Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою з метою вирішення питання щодо надання стаціонарної психіатричної допомоги [PERSON]. Заява мотивована тим, що [PERSON] страждає на психічний розлад у формі помірної розумової відсталості, синдром емоційної нестійкості (шифр захворювання за МКХ 10: F 70). На момент госпіталізації в Київську міську психоневрологічну лікарню №3 23.03.2017 року о 10 годині 00 хвилин [PERSON], зі слів опікуна з'ясовано, що стан хворої погіршився, вона стала дратівливою, нестримною до рідних, розгальмованою в поведінці, періодично агресивною, постійно сама з собою розмовляє, жестикулює, не спить. В заяві зазначено, що під час госпіталізації в КМПНЛ №3 23.03.2017 року [PERSON] в бесіду вступає охоче, на запитання відповідає формально, по суті, свідомість ясна, орієнтована всебічно вірно, багатослівна, розгальмована в поведінці, дистанцію не тримає. Емоційно лабільна, легко афектується, дратівлива. Фон настрою підвищений. Критика до свого захворювання та його проявів відсутня. Прості арифметичні дії не виконує. Не розуміє перенесений зміст простих прислів'їв. Потребує систематичного стороннього догляду та нагляду. Опікун недієздатної дає згоду на госпіталізацію. В заяві зазначено, що згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02.12.2009 року [PERSON], [INFO] визнана недієздатною, над нею встановлено опіку та призначено опікуна її матір - [PERSON], [INFO], що проживає: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник заявника, лікар-психіатр, опікун, прокурор заяву підтримали. [PERSON] не заперечує проти лікування. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02.12.2009 року [PERSON], [INFO] визнана недієздатною, над нею встановлено опіку та призначено опікуна її матір - [PERSON], [INFO], що проживає: [ADDRESS]. Згідно з висновком психіатричного обстеження від 23.03.2017 року діагноз [PERSON] - «Помірна розумова відсталість, синдром емоційної нестійкості» (шифр захворювання за МКХ 10: F 70.). Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв'язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved