Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач 10.06.2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 21.09.1996 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Але через різні погляди на шлюб та сім`ю, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, шлюб носить формальний характер, подальше його збереження заважає інтересам сторін. Відповідач ухиляється від покладеного на нього ст.180 Сімейного Кодексу України обовязку утримання дітей, у звязку з чим позивачка просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 235 від 21.09.1996 року, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення донькою повноліття, а саме до 07.02.2021 року, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення донькою повноліття, а саме до 07.02.2021 року. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, розглянувши справу у її відсутність (а.с.40). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.36). Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.09.1996 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис № 235), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 052398, виданим 21.09.1996 р.(а.с.6) Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивачка зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Оскільки сторонам вже надавався час для примирення, що підтверджується ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.07.2015 року, однак сторони так і не дійшли згоди, тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Що стосується, позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей (а.с.7,8). В своїй позовні заяві, [PERSON] зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим порушує вимогу ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, матеріальне становище позивача, відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved