Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси звернувся до суду з позовом до відповідача про відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, вказуючи, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], який народився [INFO] року. Батьки малолітнього в шлюбі не перебували, разом не проживали, виховання та навчанням дитини займалася тільки мати. [INFO] року мати дитини [PERSON] померла. Після її смерті малолітній залишився поза сімейним оточенням. Батько не виявив бажання забрати дитину на виховання в свою родину, а тому [PERSON] був влаштований до санаторію «Сосновий бір». Після закінчення терміну перебування малолітнього в санаторії, батько [PERSON] дитину додому не забрав. За клопотанням служби у справах дітей Черкаської міської ради від 26.02.2016 № 570/30-02-03, малолітній [PERSON] направлений до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради. За інформацією адміністрації закладу, батько [PERSON] малолітнього відвідує, але дитина не має прив'язаності до батька на зустрічі іде не охоче. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (благодійна організація «Від серця до серця»), але фактично проживає у знайомого за адресою: [ADDRESS]. За непідтвердженою інформацією [PERSON] схильний до вживання наркотичних речовин, не має постійного місця проживання, тривалий час не працює. За інформацією Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 15, з 01.09.2015 до грудня 2015 року, відповідач на батьківських зборах присутнім не був, з вчителями не спілкувався, успіхами малолітнього в навчанні не цікавився. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Черкаської міської ради відповідно до наказу від 25.02.2016 № 38/с, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, а саме проживає в родині, де батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. За інформацією Черкаського міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді від 23.03.2016 року відповідач відмовився від соціального супроводу тобто не виявив своєї зацікавленості у налагодженні стосунків з малолітнім сином з метою повернення його на виховання в родину. Відповідно до акту обстеження фактичного місця проживання громадянина [PERSON] від 15.03.2016 року батьком не створені умови для розвитку та проживання малолітнього. Крім того, станом на 25.04.2016 року [PERSON] не звернувся до органу опіки та піклування м. Черкаси з заявою щодо повернення малолітнього [PERSON] з КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на виховання в родину. Оскільки відповідач протягом тривалого часу зловживає своїми батьківським обов'язками щодо виховання та утримання сина, тим самим позбавив малолітнього на належне батьківське виховання та утримання, тому звернулись з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила відібрати малолітнього від батька без позбавлення батьківських прав. Стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всих видів заробітку, а також передати малолітнього органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування. Відповідач до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Прокурор, вважала, що позов підлягає до задоволення. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку прокурора, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, громадянин [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], який народився [INFO] року. Реєстрація народження малолітнього в органах РАЦС відбулася у відповідності до ч. 1 ст.127 Сімейного кодексу України (визнання походження дитини за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини). Батьки малолітнього в шлюбі не перебували, разом не проживали, виховання та навчанням дитини займалася тільки мати, яка 24 січня 2016 року померла. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Після смерті матері малолітній залишився поза сімейним оточенням. Батько не виявив бажання забрати дитину на виховання в свою родину, а тому [PERSON] був влаштований до санаторію «Сосновий бір». Після закінчення терміну перебування малолітнього в санаторії, батько [PERSON] дитину додому не забрав. За клопотанням служби у справах дітей Черкаської міської ради від 26.02.2016 № 570/30-02-03, малолітній [PERSON] направлений до КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Черкаської обласної ради. За інформацією адміністрації закладу, батько [PERSON] малолітнього відвідує, але дитина не має прив'язаності до батька на зустрічі іде не охоче. Громадянин [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (благодійна організація «Від серця до серця»), але фактично проживає у знайомого за адресою: [ADDRESS]. За непідтвердженою інформацією громадянин [PERSON] схильний до вживання наркотичних речовин, не має постійного місця проживання, тривалий час не працює. За інформацією Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 15, з 01.09.2015 до грудня 2015 року, громадянин [PERSON] на батьківських зборах присутнім не був, з вчителями не спілкувався, успіхами малолітнього в навчанні не цікавився. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Черкаської міської ради відповідно до наказу від 25.02.2016 № 38/с, як дитина, що опинилася в складних життєвих обставинах, а саме проживає в родини, де батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. За інформацією Черкаського міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді від 23.03.2016 громадянин [PERSON] відмовився від соціального супроводу тобто не виявив своєї зацікавленості у налагодженні стосунків з малолітнім сином з метою повернення його на виховання в родину. Відповідно до акту обстеження фактичного місця проживання громадянина [PERSON] від 15.03.2016року батьком не створені умови для розвитку та проживання малолітнього. Станом на 25.04.2016 року відповідач не звернувся до органу опіки та піклування м. Черкаси з заявою щодо повернення малолітнього [PERSON] з КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» на виховання в родину. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, що відповідач протягом тривалого часу зловживає своїми батьківським обов'язками щодо виховання та утримання сина тим самим позбавив малолітнього на належне батьківське виховання та утримання. Аналогічні покази надала в судовому засіданні і свідок [PERSON], яка являється матір'ю відповідача. Згідно висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради від 23 травня 2015 року за № 206/30-03-03 про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] від батька [PERSON] без позбавлення батьківських прав, вважає відібрання дитини доцільним та таким, що відповідає інтересам самої дитини. Ст. 170 СК України вказує, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках... Відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав - це або крок до оздоровлення неблагополучної сім'ї, або, навпаки, крок до повного припинення правовідносин шляхом позбавлення батьківських прав зі всіма наслідками. Відповідно до норм Сімейного кодексу кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінив та дослідив усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, тому позов підлягає задоволенню. Оскільки дитина після відібрання його у батька передається органу опіки та піклування, також підлягає задоволенню позовна вимога стосовно стягнення з відповідача аліментів на його утримання. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved