Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні звернулася в суд із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON] в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню у примусовому порядку. В судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] заяву підтримала і пояснила, що гр. [PERSON] страждає на тяжке психічне захворювання, внаслідок чого не може дати усвідомлену згоду на госпіталізацію в психіатричний стаціонар. Прокурор заяву про госпіталізацію гр. [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди підтримав, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив Громадянин [PERSON], [INFO], поступив в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 15.10.2017 року, доставлений на лікування бригадою швидкої допомоги у супроводі працівників поліції та матері з приводу діагнозу: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром. Висновком комісії лікарів-психіатрів Тернопільської ОККПНЛ від 15.10.2017 року встановлено, що [PERSON] психічним розладом страждає з 2004 року, після повернення з армії. З цього приводу, багаторазово лікувався в умовах стаціонару ТОККПНЛ, Почаївської та Буданівської психіатричних лікарень. Пацієнт перебуває в групі спецобліку, як такий, що страждає на тяжкий психічний розлад і чинить дії, небезпечні для оточуючих (вчинив крадіжку, з приводу чого були застосовані примусові заходи медичного характеру, вчинив пожежу у квартирі, агресивний до матері). Рішенням Тернопільського міськ4районного суду суду від 21.09.2012 року, [PERSON] визнаний недієздатним та призначено матір [PERSON] його опікуном. Остання госпіталізація [PERSON] з 18.06.2017 р. по 28.07.2017 р. - госпіталізований за рішенням суду. Часті повторні госпіталізації обумовлені відмовою від прийому ліків вдома. Поступає на лікування повторно у звязку з погіршенням психічного стану - не спить вночі, наносив побої матері, на зауваження і прохання матері реагує агресією, постійно сам до себе говорить і сміється, вимагає у матері грошей, відмовляється від прийому ліків, замикається в собі і не розмовляє, не впускає в квартиру. Комісія приходить до висновку, що пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку, без його усвідомленої згоди, оскільки пацієнт визнаний судом недієздатним, страждає на важким психічний розлад, внаслідок чого вчиняє реальні дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. \~\~\~\~ Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП, з наступними змінами, у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоровя особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, законного представника [PERSON], суд вважає доказами по справі, які свідчать про те, що [PERSON] виявляє небезпеку для себе та оточуючих, що підтверджують необхідність госпіталізації останнього до психіатричного закладу у примусовому порядку. Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що слід помістити, [PERSON], [INFO], без його усвідомленої згоди на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. На підставі наведеного,

Outcome: approved