Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати належність житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], померлому [INFO] [PERSON], як попередньому власнику; визначити позивача, як спадкоємицю, наступним власником вказаного будинку; визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., веранду літ. "а", навіс літ. «а1», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», погріб літ. «Г», гараж літ. «Д», ворота № 1, огорожа № 2, що розташовані в [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями належав її чоловіку [PERSON], який успадкував його після смерті [INFO] свого батька - [PERSON]. За життя чоловік отримав свідоцтво право на спадщину за законом, але не здійснив державної реєстрації свого права. Після смерті [INFO] чоловіка позивач прийняла спадщину, проте оформити свої права на будинок вона не може через відсутність державної реєстрації права власності. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. У червні 2015 року позивач звернулася до Першої Полтавської державної нотаріальної контори із проханням видати на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] після померлого [INFO] чоловіка - [PERSON]. У зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на зазначений будинок, державним нотаріусом обґрунтовано була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с. 6/. У п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Судом встановлено, що 13.06.1986 року державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Сигутою М.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого вбачається, що [PERSON] успадкував після смерті свого батька - [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у с. Миколаївка Решетилівського району Полтавської області. У свідоцтві зазначено, що воно підлягає реєстрації у Потічанській сільській раді Решетилівського району Полтавської області. Даних про реєстрацію свідоцтва, так само як і даних про реєстрацію права власності [PERSON] на зазначений житловий будинок матеріали справи не містять. Згідно довідки Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» відомості про належність нерухомого майна на праві власності за гр. [PERSON] в селі Миколаївка Решетилівського району Полтавської області станом на лютий місяць 2004 року в бюро відсутні /а.с. 14/. [INFO] [PERSON] помер /а.с. 5/. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що спадщину після померлого прийняла його дружина - [PERSON] Поряд із цим державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями. Причиною відмови вказала відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно. Станом на момент видачі свідоцтва про право на спадщину в 1986 році державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Ця Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд та державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Разом з цим, аналіз положень Інструкції свідчить про те, що виникнення права власності на будинки, споруди від державної реєстрації не залежало. Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 містив норму, згідно якої прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548) і, водночас, також не пов'язував виникнення спадкових прав на будинки, споруди від державної реєстрації. За таких обставин [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS]. Після смерті в 2003 році [PERSON] зазначений будинку увійшов до складу спадкової маси. Статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В порядку, визначеному Цивільним кодексом Української РСР, позивач прийняла спадщину після померлого чоловіка. Це вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. За таких обставин, вимоги позивача, як спадкоємиці за законом померлого [INFO] чоловіка - [PERSON], про визнання за нею права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved