Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Барська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована у даному будинку, але фактично не проживає у ньому, не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку, особистих речей відповідача у будинку немає і, взагалі, будинком вона не цікавиться. Реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача чинить останній перешкоди повною мірою розпоряджатися будинком на власний розсуд, отримувати пільги, якими має право користуватися, оформити субсидію тощо. Перешкоди у користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив, відповідач добровільно вибула та припинила проживання у будинку за місцем реєстрації. Тому позивач змушена звертатися до суду з проханням визнати відповідача у справі такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Барської міської ради Вінницької області у судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з урахуванням положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України, заяви про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подала. 28.09.2021 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяви позивача та третьої особи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Житловий будинок з належними будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується даними копії свідоцтва про право власності на житловий будинок № 602 від 15.02.2005. Відповідно до даних акту обстеження № 59 від 05.05.2021, що складений комісією у складі старости Поповецького старостинського округу - Дякової О.В. і мешканців [ADDRESS] : [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою не проживає з січня 2017 року. Згідно з даними довідки Поповецького старостинського округу Копайгородської селищної ради Вінницької області № 170 від 05.05.2021, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою не проживає з січня 2017 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України). Відповідно до ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем реєстрації понад встановлені законодавством строки, поважність причин своєї відсутності суду не повідомила, суду не надано доказів про існування будь-якої домовленості між власником житла та відповідачем, реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача чинить останній перешкоди у повноцінному здійсненні свого права власності. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки відповідач не є членом сім`ї власника будинку та власник не бажає, щоб місце проживання відповідача було зареєстровано у ньому. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України. Документально підтверджені судові витрати позивача складаються з судового збору у розмірі 908 гривень. Оскільки суд дійшов висновку про задоволенн позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 гривень, на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до даних квитанції до прибуткового касового ордера № 303 від 19.05.2021, вбачається, що [PERSON] сплатила адвокату 3000 гривень витрат на правничу допомогу, що підтверджується розрахунком витрат на правову допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордера, ордером та договором про надання правової допомоги, тому вказані витрати також слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved