Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк аваль» звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про зняття арешту із заставного нерухомого майна - нежитлових приміщень, накладений ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.03.2013 р.. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08.07.2014 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Управління МВС України в Івано-Франківській області та управління ДВС головного управління юстиції в Івано-Франківській області. Представник позивача в судове засідання з'явився та підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, однак подала до суду 04.09.2014р. заперечення проти позову, просила в позові відмовити. Представник третьої особи Управління МВС України в Івано-Франківській області поклався на розсуд суду, вказавши на те, що їм направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за підозрою в т.ч. відповідача у вчиненні кримінального правопорушення для скерування до суду. Представник третьої особи управління ДВС головного управління юстиції в Івано-Франківській області просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника, надавши копії виконавчого провадження. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу звільнення з-під арешту майна, що перебуває в заставі (іпотеці) позивача. Так, в забезпечення виконання зобов'язань за генеральною угодою від 02.08.2007 року укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк аваль» та [PERSON], за яким останньою отримано кредит в сумі 2 мільйони грн, було укладено 08.08.2007 року договір іпотеки нерухомого майна - нежитлових приміщень першого поверху по [ADDRESS], що належить відповідачу (а.с.6-11). Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 06.02.2013 року звернуто стягнення на нерухоме майно - нежитлових приміщень першого поверху по [ADDRESS], що належить відповідачу шляхом проведення прилюдних торгів (а.с.12-15). 12.06.2013р. відділом примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження на виконання даного рішення суду та виконавчих листів по виконанню (а.с.16) та вчинено необхідні дії: описано та арештовано майно, призначено експерта СОД, отримано звіт експерта та висновок про вартість майна (а.с.17-24). 07.05.2014 року управління ДВС головного управління юстиції в Івано-Франківській області повідомило стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк аваль» про вчинені дії в ході виконавчого провадження, а також про накладення обтяження МВС України в Івано-Франківській області на нерухоме майно - нежитлових приміщень першого поверху по [ADDRESS], на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 28.03.2013 р. у справі №344/4490/13к(а.с.26-32). Як вбачається з Витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (а.с. 62) запис 08.08.2007 року стосується заборони на нерухоме майно - нежитлових приміщень першого поверху пл..341.4 м.кв. по [ADDRESS], підстава обтяження договір іпотеки №1327 від 08.08.2007р., обтяжувачем-іпотекодержателем якого є ПАТ «Райффайзен Банк аваль» на суму зобов'язання 2 000 000 грн., власником яких є [PERSON]. Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Аналогічні положення містяться в статті 572 Цивільного кодексу України. Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначено статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно з частиною 1 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (частина 3 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Як вже встановлено судом, договір іпотеки від 08.08.2007 року зареєстровано в Державному реєстрі іпотек, а накладення арешту майна боржника третьою особою МВС УМВС України в Івано-Франківській області за ухвалою суду вчинене при перебуванні цих нежитлових приміщень в реєстрі іпотек, і арешт такого майна в користь не іпотекодержателя, порушує права такого. За вимогами ст..3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Згідно ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст.114 ЦПК України, позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Оскільки власник майна - відповідач по справі уклала в 2007 році договір іпотеки, згідно якого внесено в заставу нерухоме майно, та внесено відповідний запис в Державний реєстр іпотек, то позивач, як іпотеко держатель має Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. А тому, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивачів понесені ними судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1, 18 Закону України «Про заставу», ст..3 закону України «Про іпотеку», ст..54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 572, 589 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved