overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати дійсною укладену з відповідачем угоду купівлі-продажу торгівельного магазину по пров.Гнаровської, 133а 133б, в м.Вільнянськ Запорізької області, та визнати за собою право власності на цей мгазин. Як зазначив позивач у своєму позові, у 18.08.2016 року він домовився з [PERSON] про купівлю магазину, після цього здійснив розрахунок за це майно, проте відповідач як власник магазину від нотаріального оформлення договору ухилився; враховуючи це, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але подав заяву про визнання позову, просить розглядати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати дійсною укладену з відповідачкою угоду купівлі-продажу житлового будинку № 139 по вул.Свободи в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, та визнати за собою право власності на цей будинок. Як зазначив позивач у своєму позові, 03.09.2013 року він згідно договору купівлі-продажу, укладеного з відповідачкою [PERSON], набув право власності на земельну ділянку № 139 по вул.Свободи в с.Матвіївка Вільнянського району Запорізької області; при цьому питання про набуття у власність житлового будинку на цій земельній ділянці у договорі врегульовано не було. Позивач вказав, що досяг згоди по всім суттєвим умовам щодо купівлі будинку, розрахувався за нього з відповідачкою, проте вона ухилилася він нотаріального оформлення угоди. Враховуючи це, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, але подала заяву про визнання позову, просить розглядати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ст.381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати дійсною укладену з відповідачкою угоду купівлі-продажу земельної ділянки в с.Новософіївка Вільнянського району Запорізької області, та визнати за собою право власності на цю земельну ділянку. Як зазначив позивач у своєму позові, 01.04.2015 року він домовився з відповідачкою про купівлю земельної ділянки, уклав з нею письмовий договір та здійснив розрахунок за це майно, проте відповідачка від нотаріального оформлення договору ухилилася. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, але подала заяву про визнання позову, просить розглядати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати дійсною укладену з відповідачкою угоду купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства і розташовану на території Дніпровської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, та визнати за собою право власності на цю земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримала заявлений позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, але подала заяву про визнання позову, просить розглядати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим у зв'язку із наступним. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, у червні 2011 року відповідачка [PERSON] позичила у позивача [PERSON] грошову суму у розмірі 20000 гривень, зі строком її повернення до 25.03.2013 року; оскільки з поверненням позики виникли труднощі, позивач та відповідачка 04.07.2013 року уклали між собою угоду, згідно якої остання продала позивачу в рахунок боргу та доплати у розмірі 1000 гривень земельну ділянку площею 2,0 га, розташовану на території Дніпровської сільської ради, цільове призначення ведення особистого селянського господарства; після укладення угоди відповідачка стала ухилятися від її нотаріального посвідчення, мотивуючи це відсутністю коштів та браком часу. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Суд констатує, що на земельну ділянку не поширюються пп."б" п.15 Перехідних положень Земельного Кодексу України щодо заборони відчуження земельних ділянок, призначених для ведення особистого селянського господарства, оскільки це обмеження стосується лише земельних ділянок, виділених в натурі власникам земельних часток (паїв), а відповідачка набула право власності на земельну ділянку на інших підставах. Враховуючи викладене, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку набувальної давності право власності на гараж по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що більше 10-ти років відкрито володіє і користується гаражем, відноситься до нього як до свого власного майна, у зв`язку з чим вважає, що добросовісно набув право власності на гараж. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку набувальної давності право власності на: житловий будинок № 57 по вул.Перемоги в с.Васильківське Вільнянського району Запорізької області; земельну ділянку кадастровий номер 2321587000:05:001:0005 площею 0,2500 га, розташовану по вул.Перемоги, 57, в с.Васильківське Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель; земельну ділянку кадастровий номер 2321587000:05:001:0006 площею 0,3500 га, розташовану по вул.Перемоги, 57, в с.Васильківське Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Свої вимоги мотивує тим, що близько 12-ти років відкрито володіє і користується будинком і земельними ділянками біля нього, відноситься до них як до свого власного майна, у зв'язку з чим вважає, що добросовісно набув право власності на будинок. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, його представник адвокат [PERSON] подав заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідачка [PERSON] надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлих бабусі [PERSON] та батька [PERSON] право власності на земельну ділянку в с.Трудолюбівка Вільнянського району Запорізької області, призначену для ведення особистого підсобного господарства. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, [INFO] померла його бабуся [PERSON] , а [INFO] його батько [PERSON] . Після їх смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка в с.Трудолюбівка Вільнянського району Запорізької області, призначена для ведення особистого підсобного господарства. Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; крім того, згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 14.05.2010 року він визнаний єдиним спадкоємцем померлих, та вже отримав на цій підставі право власності на житловий будинок. Враховуючи це, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Кравченко В.А. підтримав заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, але надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом; згідно ч.1 ст.1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення; відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 22.02.2014 року помер [PERSON] Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшла 1/2 частина земельної ділянки площею 2,3847 га, розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлого згідно його заповіту, та своєчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У зв'язку з цим позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У підготовчому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у підготовчому засіданні заявила про визнання позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, вказані у заповіті. відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON], у свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування після померлого чоловіка [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов не підтримав, суду пояснив, що помилився відносно своїх спадкових прав, просить залишити позов без розгляду, заявив про визнання зустрічного позову [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] підтримав зустрічний позов та просить його задовольнити. У зв'язку із відповідною заявою, позов [PERSON] підлягає залишенню без розгляду відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. Суд вважає, що визнання [PERSON] як відповідачем зустрічного позову [PERSON] не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.1261 ЦК України, той з подружжя, хто пережив спадкодавця, є спадкоємцем першої черги за законом; відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, [INFO] помер його батько [PERSON] . Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшла земельна ділянка площею 4,4699 га, розташована на території Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлого відносно земельної ділянки згідно його заповіту. У зв`язку з цим позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Кравченко В.А. підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, але подав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, вказані у заповіті; відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлого батька [PERSON] право власності на 43/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що прийняв спадщину свого батька, померлого [INFO] , відповідно до положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР в ред.1963 року, вступивши у фактичне управління, але право власності на будинок не зареєстрував. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявила про визнання позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР в ред.1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті; відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, [INFO] померла його матір [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого, серед іншого, увійшла земельна ділянка площею 3,5901 га, розташована на території Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлої відносно земельної ділянки згідно заповіту, та своєчасно подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Вважаючи, що таким чином він набув право власності на майно, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У підготовчому засіданні представник позивача адвокат Кравченко В.А. підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, але надала заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглянути справу за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, вказані у заповіті. відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved