Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON] в якому просив суд стягнути відповідача на свою користь заборгованість, у розмірі 3008,97 грн. за кредитним договором № б/н від 13.11.2012 року за період з 28.01.2017 року по 31.05.2020 року, яка складається з 3% річних від простроченої суми в розмірі 739,72 грн. та заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 2269,25 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.11.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 13.11.2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 9000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 03.05.2017 року задоволено позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 31713,44 грн. нараховану станом на 31.10.2016 року. На даний час зазначене рішення суду не виконане, прострочена заборгованість становить 7379,50 грн. Вважають, що за період прострочення з 28.01.2017 року по 31.05.2020 року позивач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягувати з боржника 3% річних в розмірі 739,72 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2269,25 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 13.11.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 13.11.2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 9000 гривень у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором (а.с. 31-81). Заочним рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 03.05.2017 року задоволено позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 31713,44 грн. нараховану станом на 31.10.2016 року. На даний час зазначене рішення суду не виконане, прострочена заборгованість становить 7379,50 грн. Вважають, що за період прострочення з 28.01.2017 року по 31.05.2020 року позивач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягувати з боржника 3% річних в розмірі 739,72 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2269,25 грн. (а.с. 13-14). Відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за період з 28.01.2017 року по 31.05.2020 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» нараховано заборгованість 3% річних від простроченої суми в розмірі 739,72 грн. та заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 2269,25 грн. (а.с.15-16). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою суми інфляційних втрат не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Для застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором. Судом встановлено, що відповідач порушила строки оплати грошових коштів, а тому існують обґрунтовані підстави для стягнення на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція (частина 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань"). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Тому, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов`язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. За положеннями ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч.1 ст.77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки пропонував подати відзив на позов, проте, відповідач вказаною пропозицію суду не скористалася, а надані заперечення щодо позову не знайшли свого підтвердження, доказів не надала. Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача [PERSON] , слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 3008,97 грн., яка складається з 3% річних від простроченої суми в розмірі 739,72 грн. та заборгованості за інфляційними витратами в розмірі 2269,25 грн. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved