Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Тернопільської міської ради про стягнення середньомісячного заробітку за час невиконання судового рішення про поновлення на роботи. Позовні вимоги обґрунтував тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2019 по справі № 607/25677/18, його поновлено на роботі на посаді директора Комунальної установи початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Тернопільська музична школа № 2 імені Михайла Вербицького». Однак вказане рішення в частині поновлення позивача на роботі досі не виконано. За затримку у виконанні вищевказаного рішення, в частині поновлення позивача на роботі, в період з 19.07.2019 по 18.03.2020 на користь [PERSON] ухвалено стягнути 148 469,36 грн, втраченого заробітку, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.07.2020 справа № 607/4566/20. У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач вважає за необхідність стягнути з відповідача на його користь суму середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 19.03.2020 по 18.01.2021 включно, в сумі 185 586, 70 грн, виходячи з розміру середньомісячного заробітку в розмірі 1 858,67 грн, що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2019 по справі №607/25677/18 та судові витрати. Представник Тернопільської міської ради подав письмові пояснення, відповідно до яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Звертаючи увагу суду на те, що на підставі рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2019, видано виконавчий лист. У зв`язку із примусовим виконанням рішення суду, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Тернопільській області винесено дві постанови. Перша - зобов`язувала Тернопільську міську раду поновити [PERSON] на посаді керівника навчального закладу, друга - зобов`язувала заклад сплатити [PERSON] середній заробіток за вимушеного прогулу. Відносно Тернопільської міської ради відкрито кримінальне провадження за невиконання судового рішення про поновлення [PERSON] на посаді. Також, вказав, що позивачем не надано розрахунок судових витрат та належним чином не підтверджено повноваження представника. Відтак, щодо стягнення судових витрат пов`язаних з професійною правовою допомогою, вважає безпідставними, та такими що не підлягають задоволенню. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві та просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду залишено без розгляду позов [PERSON] до Комунальної установи початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Тернопільська музична школа № 2 імені Михайла Вербицького» про стягнення середньомісячного заробітку за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі. Оглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2019 у справі № 607/25677/18, суд ухвалив скасувати розпорядження міського голови Тернопільської міської ради за №227-к від 24.05.2019 в частині звільнення [PERSON] з посади директора Комунальної установи початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Тернопільська музична школа №2 імені Михайла Вербицького» і розірвання трудового контракту з 23.11.2018, за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпПП України; поновити [PERSON] на посаді директора Комунальної установи початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Тернопільська музична школа №2 імені Михайла Вербицького» та стягнути з Комунальної установи початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Тернопільська музична школа №2 імені Михайла Вербицького» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 23.11.2018 по 18.07.2019 включно, у сумі 148 469,37 грн, за вирахуванням відповідних податків та зборів. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за 1 місяць у розмірі 18 558,67 грн допущено до негайного виконання, вирішено питання судових витрат. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 16.09.2019 та постаново Верховного суду від 22.01.2020 вказане рішення залишено без змін та набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до постанови серії ВП №59657707 від 26.07.2029 про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2019, у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Тернопільської області, знаходиться на виконанні виконавчий лист № 607/25677/18 виданий 18.07.2019 про поновлення [PERSON] на посаді директора Комунальної установи початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Тернопільська музична школа № 2 імені Михайла Вербицького, та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць, боржником якого є Тернопільська міська рада. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ч.1 ст. 3 Кодексу законів про працю України (ділі - КЗпП України), трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом ст. 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норма передбачає обов`язок власника поновити незаконно звільненого працівника шляхом видачі наказу про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді. Рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню відразу після його оголошення судом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15 та від 16.12.2015 у справі № 6-648цс15 Верховного Суду України, за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Згідно з ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2019 підлягало обов`язковому негайному виконанню після проголошення, незалежно від його оскарження та дати набрання законної сили. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.07.2020, з Комунальної установи початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Тернопільська музична школа №2» імені Михайла Вербицького стягнуто на користь позивача середньомісячний заробіток за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі, за період із 19.07.2019 по 18.03.2020, в розмірі - 14 8469, 36 грн. За змістом роз`яснень, викладених у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» та положень ст.240-1 КЗпП України, неможливість поновлення працівника на попередній посаді може бути пов`язано виключно з однією обставиною - ліквідацією підприємства. Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і ФОП Комунальна установа початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад "Тернопільська музична школа №2 імені М.Вербицького" не ліквідована. Порядок визначення суми середнього заробітку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок), абзацом 3 п. 2 якого передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 р. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Згідно з п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Розмір середньоденного заробітку позивача встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/25677/18, який складає 922,17 грн. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 711/8446/16-ц (провадження № 14-37цс19) вказано, що: «стаття 236 КЗпП передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі за змістом статті 236 КЗпП слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (висновок Верховного Суду України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15). Встановивши, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2019 про поновлення позивача на посаді директора Комунальної установи початковий спеціалізований мистецький навчальний заклад «Тернопільська музична школа № 2 імені Михайла Вербицького не було виконано негайно після його проголошення роботодавцем, з яким позивач перебував у трудових відносинах, суд дійшов висновку про те, що з цього моменту у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення. Однак, судом встановлено, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.07.2019 в частині поновлення позивача на роботі станом на 07.07.2021 не виконано, наказ про поновлення позивача на роботі роботодавцем не видано. Період не виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, за який просить стягнути середній заробіток позивач із 19.03.2020 по 18.01.2021. Таким чином суд погоджується, що з відповідача в користь позивача підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі за період із 19.07.2019 по 18.03.2020 в розмірі заявленому позивачем - 185 586, 70 грн. Щодо стягнення судових витрати, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи . До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь держави судовий збір.

Outcome: approved