Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: с.Буців, вул.Л.Українки, 41 Мостиського району Львівської області, належав її матері [PERSON]. Вказує, що 06.08.2010р. її матір [PERSON] померла та така за життя своїм майном не розпорядилася. Стверджує, що чоловік померлої [PERSON], а її (позивача) батько [PERSON] помер 28.02.1982р. Вона (позивач) як спадкоємець спадкування за законом у відповідності до вимог статей 1268-1269 ЦК України прийняла спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті матері [PERSON] Зазначає, що з метою оформлення своїх спадкових справ, зверталася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON], однак така відмовила їй в оформленні права на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №41 по вул.Л.Українки в с.Буців Мостиського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], котра померла 06.08.2010 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи наявна письмова заява представника позивача [PERSON] [PERSON], в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у відсутності сторони позивача. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Третя особа Приватний нотаріус\~Львівського міського\~нотаріального округу\~[PERSON] в судове засідання не зявилася, проте подала копії сторінок спадкової справи за №18/2018, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 06.08.2010р., інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18.01.2019р. №54798432 та просила розглядати дану цивільну справу у її відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України Судом встановлено, що будинковолодіння по вул.Л.Українки, 41 в с.Буців Мостиського району Львівської області, 1934 року будівництва, відносилося до суспільної групи "робітничий двір", головою якого була [PERSON], що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Буців Мостиського району за 1983-1985р.р. З 1986р. по даний час у зазначеному будинку ніхто не зареєстрований. 06.08.2010 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входить зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №41 по вул.Л.Українки в с.Буців Мостиського району Львівської області. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №18/2018, заведеної Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], спадкоємцями першої черги спадкування з законом майна [PERSON], яка померла 06.08.2010р. є її діти: [PERSON], позивач по справі, та [PERSON], рідний брат позивача. Чоловік померлої [PERSON] [PERSON] помер 28.02.1982р. Інших спадкоємців за законом до спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 06.08.2010р., судом не встановлено. У матеріалах спадкової справи №18/2018 наявна письмова заява [PERSON] від 05.10.2018р., адресована нотаріусу [PERSON], у якій такий зазначає, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 06.08.2010р., останнє місце проживання якої було за адресою: м.Львів, вул.Виговського, 19/2; що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини ним пропущено, звертатися в суд за продовженням цього строку не буде, на оформлення своїх спадкових справ не претендує. Згідно довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Україна» №61 від 05.10.2018р. вбачається, що [PERSON], яка померла 06.08.2010р., на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] разом з дочкою (позивачкою) [PERSON] Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №41 по вул.Л.Українки в с.Буців Мостиського району Львівської області) у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України успадкувала саме позивач [PERSON] Позивач [PERSON] 04.10.2018р. звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю [PERSON] майно - житловий будинок №41 по вул.Л.Українки в с.Буців Мостиського району Львівської області. Однак нотаріусом було відмовлено позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №41 по вул.Л.Українки в с.Буців Мостиського району Львівської області у звязку тим, що спадкоємцем не надано правовстановлюючі документи, які б підтверджували належність заявленого спадкового майна померлій [PERSON] Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №41 по вул.Л.Українки в с.Буців Мостиського району Львівської області позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копіями сторінок спадкової справи за №18/2018, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 06.08.2010р.; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 18.01.2019р. №54798432; довідками, виданими житлово-будівельним кооперативом «Україна» №№61-62 від 05.10.2018р.; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; виписками з погосподарських книг по с.Буців Мостиського району за 1983-1985р.р.; копією технічного паспорта на житловий будинок №41 по вул.Л.Українки в с.Буців Мостиського району Львівської області; копіями свідоцтва про народження та паспорта позивача [PERSON]; довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району від 02.10.2018р. №1070, від 08.10.2018р. №1096; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав, а тому може бути застосований судом. З огляду на те, що на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належало право на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і що безспірно встановлено судом, а також приймаючи до уваги, що таке право перейшло в порядку спадкування за законом до [PERSON], яка у встановленому порядку прийняла дану спадщину, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за останньою права власності на спірне спадкове майно саме в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]

Outcome: approved