Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 01.01.2019 року між позивачем і відповідачем був укладений договір позики грошових коштів (Розписка 1) в розмірі 3000 доларів США у вигляді розписки, відповідно до чч.3,4 ст.3 та ст.1046 ЦК України. Так, згідно розписки від 01.01.2019 р. сума щомісячних виплат за користування 3000 доларів США (основна сума) складала 2% від основної суми - 60 доларів США. Щомісячні виплати проводилися відповідно до умов до десятого числа кожного наступного місяця. Термін позики встановлено до 01.07.2019 року. Відповідно до п. 7 розписки, позивачем було здійснено прохання отримати основну суму протягом 10 діб з дня повідомлення про повернення боргу. У подальшому 06.07.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено нову розписку (Розписка 2), написану відповідачем власноручно, за умовами якої, відповідач мав право на користування основною сумою - 3000 доларів США зі щомісячною виплатою за право користування в 3,3% - 100 доларів США. Відповідач здійснював виплату відповідно до договору від 06.07.2019 р. за липень, серпень та вересень: 06.07.2019, 08.08.2019 та 10.09.2019 відповідно. 10.10.2019 року відповідач зупинив щомісячну виплату відсотків відповідно до договору від 06.07.2019 р. та почав уникати контакту, зокрема відмовлявся відповідати у інтернет-месенджері, ігнорував СМС повідомлення та дзвінки, не відвідував роботу. Відповідач був ознайомлений зі штрафними санкціями у вигляді штрафу в розмірі 200 доларів США за несвоєчасну виплату відсотків за користування основною сумою та основною суми в подвійному розмірі за несвоєчасне повернення основного боргу у вигляді 6000 доларів США, описаними у п.5 договору від 01.01.2019 р., на який сторони посилалися при укладенні договору від 06.07.2019 р. 14.11.2019 року на прохання позивача з відповідачем був підписаний заключний договір (Розписка 3), в якому відповідач зобов`язувався виплатити штрафні санкції по договору Розписка 2 до 30.11.2019 року, дату повернення основної суми (3000 доларів США) залишено незмінною - 01.01.2020 року. Після підписання вищезазначеного договору (Розписка 3) відповідач припинив щомісячні виплати за умовами попередніх договорів та продовжив ігнорувати спроби позивача зв`язатися з ним. Відтак, позивач змушена звернутися з позовною заявою про примусове стягнення з відповідача грошових коштів. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить їх задоволити та стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 7500 доларів США. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином, за адресою місця реєстрації. Відзиву до суду не надходило. До суду повернулися конверти, надіслані судом за місцем реєстрації відповідача з відмітками "адресат не проживає". За таких обставин, в зв`язку із повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечила позивач. Заслухавши думку позивача, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, оригінали розписок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідачем було складено три розписки, за якими він зобов`язався повернути позивачеві грошові кошти, на умовах, що визначені у вказаних розписках від 01.01.2019 року, від 06.07.2019 року та від 14.11.2019 року. Однак, відповідач свого зобов`язання не виконав. Станом на 14.02.2020 року сума боргу складає 7500 доларів США: - 3000 доларів США - основна сума; - виплати за 10.10.2019 р. 10.11.2019 р., 10.12.2019 р., 10.01.2019 р., 10.02.2020 р., в розмірі 3,3% від основної суми в 3000 доларів США - 500 доларів США; - штрафні санкції за несвоєчасну виплату відсотків за користування основною сумою (200 доларів США в місяць) - 1000 доларів США; - сума штрафу за несвоєчасне повернення основної суми в розмірі 3000 доларів США. Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно з ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. В силу ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Згідно з ч. 2-3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі. У п. 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц, суд вказав, зокрема, що судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України, однак зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, а тому у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Таким чином, існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 7500 доларів США. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до вимог ч. 2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1830 грн.

Outcome: approved