Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті його батька - [PERSON] , котрий помер [INFO] , залишилось спадкове майно - право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ЗАТ «Дружба» площею 1,79 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 18.07.2018 року на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №756. Покликається на те, що спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав, а він (позивач) як спадкоємець першої черги спадкування за законом у встановленому законом порядку прийняв дану спадщину, факт прийняття ним спадщини стверджується вступом у володіння та управління вищевказаним спадковим майном. Зазначає, що через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів про право на земельну частку (пай), позивач позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним (позивачем [PERSON] ) право на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , котрий помер [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, а надіслав на адресу суду заяву, в якій зазначив, що підтримує заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі та просить такі задовольнити. Крім того, просить суд справу розглянути у його відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати дану цивільну справу у його відсутності. Представник третьої особи - в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 10.02.2020р.; копію сторінок спадкової справи №248/07, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.02.2020р. №59455661, з якої слідує, що спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , знаходиться в Мостиській державній нотаріальній конторі. Просив розглядати дану справу у його (представника) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу спадщини [PERSON] входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ЗАТ «Дружба», площею 1,79 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 18.07.2018 року на ім`я [PERSON] , зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №756. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копії спадкової справи №248/07, заведеної Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області, після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , саме син останнього - [PERSON] (позивач), як спадкоємець першої черги спадкування за законом у відповідності до вимог ст.529 ЦК України 1963 року, - прийняв дану спадщину, факт прийняття ним спадщини стверджується його спільним проживанням зі спадкодавцем [PERSON] на час його смерті та вступом у фактичне володіння і управління спадковим майном. Позивач [PERSON] у березні 2007р. звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину спадкодавця [PERSON] та отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна останнього. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із майнового паю в розмірі 3620гривень або 0,32 відсотків загальної вартості майна, що становить на 01.01.2001р. 1115600грн. ТзОВ «Дружба» с.Пнікут Мостиського району Львівської області. Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на спірну земельну частку (пай) успадкував саме син спадкодавця - позивач [PERSON] . В той же час, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спірну земельну частку (пай) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 18.07.2018 року; копію сторінок спадкової справи №248/07, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.02.2020р. №59455661, з якої слідує, що спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , знаходиться в Мостиській державній нотаріальній конторі; копіями сторінок паспорта та свідоцтва про народження позивача; іншими матеріалами справи. Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну частку (пай)) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81, 131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] ; він у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняв дану спадщину; інших спадкоємців першої черги спадкування за законом судом не встановлено; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входять право на зазначену земельну частку (пай); право на спірну земельну частку (пай) було посвідчене Сертифікатом на право на земельну частку (пай), виданими і зареєстрованими у встановленому законом порядку, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за ним права на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права на спірну земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті його батька - спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved