Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач в липні 2014 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 28 липня 1990 року у Палаці реєстрації шлюбів та новонароджених між ним та відповідачкою зареєстрований шлюб, актовий запис № 1859. Від шлюбу з [PERSON] мають двох повнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказав на те, що спільного життя з відповідачкою не склалось з різних причин, що шлюбні відносини припинені з лютого 2013 року, та з цього часу вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть, з огляду на це вважав збереження сімейних відносин не можливим. В ході розгляду справи позивач підтримав свої вимоги та просив їх задоволення. Представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач проти позову заперечувала, пославшись на те, що позов заявлений з формальних підстав, вказала на те, що вона має бажання збереження сімейних відносин. Виходячи із наведених обставин, у задоволенні позову просила відмовити. Представник відповідача просила відмовити у позові, пославшись на відсутність підстав для його розірвання. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить із наступного. Згідно ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засідання сторони перебувають у шлюбі з 29 квітня 1990 року, який зареєстрований у Палаці реєстрації шлюбів і новонароджених м. Києва , актовий запис № 1859. Від шлюбу мають повнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Встановлено, що з лютого 2013 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до Ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 14.01.2015 року за клопотанням відповідача судом сторонам наданий строк для примирення терміном 1 місяць. Після відновлення провадження у справі у зв»язку із закінченням терміну на примирення, позивач наполягав на розірванні шлюбу у судовому засіданні. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком Таким чином, зважаючи , що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, зважаючи на відсутність волевиявлення позивача щодо примирення з відповідачкою, суд вважає, що збереження сім′ї сторін є неможливим, а шлюб підлягає розірванню. При цьому задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із того, що в ході розгляду справи не встановлено обставин, які свідчать про те, що надання строку для примирення сторонам на максимальний терміні дійсно допоможе збереженню сім`ї, а розірвання шлюбу буде суперечити моральним засадам суспільства. Враховуючи наведене,

Outcome: approved