Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

КП «Житлогосп» (надалі позивач) 01 вересня 2015 року звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідачі) про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є балансо утримувачем житлових будинків міста та надає населенню послуги по обслуговування будинків та прибудинкових територій, за час з грудня 2010 року між сторонами виникли цивільні права та обовязки відповідно до встановлених тарифів, що підтверджується наявним особовим рахунком №852100115, відповідачі мають заборгованість 3 532 грн. 10 коп. станом на 31 серпня 2015 року. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. В судове засідання представник позивача не зявилась, будучи належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, в заяві, що надійшла до суду просить суд розглянути справу за відсутності представника, позов підтримала, посилаючись на викладені обставини та просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі двічі в судове засідання не зявились, про причину неявки до суду відповідачі суд не повідомили, письмових заяв та клопотань до суду від них не надійшло. Суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату розгляду справи в суді, оскільки повістки повернулись до суду із відміткою пошти про особисте отримання повідомлення. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 509-510, 525, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 625- 629, 903 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ч.1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Закріплена в ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., ст.ст. 67, 68 ЖК України, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами житлово комунальних послуг за особовим рахунком №852100115, станом на 01 листопада 2013 року вони мають заборгованість в сумі 3 532 грн. 10 коп. Між сторонами не укладено договору про надання послуг, однак відкритий особовий рахунок, свої зобовязання по оплаті отриманих послуг відповідачі виконують неналежно. Сума боргу підтверджується відповідним розрахунком і становить 3 532 грн. 10 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. Судом також встановлено, що заяв про відмову від користування послугами від споживачів у справі на адресу позивача не надходило. Відповідно до особового рахунку №852100115, між сторонами виникли цивільно-правові відносини за якими КП «Житлогосп» надавались житлово-комунальні послуги. Відповідачі проживають в квартирі, яка належить до житлового фонду, користується послугами позивача, про що свідчить відкритий особовий рахунок та наявність розрахункової (абонентської) книжки, однак не сплачують кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість . Суд не входить в оцінку доказів щодо розміру тарифу з житлово-комунальних послуг. Суд керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обовязковою для застосування, за якою Верховний Суд України зазначив, що споживачі зобовязані оплатити житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. При цьому відсутність договору на надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово комунальних послуг, відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України покладається на боржника. Суд дійшов висновку, що правовідносини, які склались між сторонами про надання послуг з житлово комунальних послуг є грошовим зобовязанням, у якому серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд вважає, що відповідачі ухиляються від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості за надані послуги. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідачів солідарно на користь КП «Житлогосп» повністю в сумі 3 532 грн. 10 коп. Звернення до суду з вимогою про повернення вказаних сум за договором у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідачів суд вважає необхідним стягнути також судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved