Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою та просила суд встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з лютого 2010 року з колишнім померлим чоловіком - [PERSON] , до часу відкриття спадщини після його смерті, тобто по [INFO] . Заявниця у заяві вказала, що [INFO] помер її колишній чоловік - [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10.07.1971 року і по 19.02.2010 року (шлюб було розірвано). Ніхто з них після розірвання шлюбу не вступав у другий шлюб. Після його розірвання вони не припинили сімейні стосунки і продовжували проживати однією сім`єю до дня смерті [PERSON] . Дітей від цього шлюбу вони не мали, інших дітей у чоловіка не було. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на Ѕ часку квартири [ADDRESS] , що належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1998 року, що було видано відділом комунальної власності виконкому Орджонікідзевського міської ради Дніпропетровської області. Друга частина зазначеної квартири належить заявниці на підставі того самого свідоцтва про право власності на житло. Державна реєстрація права власності на вказану квартиру здійснена КП МБТІ м. Нікополь на їх ім`я 30.12.1998 року. Заповіту на випадок смерті [PERSON] не залишив. Після його смерті спадкоємців першої, другої або третьої черги за законом немає. Заявниця є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом. Постановою від 13.06.2019 року приватний нотаріус Кулик О.П. відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з тієї підстави, що їх шлюб не зареєстрований. Заявниця вказує, що у неї з [PERSON] після розірвання шлюбу залишився спільний бюджет, вони разом сплачували витрати на утримання квартири, на спільні кошти придбали продукти харчування, ліки, разом харчувалися, здійснювали догляд один за одним до дня смерті чоловіка. Від встановлення зазначеного факту залежить виникнення її прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] . Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві про встановлення факту. Заінтересована особа - представник Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, надав заяву про розгляд справи без участі представника виконкому, при прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши заявницю, свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги заявником про встановлення факту підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10.07.1971 року, про що зроблено відповідний запис №197, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.38). Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] 19.02.2010 року було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис за №24 (а.с.6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , актовий запис №356 (а.с.7). Згідно довідки реєстраційного відділу виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області №1396 від 20.06.2019 року, [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 03.11.1989 року і по 11.06.2019 року. На момент його смерті з ним була зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно штампу про реєстрацію місця проживання в паспорті громадянина України [PERSON] була зареєстрована 03.11.1989 року у вищезазначеній квартирі, по теперішній час (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.12.1998 року відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе посвідчено, що квартира по [ADDRESS] дійсно належить на праві власності [PERSON] та членам його сім`ї - [PERSON] Державна реєстрація права власності на вказану квартиру здійснена КП МБТІ м. Нікополь на їх ім`я 30.12.1998 року (а.с.9). Постановою від 13.06.2019 року приватним нотаріусом Куликом О.П. відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] з підстави, що їх шлюб не зареєстрований (а.с.11). В матеріалах справи наявна інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) щодо [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.31-37). Свідок [PERSON] в судовому засіданні 21.08.2019 року пояснила, що вона проживає за адресою по [ADDRESS] з 90-х років, з заявницею перебувають у сусідських стосунках. Те, що заявник з [PERSON] розірвали шлюб свідку не було відомо. Пояснила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] до його смерті. Відносини між ними були однакові весь час. Свідок іноді приходила до них додому, заявниця з чоловіком робили все спільно, він ніколи дружину не покидав, дітей у них не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні 21.08.2019 року надала пояснення, що з заявницею вони сусіди, вона проживає за адресою по [ADDRESS] з 1963 року. А заявниця з чоловіком [PERSON] вселилися пізніше. За цей час вони завжди проживали разом, стосунки у них були сімейні, часом заходила до них додому. Іноді [PERSON] з [PERSON] разом сиділи на вулиці. Щодо інших спадкоємців [PERSON] свідку не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засідання 21.08.2019 року пояснила, що заявниця є її тіткою, [PERSON] вона знала. Тітка з чоловіком [PERSON] проживали по вул. Медичній з 90-х років, були одружені, вели спільне господарство, вони завжди разом ходили до лікарні, на базар. Свідок ходила до них в гості, навіть після розірвання шлюбу. Вони надалі залишалися проживати разом після розірвання шлюбу. [PERSON] помер [INFO] вдома по вул. Медичній. Свідок [PERSON] 21.08.2019 року в судовому засідання надала пояснення, що заявниця є її матір`ю, [PERSON] - її вітчим. Заявниця з ним проживали на протязі 48 років, мали спільний побут, разом їздили відпочивати на курорти. Після розірвання шлюбу вони залишалися проживати разом, стосунки у них не змінилися. Своїх дітей у [PERSON] не було. Квартира приватизована на них двох. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини першої ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Така правова позиція узгоджується з п.п. 1, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до ч.ч. 3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, предмет доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї; спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Відповідно до п.п.2, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено наступне: - якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо; - при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом; - до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю із спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо; - якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Крім того, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Заявником надано достатньо доказів спільного побуту з померлим [PERSON] Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і факт сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, який просить встановити заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи та показами свідків, наданими в судовому засіданні, згідно яких заявник [PERSON] дійсно проживала однією сім`єю з померлим [INFO] [PERSON] без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, мали добрі стосунки, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом береться до уваги загальновідомі обставини того, що на підставі Закону України «Про засудження комуністичного та націонал - соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів» №1037 -VIII від 17.03.2016 року місто Орджонікідзе перейменовано на місто Покров. На підставі Рішення №13 (8 сесії 7 скликання) Покровської міської ради Дніпропетровської області від 31.05.2016 року «Про затвердження переліку об`єктів топоніміки адміністративно - територіального устрою міста Покров у новій редакції», вулицю П. Тольятті перейменовано на вулицю Медична. Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. На підставі викладеного,

Outcome: approved