Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

ПАТ " Укрсоцбанк " в листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до умов Генерального договору про надання кредитних послуг № 10 МК від 01.12.2006 року з урахуванням додаткових угод № 12/02-143 від 01.12.2006р, № 1 від 01.01.2008р., №051/8/088.1 від 01.08.2008р., № 1 від 21.10.2008р., договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 450 000.00 доларів США з кінцевим строком погашення до 30.11.2021 року із сплатою 15.0 % річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення належного виконання [PERSON] умов Кредитного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки від 01.12.2006 року, відповідно до якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного Генерального договору про надання кредитних послуг в повному обсязі цих зобов'язань. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01.12.2006р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим номером 11659, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, житловий будинок за [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0775га. Оскільки [PERSON], [PERSON] не виконували вищезазначені зобов'язання перед ПАТ «Укрсоцбанк», банк змушений був звернутись до суду за зверненням стягненням заборгованості по кредиту в розмірі 543774,12 доларів США на іпотечне майно, а саме готель та земельну ділянку, розташовану за адресою м. Херсон, вул. Ломоносова, № 55. В лютому 2015 року з зустрічними позовними вимогами до суду звернулись [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що при укладені вищевказаного кредитного договору порушено їх законні права та інтереси, оскільки даний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позичальника та поручителя. В судове засідання 18.05.2015 року представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В попередніх судових засіданнях первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнав, посилаючись на свої письмові заперечення, просив задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимогах. Представник відповідачів за первісним позовом (позивачів за зустрічним) в судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог заперечувала та просила задовольнити зустрічні позовні вимоги. Представник третьої особи за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, судом встановлено, що відповідно до умов Генерального договору про надання кредитних послуг № 10 МК від 01.12.2006 року, ПАТ «Укрсоцбанк» зобов'язувався надати [PERSON] кредит у сумі 450 000.00 доларів США з кінцевим строком погашення до 30.11.2021 року із сплатою 15.0 % річних за користування кредитними коштами. Фактично банком було видано [PERSON] кредит у сумі лише 325500.00 доларів США з яких повернуто позичальником лише 17145 доларів США тіла кредиту, інші кошти в розмірі 201336,44 доларів США були сплачені в якості відсотків за користування кредитом. 01.12.2006 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» і [PERSON] був укладений договір поруки № 02-23-10МК-1977, за яким поручитель - [PERSON], поручилася перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань по даному кредитному договору. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01.12.2006р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим номером 11659, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, житловий будинок за [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0775га. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] були укладені додаткові договори про внесення змін до іпотечного договору (від 01.02.2008р. та від 01.08.2008р. відповідно до умов яких в зв'язку зі зміною статусу заставного нерухомого майна з «житлового будинку» на «готель», було внесено зміни щодо предмету оспорюваного договору іпотеки де замість «житлового будинку» було зазначено предметом іпотеки «Готель (літ.А), загальною площею 786,4 кв.м., господарчі будівлі (літ. Б), огорожі (№1-4), басейну (№5), мостіння (І). та Земельна ділянка, площею 0,0775га. Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до пункту 1.1 Договору кредиту, кредит надається Позичальнику на споживчі цілі. Згідно з рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Отже, з умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для задоволення споживчих потреб. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Згідно п.3.4 розділу 3 Правил, Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. З п.3.2. розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), вбачається, що кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Судом встановлено, що з Генерального договору про надання кредитних послуг № 10 МК від 01.12.2006 року та з додаткових угод до договору № 12/02-143 від 01.12.2006р, № 1 від 01.01.2008р., №051/8/088.1 від 01.08.2008р., № 1 від 21.10.2008р., вбачається, що у вони не містять відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які п.п.3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов'язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. З наданого розрахунку на час розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача. З пояснень, наданих в судовому засіданні представниками відповідачів, встановлено, що кінцева сума тільки одних відсотків перевищить суму кредиту у два рази. Детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача на день розгляду справи відповідач за зустрічним позовом суду не надав. Отже, в порушення п.2 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач, за зустрічним позовом, не надав [PERSON], як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. Таким чином, суд вважає, що банк не надав доказів, які б спростовували доводи позивачів за зустрічним позовом в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до п. 3.6 постанови НБУ № 168 від 10.07.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). З представленої представником відповідача за зустрічним позовом суду довідки по розрахунку заборгованості про нарахування та погашення відсотків, комісії та тіла кредиту згідно Генерального договору про надання кредитних послуг № 10 МК від 01.12.2006 року та з додаткових угод до договору № 12/02-143 від 01.12.2006р, № 1 від 01.01.2008р., №051/8/088.1 від 01.08.2008р., № 1 від 21.10.2008р. укладеного ПАТ «Укрсоцбанк» з [PERSON] вбачається, що існує суттєва різниця між нарахованими відсотками, які підлягають сплаті позичальником та фактично сплаченими ним відсотками. Зазначена різниця фактично приводить до зменшення зарахувань на тіло кредиту і, як наслідок, приводить до збільшення розміру нарахованих відсотків та плати за управління кредитом, які нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Зокрема, з довідки вбачається, що нарахування відсотків та зарахування відсотків різні суми. При цьому, враховуючи, що щомісячні платежі сплачуються щомісяця, однак сума на тіло кредиту чомусь не зараховується. Із наданих суду розрахунків встановлено дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, не справедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях. Судом встановлено, що графік погашення кредиту взагалі не видавався і які суми на які рахунки зараховувалися невідомо. Що є також несправедливим по відношенню до споживача, оскільки дає право банку проводити зарахування на рахунки на погляд банку. Представник банку не дав чітких пояснень з проведення таких бухгалтерських операцій працівниками банку, при тому що операції по зарахуванню коштів повинні проводитись автоматично через програму комп'ютера. Недобросовісним виконанням відповідачем за зустрічним позовом своїх обов'язків за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 10 МК від 01.12.2006 року та додаткових угод до договору № 12/02-143 від 01.12.2006р, № 1 від 01.01.2008р., №051/8/088.1 від 01.08.2008р., № 1 від 21.10.2008р та несправедливим відносно споживача, за висновком суду, стало також і невиконання банком умов договору, згідно з яким банк зобов'язувався надати споживачеві кредит у розмірі 450000 дол. США з яких фактично банк видав лише 325500.00 доларів США. У видачі решти кредиту Позичальнику було відмовлено. При цьому мовами вищевказаного кредитного договору відповідальність банку за невиконання взятих на себе зобов'язань не передбачена, що також на думку суду є недобросовісним виконанням відповідачем своїх обов'язків по договору кредиту та є несправедливим по відношенню до споживача. Отже, із встановлених судом обставин, наданих сторонами доказів встановлено, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршання становища споживача. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Враховуючи вимоги закону, суд приходить до висновку, що при встановлених обставинах є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів за зустрічним позовом, у цій частині. Відповідно до ст.236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що для забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки від 01.12.2006 року, відповідно до якого [PERSON] виступила поручителем [PERSON] і взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов вищевказаного Генерального договору про надання кредитних послуг в повному обсязі цих зобов'язань. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 01.12.2006р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим номером 11659, згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме, Готель розташований за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,0775га. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Задовольняючи позовну вимогу позивачів за зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договір поруки та договір іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного договору. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів в підтвердження своїх доводів та заперечень та спростування доводів позивачів, в зв'язку з чим первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved