Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус Харківського нотаріального округу [PERSON], в якому просить суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 19.03.2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1-370 недійсним. В обґрунтування позову позивач зазначав, що він є родичем [PERSON], яка доводиться йому троюрідною тіткою. [PERSON] жила постійно у квартирі [ADDRESS], за цією адресою фактично мешкав і він останні роки, доглядаючи її. Приблизно дванадцяти останніх років, він доглядав та утримував тітку, привозив продукти харчування, ліки возив до лікарень, здійснював інший догляд. [PERSON] вказані роки погано себе почувала, хворіла тяжкими хворобами, майже нічого не бачила, потребувала постійного стороннього догляду та допомоги. Останні півроку життя страждала на захворювання раку. [PERSON] повідомила, що вона просила онука [PERSON] за отримання квартири надавати їй довічний догляд та утримання, оскільки останній час він нічого не робив, не надавав допомоги, не спілкувався з нею та не приходив, [PERSON] звернулася до прокуратури з відповідною заявою. Оскільки позивач надавав матеріальну допомогу та здійснював догляд, остання бажала розірвати договір довічного утримання. У зв'язку з різким погіршенням здоров'я [PERSON] видала йому довіреність на представництво її інтересів в усіх установах, на її прохання позивач звернувся в КП «ХарківМіськБТІ» з проханням повідомити за ким зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], та надати копію договору дарування, з метою подальшого його розірвання, 22.11.12 року «ХарківМіськБТІ» надало відповідь, згідно якої, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем на підставі договору дарування від 19.03.2013 року, саме з цього договору [PERSON] дізналася, що вона нібито подарувала квартиру. 28.11.2012 року, в присутності сусідів позивач разом з [PERSON] склали звернення до прокуратури, в якому повідомляли, що її обманули, вона бажала передати квартиру за довічний догляд через старість, немічність та сліпоту, не усвідомлювала вчинювану угоду, вказувала на небажання дарувати квартиру, і що дізналася про це у 2012 року. [INFO] померла [PERSON], позивач здійснив поховання та провів поховальні обряди. У січні 2013 року він звернувся до Харківської державної контори для заведення спадкової справи та оформлення спадщини, дізнався про зміст договору дарування від 19.03.2003 року, який вважає недійсним. Позивач за життя тітки добре з нею спілкувався, разом з дружиною здійснювали постійний догляд, за життя тітка постійно наголошувала, що все майно вона бажає залишити йому, оскільки він єдиний, хто надавав допомогу, [PERSON] склала заповіт на його ім'я для спадкування зазначеної квартири. На час укладення договору дарування, [PERSON] майже нічого не бачила, страждала на захворювання очей: вікова зріла катаракта, абсолютна глаукома ока, при складанні договору дарування було порушено правила посвідчення договорів, оскільки волевиявлення дарувальника не були вільним. У ході судового розгляду позивач [PERSON], його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити, пояснив суду, що позивачем не надано доказів, про наявність станом на 2003 рік у [PERSON] такого ступеню захворювання очей, який би не дозволив останній самостійно читати та писати. В оспорюваному договорі дарування зазначено, що сторони розуміли значення своїх дій і керувати ними, невизнані судом недієздатними, їх не примушено укласти цей договір на вкрай невигідних умовах внаслідок збігу тяжких обставин, уклали цей договір на вкрай невигідних умовах, внаслідок збігу тяжких обставин, уклали договорі не внаслідок помилки, договір прочитано сторонами в голос, його зміст та правові наслідки роз'яснено, підстав для визнання його недійсним на теперішній час не вбачається. На думку представника відповідача, посилання позивача на те, що покійна протягом останніх 12 років бажала залишити все майно йому у спадок підлягають критичній оцінці, оскільки [PERSON] було відомо про укладання спірного договору, але вона не повідомила цей факт позивачу, [PERSON] підписала заповіт на ім'я позивача лише за 11 днів до смерті що свідчить про те, що намір передати у спадок все майно виник лише в грудня 2012 року, обставина, що заповідачка померла через 11 днів після посвідчення заповіту ставить під сумнів, що вона могла розуміти значення своїх дій. Окрім того, заповіт складено на все належне заповідачці на час його посвідчення рухоме та нерухоме майно, у заповіті не значиться квартира [ADDRESS], оскільки заповідачка знала про те, що вона не є власницею, а тому не може її заповісти. Третя особа - Приватний нотаріус Харківського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначила, що 19.03.2003 року до неї звернулася [PERSON] і [PERSON], які просили посвідчити договір дарування належної [PERSON] квартири. В обґрунтування прохання [PERSON] надала нотаріусу свідоцтво про право власності на спірну квартиру, витяг з реєстру прав власності. Нотаріус перевірила дані про особи сторін, перевірила їх дієздатність, роз'яснила вимоги ст.. 244 ЦК УРСР. Договір був підписаний сторонами, скріплений печаткою і підписом нотаріуса, повністю відповідає вимогам закону, при заключенні договору дарування квартири [PERSON] була дієздатна, розуміла значення своїх дій, могла ними керувати. Зі змісту довіреності від 05.12.2012 року вбачається, що [PERSON] не уповноважувала [PERSON] на відібрання по суду квартири у [PERSON] або на визнання угоди недійсною, не зазначено ні слова про передачу квартири у власність в порядку спадкування, квартира їй не належала, розпоряджатися нею вона не могла. Договір дарування дев'ять років назад набрав законної сили, пройшли всі строки позовної давності. В позовній заяві [PERSON] спотворює фактичні обставини, [PERSON] не вказувала про передачу квартири у власність [PERSON] в порядку спадкування, факт їх родинних відносин нічим не підтверджений. Доводи [PERSON] про те, що у 2003 році [PERSON] страждала слабкістю зору не впливає на оцінку доказів, оскільки нотаріус прочитала договір вголос, роз'яснила зміст договору [PERSON], який вона особисто підписала. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 215 ЦК України передбачає,що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу. Судом встановлено, що 19 березня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування будинку, згідно умов якого [PERSON] подарувала, а відповідач прийняв у дар квартиру [ADDRESS]. Договір був посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 05.12.2012 року [PERSON] надала довіреність, якою уповноважила [PERSON] на ведення всіх її справ, в тому числі з питань управління, користування та передачі в оренду квартири [ADDRESS]. 11.12.2012 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Альшаєвою В.В. , яким зробила розпорядження: все належне їй рухоме та нерухоме майно заповідала [PERSON]. Звертаючись до суду, [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що при вчиненні договору дарування квартири [PERSON] помилялася щодо природи цього договору, прав та обов'язків сторін, що має істотне значення, оскільки відповідач, обіцяв її довічно доглядати, надавати матеріальну допомогу, і тільки на цих умовах вона погодилася укласти договір дарування. Позивачка проживала до дня смерті у квартирі [ADDRESS]. 28.11.2012 року [PERSON] звернулася до прокуратури Харківської області зі зверненням, в якому просила притягнути до відповідальності осіб, які завідомо залишили її в небезпечному стані з метою заволодіння її власністю, в якому зазначила, що її онук, скориставшись її старістю, тяжкою хворобою, змусив подарувати її квартиру [ADDRESS], обманював, що квартиру вона дарує в обмін на матеріальну допомогу та догляд. Тільки шляхом обману її онук відняв квартиру. Згідно повідомлення начальника СВ Комінтернвіського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 18.03.2014 року, 12.12.2012 року матеріали по заяві [PERSON] були внесені до ЄРДР і зареєстроване кримінальне провадження від 12.12.2012 року за ч.1 ст. 135 КК України. Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду в п. 11 постанови від 28.04.78 N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (з наступними змінами), під помилкою в даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Судом встановлено, що [PERSON], укладаючи оскаржуваний договір дарування будинку, мала на меті те, що відповідач буде довічно надавати їй матеріальну допомогу, доглядати її. Тобто при укладанні договору бажала отримувати матеріальні блага і отримувала їх певний період часу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи із змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. В договорі дарування відсутні дані, що позивачу були роз'яснені наслідки договору дарування, а саме, що з моменту укладення договору обдарований набуває право власності на квартиру, що дарувальник передає обдарованому безоплатно майно у власність та позбавляється права розпорядження цим майном. Суду не надані докази підтверджуючи ті обставини, що позивачу були відомі наслідки договору дарування, безоплатне відчуження будинку - єдиного житла, яке вона мала, добровільне позбавлення себе права власності на майно без будь-яких вигод матеріального чи морального характеру. Окрім того, як вбачається з медичної карти [PERSON], з 2000 року вона страждала на захворювання очей: вікова зріла катаракта, абсолютна глаукома правого ока, що також підтверджується довідкою-випискою Міської лікарні ім. М.Короткова м.Курська. У відповідності з ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та недодержання цього в момент вчинення правочину є підставою для недійсності правочину. Суд встановив, що [PERSON] вчинивши договір дарування належної їй квартири, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, продовжувала проживати в спірному будинку й після укладення договору, продовжувала нести витрати щодо утримання цього будинку, про що свідчать квитанції про сплату комунальних платежів, які сплачувались від її імені При складанні договору дарування [PERSON] помилялась в умовах та наслідках його складання, які для неї мають істотне значення. Суд приймає до уваги наступні факти, [PERSON], в силу свого стану здоров'я, віку, сімейних обставин, вона потребувала стороннього догляду, допомоги у биту, вона була одинока, в силу малозабезпеченості, вона бажала отримувати матеріальну допомогу, тому при укладанні договору вона бажала отримувати блага і отримувала їх, а тому суд приходить до висновку про відсутність у неї волевиявлення на безоплатне відчуження будинку за своє життя, внаслідок чого договір дарування був укладений під впливом помилки. Зазначені вище обставини підтверджуються також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Означене свідчить про те, що укладаючи договір, сторони припустили помилки, уклавши договір дарування замість договору довічного утримання, що є підставою для визнання договору дарування недійсним. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: approved