Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 24 вересня 1994 року по 17 жовтня 2018р. вони перебували з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від данного шлюбу сторони мають повнолітню доньку. За час спільного проживання подружжям був придбаний житловий будинок за адресою провулок Перемоги, 5, в с.Мостове, Доманівського району Миколаївської області.Право власності на житловий будинок зареєстровано за відповідачкою. Крім того, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відповідачка в період шлюбу набула право власності на земельну ділянку розміром 0.1956га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд . На теперішній час сторони розірвали шлюб, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Угоди про добровільний поділ майна не досягнуто, у зв"язку з чим позивач просить поділити спільне майно подружжя в рівних частинах та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, виділеної під обслуговування житлового будинку та господарських споруд . Позивач [PERSON]та його представник [PERSON]І.у судовому засіданні позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON]М.у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а саме: шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON]та [PERSON] з 24 вересня 1994року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних стосунків сторони мають повнолітню доньку, яка проживає окремо. Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 17.10.2018року шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить копія рішення суду. В період перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами, на підставі договору купівлі- продажу житлового будинку, укладеного 29.09.2005р. між [PERSON] та [PERSON], було придбано житловий будинок, що знаходиться за адресою с.Мостове, пров.Перемоги,5,Доманівського району Миколаївської області,що підтверджується копією договору. Право власності на придбаний житловий будинок було зареєстровано 29.09.2005р. приватним нотаріусом та внесенно до реєстру за № 862414, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 17.12.2013р., [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 0.1956га, виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд , розташованої за адресою с..Мостове, провулок Перемоги 5 Доманівського району, Миколаївської області. Після розірвання шлюбу, у позивача виникла необхідність у поділу спільно набутого майна. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, шляхом визнання права. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 СК України та ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], знаходячись в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] спільно придбали нерухоме майно у виді житлового будинку та земельної ділянки, виділеної під будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що нерухоме майно дійсно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Кожний із подружжя має право на рівну частку у спільно набутому майні, а тому позивач має право на визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку на 1/2 частину земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими, а задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Оскільки позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 1409.60грн.( по 704.80грн.за дві вимоги майнового характеру), однак ним сплачено лише 704.80грн., тому з відповідача підлягають стягненню недоплачений судовий збір в сумі 704.80 грн.на користь держави, а на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у виді судового збору , сплаченого ним при подачі позову до суду в сумі 704.80грн. . На підставі викладеного,

Outcome: approved