Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №1025. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2001 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалось, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на сімейне життя. Шлюбно-сімейні відносини припинені з грудня 2011 року, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення він не згоден. Позивач у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить ухвалити заочне рішення (а.с.29) Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи сповіщалася заздалегідь та належним чином, шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцію на адресу місця реєстрації відповідача, які повернулись на адресу суду з відміткою поштової установи: "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність позивача та відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадського стану Московського районного управління юстиції міста Харкова, актовий запис №1025 (свідоцтво про шлюб [NUMBER]) (а.с.3). Від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені з грудня 2011 року, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення він не згоден. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Суд, з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ч.3 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то за таких підстав, судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved