Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі позивач) звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідача) на його користь 71906 грн. 52 коп. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 01.08.2011 [PERSON] отримала кредит у розмірі 8000 грн. у\~ вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджується підписом у заяві. При укладені договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.2.1.1.2.3, п.2.2.2.1.4 [PERSON] та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Під борговими зобов»язаннями сторони узгодили зобов»язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта. Власник картрахунку зобов»язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання овердрафту, а у разі невиконання зобов»язань по договору, на вимогу банку виконати зобов»язання з повернення кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах. Встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п.1.1.7.12 «[PERSON] та правил надання банківських послуг», договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 1054 ст. ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з порушеннями відповідачем зобовязань за кредитним договором, станом на 30.04.2017 за нею рахується заборгованість в розмірі 71906 грн. 52 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 7989 грн. 84 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 56866 грн. 78 коп.,\~ заборгованості за пенею та комісією 3149 грн. 59 коп., а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 [PERSON] та правил надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина) та 3400 грн. 31 коп. (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився,\~ подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 37). Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково, а саме: в частині заборгованості за тілом кредиту 7023 грн. 59 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом 436 грн. 59 коп. визнає, що отримала кредитну картку банку. Після того як розрахувалась з роботи у ТОВ «Єврошпон» стала на біржу. В цей час вагітність доньки протікала з ускладненнями, через проблеми з нирками довелось оперувати, на що потрібні були гроші. І вона скористалась кредитною карткою, знімаючи кошти в травні-червні 2014 року, а з останніх чисел червня 2014 року не знімала грошей з кредитної картки. Гасила кредит невеличкими сумами, але востаннє в серпні 2014 року. Жодного повідомлення, в тому числі і про збільшення розміру відсоткової ставки, від банку не отримувала, в інтернеті ознайомитись не мала можливості. Брала кредитні кошти під 30%. Про існування [PERSON] та правил надання банківських послуг їй не було відомо. Банком не було надано повної інформації про всі умови кредитування. Будь-яких документів про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг чи Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт - не підписувала. Кредитний ліміт банк встановив самостійно. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. В позовній заяві банк вказує, що [PERSON] отримала кредит в сумі 8000.00 грн. Однак твердження позивача не відповідає матеріалам справи, оскільки з розрахунку заборгованості, який наданий до справи банком видно, що [PERSON] впродовж травня та червня 2014 року отримувала кредитні кошти, котрі частково гасила, і станом на 25.06.2014 така сума становила 7023,59 грн. (колонка 3 Розрахунку зліва). В період з 26.06.2014 до 01.09.2014 зняття кредитних коштів не відбувалося, оскільки в цій же колонці суми відсутні. З колонки 2 (у Розрахунку зліва) видно, що банк до суми тіла кредити зараховував загальну заборгованість за процентами (колонка 4 Розрахунку справа). Для дослідження станом на 26.06.2014 тіло кредиту - 7023,59 грн., додати загальну заборгованість за процентами - 181,55 грн., (колонка 4 справа) нараховані на поточну заборгованість за кредитом проценти 5,94 грн., (колонка 7 рахувати справа), отримуємо 7411,08 грн. до якої додається розмір пені та ставка - 32, 51 грн., що в загальній кількості становить 7443,59 грн. А 27.06.2014 розмір заборгованості (згідно Розрахунку) становить 7443,59 грн., тобто банк на власний розсуд зараховував до тіла кредиту заборгованість по процентах, пені, комісії до 26.08.2014 до суми, яка не може перевищувати кредитний ліміт - 8000 грн. Сам же банк в односторонньому порядку зменшив розмір тіла кредиту з 7989,84 грн. до 7598,91 грн. станом на 03.10.2014 і залишив таку заборгованість по тілу кредиту до часу звернення до суду. Хоча з наданого ж банком Розрахунку, а саме колонки №4 рахувати зліва зняття коштів з кредитної картки не відбувалося. З розрахунку заборгованості, а саме 01.09.2014 р. - колонки 2-3 з правої сторони, видно що в дану дату банк вперше застосував штраф у звязку із непогашення своєчасно боргу. З розрахунку заборгованості по даті 26.08.2014 року, остання колонка видно, що в останнє [PERSON] погашала кредит. З Розрахунку заборгованості по даті 01.09.2014, видно, що банк збільшив розмір відсоткової ставки з 30.00 до 34,80, а станом на 31.03.2015 - з 34.80 до 43,20. Суду не надано стороною позивача [PERSON] та правил надання банківських послуг, які підписувала [PERSON], а надані Витяг з Тарифів не містять підписів довірительки. [PERSON] користувалася кредитними коштами лише в період дії відсоткової ставки 30.00 % на рік. Позивачем по справі не надано будь-яких доказів з приводу повідомлення [PERSON] про зміни відсоткових ставок. [PERSON] кредитного договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Тому заборгованість за процентами визнають лише ту, яка утворилась станом на 29.08.2014 і до підвищення відсоткової ставки: на суму 436, 29 грн. Щодо нарахування пені, вважає, що у задоволенні цих вимог потрібно відмовити в звязку із спливом строків спеціальної позовної давності в один рік. Штраф не підлягає стягненню, оскільки подвійна відповідальність за одне й теж правопорушення суперечить ст. 61 Конституції України. А судові витрати просить поділити пропорційно до задоволених позовних вимог. Заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши докази, суд приходить до наступного. