Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь грошові кошти в сумі 345600грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, незаконним засудженням, незаконним обранням міри запобіжного заходу, незаконним утриманням під вартою, незаконним обшуком, розглядом справи поза розумні строки, йому спричинено моральну шкоду, яку визначає в розмірі 345600грн. В судовому засіданні представник позивача адвокат Нечепуренко А.В. позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не прибув, надіслали до суду заперечення на позовну заяву, в якій просять відмовити позивачу в задоволенні позову та слухати справу без участі представника. (а.с.89-92). Представник відповідача управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області [PERSON] позовні вимоги не визнає, надавши суду письмове заперечення, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. (а.с.97-98). Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.01.2007 року слідчим слідчого відділення Оратівського РВ УМВС Демченком С.М. винесено постанову про порушення кримінальної справи за фактом крадіжки чотирьох коней з території ферми СВК "Чернявка", за ознаками злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. (а.с.12). 29.03.2007 року постановою слідчого Оратівського РВ УМВС притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого по даній кримінальній справі. (а.с.19). 05.04.2007 року постановою Оратівського районного суду Вінницької області обрано відносно [PERSON] запобіжний захід у вигляді взяття під варту. (а.с.22). 26.05.2007 року постановою слідчого Оратівського РВ звільнено з ІТТ Оратівського РВ [PERSON], в зв'язку з закінченням строку тримання під вартою.(а.с.24). 26.05.2007 року постановою слідчого Оратівського РВ УМВС застосовано відносно [PERSON] запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. (а.с.25). 15.05.2008 року постановою слідчого Оратівського РВ УМВС притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого по кримінальні справі і пред'явлено йому обвинувачення в злочині, передбаченому ст.185 ч.3 КК України. (а.с.27). 11.11.2008 року постановою слідчого СВ Оратівського РВ притягнуто [PERSON] в якості обвинуваченого по кримінальній справі за ознаками злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. (а.с.29). 28.07.2010 року вироком Оратівського районного суду Вінницької області [PERSON] визнано винуватим за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням ст.75 КК України. (а.с.30-31). 29.09.2010 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 28.07.2010 року скасовано, справу направлено прокурору Оратівського району Вінницької області для проведення додаткового розслідування. (а.с.32-33). 28.02.2011 року постановою слідчого СВ Оратівського РВ притягнуто [PERSON], як обвинуваченого і пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. (а.с.34). 23.03.2012 року вироком Оратівського районного суду Вінницької області [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнано невинним і по суду виправданим.(а.с.35-42). 20.06.2012 року ухвалою Апеляційного суду Вінницької області вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 23.03.2012 року скасовано, справу направлено прокурору Оратівського району Вінницької області для проведення додаткового розслідування. (а.с.43). Із повідомлення прокуратури Оратівського району від 07.08.2013 року вбачається, що 18.03.2013 року відомості за фактом крадіжки внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань №12013010250000114, правова кваліфікація ч.3 ст.185 КК України. За результатами проведення досудового розслідування слідчим СВ Оратівського РВ УМВС України у Вінницькій області Реверою П.В. 30.07.2013 року винесено постанову, якою закрито кримінальне провадження.(а.с.47). Зазначене кримінальне провадження постановою закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, що підтверджується повідомленням Слідчого управління УМВС України у Вінницькій області від 14.08.2013 року. (а.с.48). 29.10.2013 року прокурором Оратівського району Вінницької області винесено постанову про скасування постанови слідчого СВ Оратівського РВ УМВС України від 30.07.2013 року про закриття кримінального провадження за №12013010250000114. (а.с.53). 26.02.2016 року прокурором Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області винесено постанову про закриття кримінального провадження за №12013010250000114 від 18.03.2013 року стосовно [PERSON] у зв'язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, що підтверджується листом Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області від 27.07.2017 року №66-162-17.(а.с.55-57). Із пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом з 13.02.2007 року по 26.02.2016 року, що становить 108 календарних місяців. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.7 ст.1176 ЦК України, порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, вищезазначений порядок відшкодування шкоди встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду». Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки,незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року в справі №6-2203цс15. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», розмір мінімальної заробітної плати на 2017 рік становить 3200гривень. Судом встановлено, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 13.02.2007 року по 26.02.2016 року, тобто 108 календарних місяців, тому розмір відшкодування моральної шкоди становить 345600грн. (3200 *108). Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази щодо заподіяння шкоди позивачу, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від сплати від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved