Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь суму в розмірі 5000 доларів США, що станом на 05 квітня 2017 року еквівалентно 135268,5 грн. - тобто суму відповідно до розписки від 17 листопада 2013 року; проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ з 17 листопада 2013 року по день винесення рішення; суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми з 17 листопада 2013 року по день винесення рішення; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1352,70 грн.. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 листопада 2013 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він - [PERSON] передав відповідачу у борг кошти в сумі 5000 доларів США. В свою чергу відповідач [PERSON] написав розписку, тзгідно якої зобов'язувався повернути борг на першу вимогу позивача. На неодноразові звернення позивача щодо повернення вищезазначених коштів [PERSON] ухилявся повернути борг. У зв'язку з цим 01 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача з офіційною письмовою вимогою повернути кошти. Відповідач поставив свій підпис на цій вимозі, однак до цього часу борг не повернув. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач [PERSON] в наданій до суду 15 травня 2017 року заяві зазначив, що він змінює свої позовні вимоги за його позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на його користь 5000 доларів США, що еквівалентно 135 268,50 грн. та витрати по сплаті судового збору. Дану справу просив розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. В наданій до суду 15 травня 2017 року заяві змінені позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо їх задоволення та просив справу розглянути у його відсутність. Суд вважає, що позов належить задовольнити, так як відповідач позов визнав повністю та визнання ним позову не суперечить закону та будь-чиїм правам та інтересам враховуючи таке. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем за домовленістю між ними виникло зобов'язання з приводу позики грошових коштів. Цей договір був укладений на невизначений строк - до першої вимоги, шляхом написання відповідачем відповідної розписки 17 листопада 2013 року (а.с.4). Позивач не зміг представити суду доказів на підтвердження того, що він неодноразово до 01 березня 2017 року звертався до відповідача з вимогою повернути кошти. Тому суд вважає, що першою вимогою слід вважати вимогу, яка була висунута позивачем відповідачу 01 березня 2017 року (а.с.5). У тридцятиденний строк відповідачем грошові кошти позивачу не повернуті, тому 05 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з цим позовом(а.с.2). Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Данні обставини визнаються відповідачем, тому відповідно до ст. 61 ЦПК не підлягають доказуванню. Враховуючи вимоги та положення ст.ст.526, 610, 611, 1046 ЦК України, суд прийшов до висновку, що відповідачем не виконано зобов'язання за договором позики, а тому заборгованість за цим договором підлягає стягненню з нього на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи дану норму закону та задоволення вимог позивача повністю, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1352,70 грн. судового збору (а.с.1).

Outcome: approved