Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувшись до суду з позовом до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради, просить зняти арешт з належної їй на праві власності квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений 05.09.2001 року ухвалою Луцького міського суду. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Четверговою Є.О., реєстраційний номер 699. 06.05.2001 року проведена державна реєстрація права власності, реєстровий № 7153. З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлено наявність обтяження - арешт вказаної квартири, зареєстрований Другою Луцькою державною нотаріальною конторою за № 5453881 від 09.08.2007 року, накладений на підставі ухвали Луцького міського суду вих.. 14832 від 05.09.2001 року, власник квартири [PERSON] . На даний час будь-яких відомостей щодо накладення та існування арешту квартири з відповідей Волинського обласного державного нотаріального архіву, Луцького міськрайонного суду Волинської області, Другого відділу виконавчої служби у місті Луцьк не підтверджено. При зверненні до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради з метою зняття арешту, їй було відмовлено, чим порушено право її, як власника на розпорядження своєю власністю, що спричинило звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримала. Відповідач в письмовій заяві просить розгляд справи провести у відсутності його представника, у вирішенні питання покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.04.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Четверговою Є.О., реєстраційний номер 699. 06.05.2001 року проведена державна реєстрація права власності, реєстровий № 7153. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на спірну квартиру накладено арешт, зареєстрований Другою Луцькою державною нотаріальною конторою за № 5453881 від 09.08.2007 року на підставі ухвали Луцького міського суду вих.. 14832 від 05.09.2001 року, власник квартири [PERSON] . З відповідей Волинського обласного державного нотаріального архіву № 32/01-21 від 23.01.2020 року, Луцького міськрайонного суду Волинської області № 03-16/129/2020 від 23.03.2020 року, Другого відділу виконавчої служби у місті Луцьк № 20751 від 29.01.20202 року слідує, що на даний час будь-які відомості щодо накладення та існування арешту квартири за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Крім того, на момент накладення арешту на майно [PERSON] ( [INFO] ), власником даної квартири була позивач [PERSON] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Підстави зняття арешту з майна, передбачені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, відповідно до ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. За приписами ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Беручи до уваги факт наявності арешту нерухомого майна, належного позивачу, що чинить їй перешкоди у здійсненні прав власника щодо розпорядження своїм майном та є неправомірним і безпідставним, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved