Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що з 09 жовтня 1999 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через, те що вони мають різні погляди на життя, несумісності характерів, на грунті чого у них постійно виникали сварки та розлади в сім'ї, практично після народження сина через постійні сварки вони декілька разів фактично припиняли шлюбні відносини, але вона намагалась зберегти сім'ю та батька для сина. Проте подальше ставлення один до одного тільки погіршилось. В результаті цього вона втратила почуття поваги та любові до відповідача, та вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе. Разом вони не проживають з липня 2011 року, не ведуть спільного господарства та не спілкуються, вважає подальше спільне життя неможливим, тому звернулася до суду з вказаним позовом. До початку судового засідання сторони звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи у їх відсутність, позивач позов підтримала повністю та просила задовольнити, а відповідач позов визнав, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09 жовтня 1999 року, зареєстрованому у відділі реєстрації актів громадянського стану Васильківського міськвиконкому Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений запис № 230 (а.с. 17). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Спільне життя між сторонами не склалося, сім'я фактично розпалася, сторони не підтримують шлюбних стосунків, що ними визнається і, згідно зі ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладені позивачем та визнані відповідачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оскільки збереження формально існуючого шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін та дитини, позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved