Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу обмежувального припису. Вимоги заявник [PERSON] обґрунтовує тим, що з 2011 року по 2015 рік вона та [PERSON] проживали однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу. 3 2015 року вони почали проживати окремо, однак [PERSON] продовжував з`являтися за її адресою проживання у будь-який час, у тому числі у нічний, погрожував застосувати фізичне насильс\-тво, залякував, принижував та ображав нецензурними словами, здійснював дії щодо пошкодження її майна. Всі ці дії з боку [PERSON] здійснювались та продовжують здійснюватися в присутності її дитини. Вона неодноразово зверталася із за\-явами до правоохоронних органів, однак будь-яких результатів ці звернення не дава\-ли. Останнім часом, а саме з кінця 2018 року дії з боку [PERSON] стали більш активними, він поводить себе дуже агресивно, неадекватно, переслідує її майже весь час, в тому числі на роботі. В судове засідання [PERSON] з`явилася, обставини викладені в заяві підтримала та просила задовольнити заяву. Наголошувала, що дії відповідача щодо майже щоденного її переслідування, спричинення ним дій психічного та фізичного насильства, порушують її звичайне життя та негативно впливають на психічний стан її дитини. [PERSON] заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Пояснив, що з січня 2019 року він та [PERSON] не проживають разом та метою його дій відносно заявника було домогтись побачення із сином. Заперечував щодо здійснення насильства щодо [PERSON] , натомість остання його постійно провокує та чинить фізичне насильство відносно нього. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо та припинили сімейні відносини. За змістом ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; 6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; 7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; 9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; 14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; 17) фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя. Згідно ст. 20 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суб`єкти, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до компетенції забезпечують надання дієвої допомоги та захисту постраждалим особам з урахуванням основних засад запобігання та протидії домашньому насильству, визначених статтею 4 цього Закону. Надання допомоги та захисту постраждалим особам здійснюється, зокрема, за такими напрямами: 4) забезпечення постраждалим особам доступу до правосуддя та інших механізмів юридичного захисту, у тому числі шляхом надання безоплатної правової допомоги у порядку, встановленому Законом України "Про безоплатну правову допомогу". Також, за змістом положень ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: 1) дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; 10) звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству; 11) своєчасне отримання інформації про остаточні рішення суду та процесуальні рішення правоохоронних органів, пов`язані з розглядом факту вчинення стосовно неї домашнього насильства, у тому числі пов`язані з ізоляцією кривдника або його звільненням. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать, зокрема: 2) обмежувальний припис стосовно кривдника. Як зазначено у ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріалами справи підтверджено, що на протязі 2019 року заявник [PERSON] неодноразово зверталась до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області та з приводу насильницьких дій з боку [PERSON] . Так, 18.01.2019 року, 20.01.2019 року, 21.01.2019 року, 25.01.2019 року, 19.02.2019 року, 25.02.2019 року 02.06.2019 року, [PERSON] до Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області було подано заяви щодо вжиття заходів до колишнього співмешканця [PERSON] , який вчинив протиправні дії відносно неї. Згідно з висновками, складеними дільничним офіцером поліції Індустріального ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, від 19 та 21 лютого 2019 року ознак кримінального правопорушення за даними фактами не встановлено та у разі з`ясування місця мешкання [PERSON] з ним буде проведено профілактичну бесіду щодо недопущення порушення чинного законодавства та складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Відповідно до висновку спеціаліста судово - медичного експерта № 292 від 23.01.2020 року та висновку спеціаліста судово - медичного експерта № 1772 від 03.06.2019 року в результаті судово-медичного обстеження гр. [PERSON] виявлені легкі тілесні ушкодження. В описові частині висновків зазначено, що [PERSON] зверталась до експертів з поясненнями щодо вчинення насильницьких дій відносно неї [PERSON] . Допитаний у якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що на протязі останніх двох років працює разом із [PERSON] та постійно бачить, як [PERSON] переслідує [PERSON] принижує її в присутності інших співробітників. [PERSON] неодноразово зверталася до нього за допомогою, оскільки боялася за свою безпеку. Допитана у якості свідка [PERSON] , пояснила суду, що [PERSON] чинить насильство щодо її доньки - [PERSON] , він постійно їй погрожує, залякує, переслідує її доньку. Заявником [PERSON] надано відеозаписи, які досліджені в судовому засіданні та з яких вбачається, що [PERSON] без згоди [PERSON] здійснює її переслідування. Наданий [PERSON] висновок спеціаліста судово - медичного експерта № 1308 від 02.05.2019 року суд не може прийняти до уваги як доказ, що спростовує доводи заявника [PERSON] , а свідчить про наявність конфлікту між [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.12.2014 року, [PERSON] не є батьком [PERSON] , [INFO] . Таким чином, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] чинить психологічне насильство щодо [PERSON] , принижує, переслідує, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту, до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. За заявою осіб, визначених статтею 350-2ЦПК України, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6цього Кодексу. Суд погоджується із доводами заявниці, що саме наведені нею у заяві види обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника.

Outcome: approved