Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Ера Грейн» про припинення трудових відносин з роботодавцем, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що 24.10.2018 року він був прийнятий до ТОВ «Ера Грейн» на роботу на посаду водія автотранспортних засобів. 10.04.2019 року позивач подав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. Проте запису про його звільнення винесено не було, будь-якої відповіді на подану заяву про звільнення з роботи йому не направили. На даний час підприємство не працює, засновник не опікується своїм підприємством, директор товариства відсутній, заробітна плата працівникам не виплачується. Таким чином, роботодавець фактично ліквідував підрозділ. Відбулось скорочення його посади, без попередження про майбутнє звільнення. Після отримання трудової книжки позивач звернувся до центру зайнятості для постановки на облік, але йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю запису про його звільнення, печатки та підпису директора товариства. На цій підставі позивач звернувся до ТОВ « Ера Грейн» із заявою про його звільнення. Однак, відповіді на дану заяву позивач не отримав. Зазначений лист не був отриманий товариством та повернувся за зворотною адресою. На сьогоднішній день належного зв`язку із засновником та директором ТОВ «Ера Грейн» не має, що є перешкодою у вільному (прямому) звільненні заявника з посади. Наразі для позивача постала потреба реєстрації як безробітного в службі зайнятості та подальшого працевлаштування, для чого необхідним є припинення трудових відносин з ТОВ «Ера Грейн». Позивач просить суд припинити трудові відносини з роботодавцем та стягнути на його користь всі не виплачені йому при звільненні суми з належною компенсацію, а також стягнути судові витрати по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник позивача [PERSON] надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просив справу розглянути без її участі. Представник відповідача ТОВ «Ера Грейн» у судове засідання 27.04.2020 та 19.06.2020 року не з`явився, будучи повідомленим про день, час та місце судового засідання в порядку, визначеному чинним законодавством, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до Наказу № 77-К від 23.10.2018 року [PERSON] 24.10.2018 року був прийнятий ТОВ «Ера Грейн» на роботу водієм автотранспортних засобів. 10.04.2019 року позивач звернувся до ТОВ «Ера Грейн» з заявою про звільнення з роботи за угодою сторін. На даний час підприємство не працює, засновник не опікується своїм підприємством, директор товариства відсутній, заробітна плата працівникам не виплачується. В абзаці 1 п. 8 Розділу 4 Порядку зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно із довідкою ТОВ «Ера Грейн», заборгованість перед [PERSON] складає 15338,12 гривень, з яких заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати становить 13855,66 грн., компенсація за невикористану відпустку - 1482,46 гривень. Заробітна плата за два останні календарні місяці роботи (лютий, березень 2019 року) складає 8606 грн. (4303,00+ 4303,00). [PERSON] за два останні календарні місяці роботи було фактично відпрацьовано 40 днів (20 днів у лютому та 20 днів у березні 2019 року). Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 215,15 грн. (8606 / 40). З дня припинення трудових відносин прострочення відповідачем сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку складає 187 робочих днів (2019 рік: у квітні - 12, у травні - 22, у червні - 18, у липні - 23, у серпні - 21, у вересні - 21, у жовтні - 22, у листопаді - 21, у грудні - 21 день; 2020 рік: у січні 6 днів). З цього слідує, що станом на 13.01.2020 року, крім заборгованої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 15338,12 грн., згідно ст. 117 КЗпП України, із ТОВ «Ера Грейн» на користь [PERSON] підлягає стягненню 40233,05 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку (215,15 * 187), а саме, у 2019 році: за квітень - 2581,80 (12 * 215,15); за травень - 4733,30 (22 * 215,15); за червень - 3872,70 (18 * 215,15); за липень - 4948 (23 * 215,15); за серпень - 4518,15 (21 * 215,15); за вересень - 4518,15 (21 * 215,15) за жовтень - 4733,30 (22 * 215,15); за листопад - 4518,15 (21 * 215,15); за грудень 4518,15 (21 * 215,15); у 2020 році: за січень -1290,90 грн. (6*215,15). Всього із ТОВ «Ера Грейн» на користь [PERSON] підлягає стягненню 55571,17 грн. (13855,66 грн. заборгованості із заробітної плати + 1482,46 грн. компенсації за невикористану відпустку + 40233,05 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку). У відповідності до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлений рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, роботодавець фактично ліквідував підрозділ: Складський комплекс с. Заможне Барського району Вінницької області (без процедури ліквідації) та відбулось скорочення його посади, без попередження про майбутнє звільнення. Згідно з ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до п. 4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до вимог частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. За правилами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, на визначений строк та таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до п. ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до частин 1, 2 ст. 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. При звільнені, в порушення ст. 116 КЗпП України, позивачу не було виплачено всіх сум, належних до сплати з боку відповідача. Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст. 83 КЗпП). Крім того, згідно із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України: у взаємозв`язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Крім того, відповідно до Постанови Верховного суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144ц 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Суд спирається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16 "Про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні", у якій зазначається: «Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України та підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. щодо вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку. На підставі викладеного,

Outcome: approved