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що [PERSON] 01.08.2011 підписала анкету-заяву про приєднання до [PERSON] та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відсутня сума максимально встановленого кредиту. Таким чином уклавши договір №б/н від 01.08.2011., отримавши кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5). При цьому, згідно Розрахунку, наданого банком, в період з 15.05.2014 до 25.06.2014 скористалась кредитною карткою, отримавши кредит у розмірі 7023,59 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом - 30 % на рік, який частково погашала 02.06.2014, 10.06.2014, 13.06.2014, 23.06.2014, 03.07.2014, 25.07.2014, 26.08.2014 (а.с. 4). Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На наданих позивачем «[PERSON] надання банківських послуг» та «Тарифах Банку» відсутній підпис позичальника (а.с. 6-30). В звязку з чим суду не доведено, що саме до цих [PERSON] надання банківських послуг і Тарифів приєдналась відповідачка у 2011 році. Більше того, суд звертає увагу на примітки внизу вищеозначених Тарифів, у яких вказано про зміни процентних ставок з 01.09.2014 і 01.04.2015. Очевидно, що такі Тарифи не могли існувати у 2011 році, і їх не могла підписувати відповідачка. Тому суд не бере вказані документи до уваги. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду України, яка висловлена в мотивувальній частині Постанови від 11.03.2015 у справі №6-16цс 15, а саме: «…не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі [PERSON] не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, … або в подальшому такі [PERSON] … не змінювались». Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач свої зобов'язання за договором про надання банківських послуг виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 7023,59 грн. Проте відповідач належним чином зобовязання не виконала, не сплативши борг. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Отже, суд вважає, що в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту позовні вимоги підлягають до задоволення на суму 7023,59 грн. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питаннях банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. [PERSON] договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суду не надано доказів того, що між позивачем і відповідачем існувало якесь листування, узгодження зміни процентної ставки чи будь-який інший двохсторонній обмін інформацією. А враховуючи, що згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, суд вважає не доведеним факт узгодження підняття процентної ставки. Оскільки відповідач визнає, що отримувала кредит під 30% річних. То цей факт не потребує доказування. Тому суд бере до уваги наданий Розрахунок заборгованості за кредитом лише в частині, яка визначає відсоткову ставку розміром 30 % на рік. Розраховано заборгованість за процентами за наступною формулою: (А1*0,3*А2)/360 днів=Х, де А1 це тіло кредиту, А2 кількість днів прострочення. Згідно наданого банком Розрахунку, наявні 1040 днів прострочення. Отже, (7023,59 грн*0,3*1040днів)/360днів=6087,11 грн. Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідачки підлягають проценти у розмірі 6087,11 грн. Відповідач посилається на те, що одночасне стягнення штрафу і пені суперечить ст. 61 Конституції України. І суд також погоджується із даним твердженням, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те ж правопорушення. Про це ж зазначено у правовій позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015. А тому суд не бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, в частині нарахування суми штрафів. Відповідачем заявлено про застосування спеціальної позовної давності до пені строком в 1 рік. З чим погоджується і суд, адже частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Тому стягненню підлягає лише пеня в сумі 1200 грн. Крім того, суд звертає увагу, що не зважаючи на те, що відповідачка не здійснювала погашення боргу з 26.08.2014, банк не звертався до суду впродовж майже трьох років, періодично піднімав процентну ставку, і надіслав позов перед закінченням загального 3-х річного строку позовної давності (підписано позов 13.05.2017, а до суду надійшов 14.06.2017). Це призвело до збільшення заборгованості в 10 разів. У кредит надано 7023,59 грн., а через 1040 днів просять стягнути загальний борг у 71906,52 грн. Суд вважає, що це суперечить засадам розумності і справедливості. З огляду на усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка отримала кредит і не виконала свої обовязки щодо його повернення вчасно, позов підлягає до часткового задоволення. Станом 30.04.2017 за відповідачкою наявна заборгованість в у розмірі 14310,70 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 7023 грн. 59 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом 6087 грн. 11 коп., а також заборгованість за пенею та комісією у розмірі 1200 грн., яка і підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати присуджуються пропорційно до задоволених вимог. Ч.1 ст.79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн. (а.с.1)

Outcome: approved