Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить ухвалити рішення, яким\~визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті його прабаби [PERSON], яка померла 03 лютого 1997 року, право на земельну частку (пай) розміром 2,07 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на середню земельну частку(пай) виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28 травня 1997 року №323. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 03 лютого 1997 року померла його прабаба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої серед іншого, входить земельна частка (пай) розміром 2,07 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, на яку померла мала право на підставі Сертифіката на право на середню земельну частку(пай) виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28 травня 1997 року №323. На випадок своєї смерті покійна склала заповіт, відповідно до якого належне майно заповіла йому. Відтак, він як єдиний спадкоємець, що виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримав відмову у видачі такого, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206\~ЦПК України у\~випадку визнання\~позову відповідачем\~суд ухвалює\~рішення за\~результатами підготовчого\~провадження.\~У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд,\~за правилом\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 03 лютого 1997 року, в віці 74 років, в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON], про що 04 лютого 1997 року зроблено відповідний запис за №4 та Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області, від 04 лютого 1997 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №071677 /арк. справи 4/ Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Спадщина відкрилася в цей же день, 03 лютого 1997 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлої, серед іншого, складається із земельної частки (пай) розміром 2,07 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області. Так, згідно із витягу №31-1309-0.2-2015/2-17, виданого відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20 вересня 2017 року, сертифікат на право на середню земельну частку(пай), виданий на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 28 травня 1997 року №323, земельна частка(пай) розміром 2,01 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Перемога» і її вартість становить 34820,11 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на середню земельну частку (пай) не видавався /арк. справи 8-10/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР\~(у\~редакції,\~що була\~чинною на\~час виникнення\~правовідносин)\~спадкоємство здійснюється\~за законом\~і за\~заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 17 грудня 1996 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також все те, що належатиме мені на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /арк. справи 14/. Також, факт вищевказаного заповіту підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою №2094, виданою Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області від 09 жовтня 2017 року /арк. справи 13/. З долучених до матеріалів справи копій паспорта серії КЛ 050738 вбачається, що позивач по справі - [PERSON] і особою на чию користь складено заповіт /арк. справи 5/. Відповідачка по справі [PERSON], як дочка спадкодавця та відповідно спадкоємець першої черги за законом на спадкове майно не претендує. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 534, 549 ЦК УРСР\~(у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], оскільки як спадкоємець за заповітом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Разом з тим, згідно із постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №626/02-31 від 11 жовтня 2017 року, встановлено факт відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його прабаби [PERSON], яка померла 03 лютого 1997 року, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном /арк. справи 7/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126\~ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved