Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] \~\~звернулася\~до Рівненського\~міського\~суду\~Рівненської області\~з\~позовом\~про стягнення\~аліментів,\~в\~якому\~просить судстягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1779 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] \~повідомлена належним\~чином про\~дату час\~та місце\~розгляду справи, до початку судового засідання подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подав, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.ст.280,281 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 23 січня 2019 року. Як зазначено в позовній заяві сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно акту від 07 серпня 2019 року, складеного сусідами позивача [PERSON] , [PERSON] , підписи останніх засвідчені головою ОСББ «Жовтень» [PERSON] , вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає разом з [PERSON] та сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2\~ст.51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3\~ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в\~Сімейному кодексі України. Відповідно до\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод», яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.141 СК України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» визначено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 грн., з 1 липня 1859 грн., з 1 грудня 1921 грн. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України\~№3\~від 15\~травня 2006\~року «Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківська,\~материнства та\~стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При вирішенні питання про стягнення аліментів суд враховує те, що домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, відповідач проживає окремо від дитини та позивача, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1779 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~починаючи з дня пред`явлення позову 19 грудня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення аліментів, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved