Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що шлюб з відповідачем вони зареєстрували 26 вересня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції у Житомирській області. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх декількох років стосунки з чоловіком погіршились, зникли взаєморозуміння та взаємоповага, вони не розуміють один одного. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Позивач просить суд розірвати їх шлюб з відповідачем. Крім того, відповідач працездатний, на даний час офіційно працює, інших утриманців не має, а тому може сплачувати аліменти на утримання їх спільної дитини. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн, щомісяця, з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 24.06.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 11 годину 20.07.2021, яке через неявку відповідача відкладено на 15 годину 30 хвилин 05.08.2021. Ухвалою суду від 05.08.2021 було частково задоволено клопотання відповідача та надано сторонам 2-місячний строк на примирення. Позиція позивача У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Зауважила, що з лютого 2020 року вона та відповідач спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач надає допомогу на утримання дитини, однак не регулярно, тому вона просить стягнути аліменти. Також позивач просила провести розподіл судових витрат. Позиція відповідача У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково: в частині стягнення аліментів. В частині розірвання шлюбу вимоги не визнав, зауважив, що, на його думку, сім"ю можна зберегти. Підтвердив, що з позивачем спільно не проживають з лютого 2020 року, однак, можливо, обставини зміняться і вони знову будуть проживати разом. Встановлені судом обставини Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 26.09.2015, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції у Житомирській області складено відповідний актовий запис № 198, дошлюбне прізвище позивача - [PERSON] (а.с.8). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Довідкою № 1823 від 10.06.2021 підтверджується, що син сторін - [PERSON] , 2016 р.н., проживає разом з матір"ю та перебуває на її утриманні ( а.с.16). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, зокрема, копію свідоцтва про шлюб позивача та відповідача, копію свідоцтва про народження дитини, приймаючи до уваги бажання позивача на розірвання шлюбу, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та інтересам спільної дитини, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів. Таким чином, оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, відповідач визнав позов в цій частині, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі та у спосіб, який зазначає позивач у заяві. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі місячного стягнення підлягає негайному виконанню. Розподіл судових витрат Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який був нею сплачений при зверненні з позовом до суду. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за позовами про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved