішення Надвірнянського районного суду від 30 липня 2015 року, апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області та представника [PERSON] - [PERSON] відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 30 липня 2015 року залишити без змін (а.с. 8-9). 05.11.2015 року Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області було видано виконавчий лист по справі про стягнення з Управління МВС України в Івано-Франківської області на користь [PERSON] 400000 грн. моральної шкоди. 19.11.2015 року позивачем [PERSON] подано до виконання Головному управлінню Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області виконавчий лист по справі №348/2199/13-ц, реквізити банківського рахунку для перерахування коштів (а.с. 11). Згідно виписки по картковому рахунку 04 липня 2018 року [PERSON] було перераховано кошти в сумі 396000,00грн. по виконавчому листі по справі №348/2199/13-ц. Отже кошти перераховані через 865 днів, зокрема поза межами 3-місячного строку. (а.с. 12). Згідно інформації Державної казначейської служби України на заяву [PERSON] про вимогу виплату їй трьох процентів річних та суми інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання, було надано відповідь на заяву позивача, якою частково Державна казначейська служба України визнала борг по грошовому зобов`язанню, а саме компенсацію у розмірі 3 процентів річних, що становить 28438,36 грн., відносно суми інфляційних втрат за весь час прострочення, що становить 130560,00 грн., відповідач не визнає, мотивуючи тим, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не передбачено нарахування та виплата Казначейством збитків понесених внаслідок інфляції, що стверджується повідомленням від 13.09.2018 року за № 5-13/1728-15055 (а.с. 13). Відповідно до розрахунку інфляційних збитків на суму боргу 400000,00 грн. за несвоєчасне виконання рішення суду за період березень 2016 року по червень 2018 року становить 130560,00 грн. (а.с. 19). Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (частина друга статті 6 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Міністерства фінансів, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань). Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплаченого відшкодування. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що Державною казначейською службою України прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу присудженого рішенням суду відшкодування майнової та моральної шкоди, тому суд дійшов висновку про виникнення у позивача права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних. Заперечень щодо правильності розрахунку інфляційних втрат та 3% річних відповідач у відзиві не містить. Сама по собі відсутність коштів у боржника не є підставою для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили. Висновки суду у розглядуваній справі відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2019 року у подібній справі № 757/21050/16-ц. За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Висновки суду: Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що виконавчий лист відповідачем було виконано поза межами 3-місячного строку, а саме 04.07.2018 року, тобто через 865днів, у зв`язку з чим позивач [PERSON] має право на відшкодування з Державної казначейської служби України компенсації у розмірі 3 (трьох) процентів річних, що становить 28438,36 грн.. Також з відповідача на користь позивач підлягають стягненню сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішень суду в розмірі 130560,00 грн. згідно розрахунку позивача, який перевірено судом та суд вважає його вірним. Факт заподіяння моральної шкоди позивачу [PERSON] підтверджений тривалим (понад два роки) невиконанням рішення суду. Тому, суд приходить до висновку, що визначений позивачем розмір морального відшкодування є обргунтований та при його визначенні суд врахував роз`яснення, наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи моральні страждання позивача, її додаткові зусилля для організації свого життя, у тому числі, неодноразове звернення до відповідача з приводу виконання рішень суду, суд вважає, що визначений позивачем розмір морального відшкодування у розмірі 30 000 грн. є обгрунтований та відповідає принципу розумності та справедливості Доводи Державної казначейської служби України про те, що між позивачем та органом Казначейства відсутні зобов`язальні або договірні правовідносини, відповідно до умов яких у Казначейства могли б виникнути зобов`язання сплати втрати у зв`язку із зростанням індексу інфляції та що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало і жодної шкоди позивачеві не завдавало, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать нормам Закону та Висновкам ВСУ з аналогічними обставинами. Таким чином, суд оцінив докази у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення компенсації в розмірі трьох відсотків річних, суми інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення суду та моральної шкоди з Державної казначейської служби України, оскільки вони є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»,ст.ст.11, 23, 509, 625 ЦК України,

Outcome: approved