Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на квітень 1988-1991р.р. у такому проживали він (позивач) та його батьки [PERSON] і [PERSON] , а отже їм належало по 1/3 частці вищевказаного будинковолодіння. Зазначає, що його (позивача) дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , не набули статусу членів колгоспного двору, оскільки згідного діючого на той час законодавства, для набуття такого необхідно було приймати участь у веденні підсобного господарства не менше трьох років. Покликається на те, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який за життя розпорядився усім своїм майном, склавши заповіт на його (позивача) користь. Стверджує, що у встановлений законом строк звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте належним чином оформив лише право на земельний пай. Зазначає, що [INFO] померла його матір [PERSON] , яка за життя своїм майно не розпорядилася. Вказує, що спадщину спадкодавця [PERSON] прийняв, факт прийняття ним спадщини підтверджується спільним проживанням на час смерті разом із спадкодавцем. Стверджує, що нотаріус відмовив йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, роз`яснивши право на звернення до суду із відповідним позовом. Зазначає, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом - його сестри [PERSON] , [PERSON] на спадкове майно не претендують. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності в цілому на спірне будинковолодіння [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, а подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутності. Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав: копії сторінок спадкової справи №154/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; копії сторінок спадкової справи №213/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; а також подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини своєї неявки та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був [PERSON] , а членами такого, як вважає суд, його дружина [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №391 від 11.06.2020р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен на 1/3 частці будинковолодіння [ADDRESS] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача). До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 1/3 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належало йому як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном розпорядився, а саме 12.09.2013 року склав заповіт, яким усе своє майно заповів своєму синові [PERSON] (позивачу). Даний заповіт зареєстрований у спадковому реєстрі за №91. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №391 від 11.06.2020р., спадкодавець [PERSON] , котрий помер [INFO] , на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з ним за вказаною адресою проживали: його дружина [PERSON] та син [PERSON] (позивач), невістка [PERSON] та онуки. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій сторінок спадкової справи №154/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про прийняття спадщини та отримав Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна останнього. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із: права власності на земельну ділянку площею 0,6046га, яка розташована на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Тобто, в силу ст.1268, ст.1269 ЦК України, позивач вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] . Матеріалами спадкової справи №154/2019 підтверджено, що інший спадкоємець, який мав би право на обов`язкову частку в спадщині, - дружина спадкодавця (матір позивача) [PERSON] у встановлений законом строк звернулась в нотаріальну контору із заявою про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині [PERSON] . Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі 1/3 частку спірного будинковолодіння, яке належало йому як члену колгоспного двору, успадкував позивач [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] став фактичним власником 2/3 частки спірного будинковолодіння (1/3 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/3 частка, яку він успадкували після смерті батька [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивача). До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 1/3 частки спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що належало їй як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №393 від 11.06.2020р., спадкодавець [PERSON] , котра померла [INFO] , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживали: її син [PERSON] (позивач), невістка [PERSON] та онуки. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копій сторінок спадкової справи №213/2020, заведеної після смерті [PERSON] котра померла [INFO] , її син (позивач) [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Р.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримав Свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видані свідоцтва, складається із: приватизованої земельної ділянки площею 1,4701га, яка розташована на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області. Матеріалами спадкової справи №213/2020 підтверджено, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом - діти спадкодавця [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] , подали нотаріусу заяву про те, що на спадкове майно вони не претендують та до суду із заявою про продовження строку на прийняття спадщини звертатись не будуть. Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі 1/3 частку спірного будинковолодіння, успадкував у відповідності до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України саме позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON] став фактичним власником спірного будинковолодіння вцілому (1/3 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/3 частка, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] , + 1/3 частка, яку успадкував після смерті матері [PERSON] ). При цьому, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом і за заповітом на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавців [PERSON] та [PERSON] . Нотаріус роз`яснив позивачу можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими спорудами за [ADDRESS] та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такий звернувся до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] , [PERSON] ; копією заповіту [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №154/2019, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; копіями сторінок спадкової справи №213/2020, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; довідкою, виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №391 від 11.06.2020р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр.; листом-повідомленням приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. від 26.06.2020р. №565/02-14, адресованого позивачу [PERSON] , про відмову в оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 28.07.1992р.; копією паспорта позивача [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] право власності на спірне майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) [ADDRESS] (1/3 частка такого, що належала йому як члену колгоспного двору, 1/3 частка, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] , 1/3 частка, яку успадкував після смерті матері [PERSON] ).

Outcome: approved