Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про примусове виселення з житлового приміщення. Мотивує позовні вимоги тим, що вона є власником квартири №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці у відповідності до договору дарування ВАК №015203 від 20.04.2004 року завіреної нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідач [PERSON], яка не є власником або співвласником житлового приміщення незаконно перешкоджає їй володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Вказує, що зверталася до відповідачки із вимогою добровільно виселитися квартиру, що належить їй на праві власності, однак відповідач [PERSON] на її вимоги не реагувала. Зазначає, що її права як власника було порушено, просила, виселити відповідача [PERSON] з незаконно займаної квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернівці вул. В.Івасюка, 6/65. З зустрічною позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, в якій посилається на те, що з відповідачкою [PERSON] вона раніше до укладення оспорюваного договору знайома не була. Вона постійно проживає у своїй квартирі, сплачувала належні платежі за користування електроенергією, газом та за комунальні послуги. Вказувала, що не мала наміру безоплатно відчужувати свою квартиру за адресою: м. Чернівці вул. В.Івасюка, 6/65; просила визнати договір дарування квартири №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності, укладеного від її імені на імя [PERSON],09.04.2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі 1727 недійсною, з підстав того, що угода є удаваною, яка приховувала інший договір, а саме позику грошей між [PERSON] та [PERSON] на суму 1000,00 доларів США. Постановою Верховного Суду України від 21.12.2016 року, заяву [PERSON] було задоволено частково. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.11.2015 року, ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 19.08.2015 року та рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.07.2015 року було скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В березні 2017 року до суду із зустрічною позовною заявою (в новій редакції) звернулася [PERSON] до [PERSON], а також гр-нки [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності на квартиру. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.03.2017 року вказана зустрічна позовна заява в новій редакції була прийнята та обєднана в одне провадження із первісним позовом. Вимоги [PERSON] мотивує тим, що 09.04.2003 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, реєстр за №1727 [PERSON] був посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS] між нею та [PERSON], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане ВАТ «Електронмаш» 12.04.2001 року. Зазначає, що спірна квартира є її єдиним місцем проживання. Посилається, що станом на 2003 рік вона була у приятельських відносинах із [PERSON], який у свою чергу був знайомим відповідачки [PERSON] Зазначає, що [PERSON] повідомив їй, що має намір позичити у [PERSON] кошти у сумі 1000,00 доларів США, і для цього попросив її укласти договір з [PERSON] Вона на запропоновані умови погодилася, не придавши значення цій операції. Після посвідчення договору дарування в нотаріуса, вона і надалі проживала в спірній квартирі. Вказує, що коштів за квартиру вона від [PERSON] не отримувала, що вбачається з умов самого договору. В подальшому, [PERSON] на її думку, не повернув коштів [PERSON], внаслідок чого, остання стала звертатися в суд, пред»являючи до неї позови. Договір дарування спірний, вважає таким, що не відповідає вимогам закону, укладений всупереч її волі та вчинений з метою приховати іншу угоду, тобто договір укладений лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки. Вважає, що угоду, яку [PERSON] та [PERSON] мали на увазі щодо її укладення - це угода про забезпечення виконання зобовязання, на забезпечення коштів які мала передати [PERSON] [PERSON] З метою захисту її прав та забезпечення повернення їй власності, вона звернулася з вимогами про витребування квартири з чужого незаконного володіння, зокрема від відповідача [PERSON] Посилається у відзиві на те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках, тому вважає що має право витребувати від [PERSON] свою квартиру, яка не може вважатися добросовісним набувачем. Просить визнати договір дарування квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності, укладений від її імені на імя [PERSON] 09.04.2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі 1727, удаваною угодою, яка приховувала договір застави нерухомого майна з метою забезпечення зобовязань з договору позики грошей між [PERSON] та [PERSON] на суму 1000,00 доларів США - визнати угоду недійсною. Витребувати квартиру [ADDRESS] від [PERSON], яка значиться власником на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу 17.09.2016 року квартири [ADDRESS] від імені [PERSON] на її ім'я та повернути квартиру їй. Скасувати державну реєстрацію права власності здійснену на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS], проведену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу на підставі договору дарування від 17.09.2016 року. Стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] і в її інтересах представник [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити, у наданих поясненнях посилалися на обставини зазначені в позовній заяві та надали пояснення відповідно до яких, вважали, що зустрічні позовні вимоги не обгрунтовані та в задоволенні їх слід відмовити, оскільки саме [PERSON] було добровільно, з власної волі укладено спірний договір дарування, особисто відповідач з»явилася до нотаріуса, де після роз»яснення їй прав і обов»язків, а також умов договору нотаріусом, підписала договір надавши свою власну волю. [PERSON] в наданих поясненнях вказувала, що [PERSON] особа, яка подарувала їй свою квартиру, перешкоджала\~їй у володінні та користуванні власністю вимоги про добровільне звільнення квартири проігнорувала. В судовому засіданні [PERSON] позовні зустрічні вимоги (в останній редакції від 14.03. 2017 року) підтримала, в наданих суду поясненнях не заперечувала того факту, що між нею і [PERSON] було 09.04.2003 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу, реєстр за №1727 [PERSON] посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS] між нею - [PERSON] та [PERSON] Вказувала, що спірна квартира належала їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане ВАТ «Електронмаш» 12.04.2001 року, вона постійно проживала у своїй квартирі, сплачувала належні платежі по комунальним послугам на протязі більше 10 років, оскільки після договору дарування, рахунки по квартирі за електроенергію, газ не змінювалися. В наданих суду поясненнях вказувала, що з [PERSON] вона певний період часу спів мешкала в спірній квартирі і саме [PERSON] її познайомив з [PERSON], які в [PERSON] були відносини з позивачем їй відомо не було, вона лише припускає, що [PERSON] міг позичити кошти у [PERSON], однак про це їй достеменно відомо не було про те чи дійсно [PERSON] зичив у [PERSON] гроші в сумі 1000 доларів США. Пояснила, що [PERSON] їй коштів за квартиру не сплачувала. В судовому засіданні [PERSON] при дачі показів в якості свідка підтвердивши вищенаведене, додатково зазначила, що до нотаріуса вона добровільно пішла, розуміла, що укладає договір дарування, просила [PERSON] ще деякий час дозволити проживати в спірній квартирі. Пояснила, що нотаріус зачитувала договір дарування, вона нотаріусу не заперечувала умов договору, говорила, що квартира під арештом і під судом не була на момент укладення договору. Також, при дачі показів не заперечувала того, що підтвердила в нотаріуса, що укладення договору не носить характеру мнимої та удаваної угоди. Вона добровільно підписала спірний договір. В судовому засіданні [PERSON] не заперечувала свого підпису в договорі дарування. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені не визнав та просив відмовити в їх задоволенні та задовольнити зустрічні позовні вимоги. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON], в судове засідання повторно не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином судовими повістками за останнім відомими місцем проживання, оголошеннями про виклик в судове засідання розміщеним на сайті Шевченківського районного суду м. Чернівці та через друковані засоби інформації (газету «Буковина»), відомостей про поважні причини неявки, суд не повідомлено. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги (як за первісним позовом, так і за зустрічним), належно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Згідно ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом за з»ясованими обставинами і належно перевіреними доказами установлено, що згідно договору дарування квартири (ВАК №015203) від 20.04.2004 року засвідченої нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON], як Обдарована та відповідач [PERSON], як Дарувальник, подарувала квартиру спільного заселення за №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці (том.1 а.с.6), що також підтверджується Відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (том 2 а.с.11). Договір дарування квартири №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці був зареєстрований в Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності 20.04.2004 року та внесено запис до Реєстру прав, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (том 1 а.с.7). Згідно паспорта громадянина України відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (том 1 а.с.66). У відповідності до свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.04.2001 року ВАТ «Електронмаш» відповідач [PERSON] була власником квартири №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці (том 1 а.с.67). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, [PERSON] на даний час власником спірної квартири №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці на підставі договору дарування виданого 17.09.2016 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] (том 2 а.с.10, 22). Даний правочин вчинено під час розгляду справи в суді. У відповідності до ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.03.2017 року, накладено арешт на квартиру №65 в м. Чернівці\~\~ по вул. Івасюка, буд.6, що належить [PERSON], на підставі договору дарування квартири, серія та номер р.№3121 виданий 17.09.2016, видавник [PERSON], приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (том 2 а.с.28). З довідки №13 від 24.02.2018 року ОСББ «Намисто» [PERSON] була зареєстрована за адресою квартира №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці та дійсно сплачувала за комунальні послуги на р/р ОСББ «Намисто» за період з 2005 р. по 2016 рр., сума за цей період становить 7211,68 грн. (том 2 а.с.84). У відповідності до повідомлення ОСББ «Намисто» [PERSON], [INFO] проживала і є зареєстрованою за місцем проживання за адресою: квартира №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці з 14.10.1998 року по 12.02.2014 року, (том 2 а.с.85,86). При цьому, судом встановлено суперечності з досліджених доказів, оскільки з довідки ОСББ «Намисто» видно, що [PERSON] сплачувала комунальні послуги з 2005 року по 2016 рік, а за іншими даними цього ж ОСББ чітко спостерігається, що [PERSON]І в квартирі №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці проживала по лютий 2014 року. При цьому, судом звертається увага, що довідка № 13 (т. 2 а.с. 84) підписана як в особі керівника так і в особі паспортиста однією і тією ж особою. В судовому засіданні наведені протиріччя відповідач [PERSON] не змогла пояснити. Незважаючи на роз»ясенні права і обов»язки відповідачу, будь яких клопотань про виклик свідків, тощо,, з метою усунення протиріч відносно фактичного часу проживання відповідача в спірній квартирі, [PERSON], в її інтересах представником заявлено не було. При дачі пояснення з якості свідка [PERSON] крім наведеного також пояснила, що вона спочатку з дозволу власника [PERSON] проживала в квартирі №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці, а потім остання до неї не зверталася аж до 2012р. В 2013 році [PERSON] подала позов в суд було прийнято рішення у листопаді 2013 року рішення суду і в 2014 році вона сама пішла з квартири і проживає увесь цей час за іншою адресою. Пояснила, що ні у 2014р., 2015, ні у 2016р, 2017 році вона не мешкала в спірній квартирі, а чому такі дані надало ОСББ Намисто пояснити не змогла. З дослідженого в засіданні договору дарування квартири за реєстровим №3121 від 17.09.2016 року, засвідченого в установленому порядку, вбачається, що в період розгляду справи в суді, [PERSON] як дарувальник безоплатного передала у власність (обдарованої) [PERSON], в дар однокімнатну квартиру спільного заселення №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці, загальною площею 13,68 кв.м, житловою площею 10,50 кв.м. (том 2 а.с.102,103). З даних запиту Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №4 Департаменту житлово-комунального надали довідку про склад сімї за адресою: м. Чернівці вул. Полєтаєва, 6 «В»/25, власником якої є [PERSON], [INFO], за даною адресою не зареєстрована. Відносно заявлених зустрічних позовних вимог, виходячи із з»ясованих по справі обставин і досліджених доказів, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають розгляду за правилами, із застосуванням ЦК УРСР, оскільки спірні правовідносини виникли у 2003 році та відповідно регулювались ЦК УРСР. Відповідно ст.ст.\~243,\~244 ЦК УРСР\~за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила\~статті 227 цього Кодексу. Згідно\~ст. 48 ЦК УРСР\~(недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 58 ЦК УРСР\~(недійсність мнимої і удаваної угод) якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», встановивши, що угода укладена з метою приховати іншу угоду, суд відповідно до ч. 2\~ст. 58 ЦК\~визнає, що сторонами укладена та угода, яку вони дійсно мали на увазі. У тому разі, коли така угода суперечить законові,\~\~суд постановляє рішення про визнання недійсною укладеної сторонами угоди із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності угоди, яку вони мали на увазі. Зокрема, судом з»ясоване і дане вбачається з пояснень наданих в судовому засіданні позивачем (за первісним позовом), що станом на день звернення в суд вона являлася власником спірної квартири, речей відповідачки в квартирі №65 в житловому будинку №6 по вул. Івасюка в м. Чернівці не була, вона мала доступ до квартири. Позивачем в засіданні (при новому судовому розгляді) повністю заперечувався факт того, що вона позичала грошові кошти [PERSON], або [PERSON] Пояснила, що ніяким чином договір дарування не підміняв договір застави, як про це стверджує [PERSON] Ст. 235 Цивільного кодексу України також передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. На відміну від статті 243 ЦК УРСР, \~відповідно до статті 717 ЦК України, договором дарування може бути передбачено обовязок дарувальника передати безоплатно майно (дарунок) у власність в майбутньому. Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що підлягав установленню судами є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору дарування та зясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю заперечила той факт, що між нею і громадянином [PERSON] мало місце укладення договору позики чи іншої угоди застави; пояснила, що ніяких грошових коштів вона [PERSON] не позичала, і останній не являється її родичем, натомість не заперечувала і того факту, що знайома була з вказаною особою, оскільки [PERSON] проживав спільно з [PERSON], з якою вона була знайома. Згідно статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. а змістом ч.1 ст.202, ч.3 ст. 203 ЦК України головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Отже, основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом у цій справі є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів дарування та з'ясування питання про те, чи не укладені ці правочини з метою приховати інші та які саме. Пунктом 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~роз'яснено судам, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі №6-1026цс16 та Верховним Судом у постанові №707/1541/16-ц від 11.04.2018. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до приписів\~ст. 235 ЦК України,\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.\~ На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином, права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~ст. 235 ЦК України\~має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Як було установлено в судовому засіданні і дане вбачається з показів як позивача, так і відповідача будь яких умисних дій на укладення спірного договору від 29.04. 2003 року ні [PERSON], ні [PERSON] не мали, як позивач так і відповідач підтвердили і не заперечували того факту, що нотаріусом їм були роз»ясенні їх права обов»язки, а також умови договору і зокрема, п. 8 договору відносно ознак мнимої і удаваної угоди. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 5.2.4. Відповідно до приписів\~ст.235 ЦК України\~удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють один правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.\~ Відповідачем по справі [PERSON] (позивачем за зустрічним позовом) не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину\~виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування спірної квартири, та, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними договором. При цьому, звертається увага на те що стренги договору підтвердили, те спірний договір не носить характеру мнимого чи удаваного правочину. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, зобов'язаний вирішити спір,

Outcome: approved