Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ВАТ Пресмаш про зобовязання поновити на роботі на посаді охоронника з 07.07.2015 року та проведення виплати заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з вини роботодавця з 07.07.2015 року по дату прийняття рішення по справі, мотивуючи тим, що з 04.10.2010 року працював у ВАТ Пресмаш на посаді охоронника. На підставі наказу №37/07 від 07.07.2015 року його звільнено із займаної посади. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.03.2016 року, яке набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.06.2016 року, визнано недійсним наказ ВАТ Пресмаш №37/07 від 07.07.2015 року. 05.07.2016 року на імя голови правління ВАТ Пресмаш направлена заява з вимогою виконати рішення суду, поновити його на роботі, провести нарахування та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. Однак на час подання позову жодних дій за його вимогами відповідачем не виконано. А тому, позивач просить зобовязати відповідача поновити його на роботі на посаді охоронника з 07.07.2015 року та провести виплату заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з вини роботодавця з 07.07.2015 року по дату прийняття рішення по справі. Позивач в судове засідання не зявився, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника (а.с. 83). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 07.02.2017 року подав до суду клопотання про відкладення справи, в якому проти позову заперечив повністю (а.с. 43). Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.03.2016 року, яке набрало законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.06.2016 року, визнано недійсним наказ №37/07 від 07.07.2015 року по ВАТ Пресмаш про звільнення [PERSON] з роботи за ч.2 ст.41 КЗпП України (а.с. 79-80, 81-82). 05.07.2016 [PERSON] звернувся із заявою до Голови правління ВАТ Пресмаш, відповідно до якої просив скасувати у визначеному порядку наказ по ВАТ Пресмаш №37/07 від 07.07.2015 року та поновити його на роботі; провести нарахування та виплату заробітної плати за весь час вимушеного прогулу згідно чинного законодавства (а.с. 5). Як встановлено під час судового розгляду, вказана заява на даний момент ВАТ Пресмаш не розглянута. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 235 КзпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки, позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, що було встановлено рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.03.2016 року, яке набрало законної сили, враховуючи те, що заява позивача про поновлення на роботі розглядалась відповідачем більше одного року, не з його вини, а тому, заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У відповідності до вимог ч.3 ст. 6 ЗУ Про судовий збір у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Тому судові витрати по справі в розмірі 1 280 грн. 00 коп. слід покласти на відповідача, з урахуванням правового статусу позивача, що передбачає його звільнення від оплати судових витрат. На підставі наведеного, відповідно до ст., 235 КЗпП України,

Outcome: approved