Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить позивачу на праві власності. В спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. При цьому відповідач, яка є колишньою невісткою позивача, ніколи не проживала в зазначеній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не доглядає за квартирою. У зв`язку з вказаним, позивач вимушена звертатись до суду з зазначеним позовом. 08.10.2020 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку підготовчого позовного провадження. 16.11.2020 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, до суду адресувала заяву про розгляд справи за її відсутності. Допитані в процесі судового розгляду в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначили, що [PERSON] з 2019 року не проживає за місцем реєстрації, перешкод останній в користуванні квартирою не чиниться. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила та не подала до суду відзив, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що кв. [ADDRESS] на праві власності належить позивачу. З матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані, зокрема, сторони по справі. У відповідності до Актів ЖЕД № 303 від 11.09.2020 відповідач не проживає в спірній квартирі. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини, а також покази свідків, свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Вона виїхала із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованою в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Виходячи з вказаного, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved