Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку набувальної давності. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Власником будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], була [PERSON], на підставі Договору Купівлі продажу від 6 вересня 1978 року. Позивач уже більше як 10 років, фактично проживає у даному будинку, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], ніхто крім нього не здійснює витрати по утриманню будинку, не цікавиться будинком та не сплачує комунальні послуги. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про підтримання позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 22). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву з прохання розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала (а.с. 23). Суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за наявними доказами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], з 2003 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Власником вказаного будинку була [PERSON], що підтверджується Договором Купівлі продажу від 6 вересня 1978 року, завіреним виконавчим комітетом Великобабчанської сільської ради. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Великобабчанською сільською радою Чугуївського району Харківської області 10 вересня 2003 року. На випадок смерті за життя [PERSON] залишила заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла [PERSON]. Після смерті [PERSON], [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Отримала Свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали на праві власності [PERSON]. Але житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], на себе так і не переоформила. [PERSON] приходиться Позивачу бабусею. Вона і дозволила Позивачу після смерті [PERSON] проживати у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На даний час право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване, що підтверджується довідкою КП «Чугуївське МБТІ» від 13 листопада 2014 року. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно із Довідкою від 12.12.2014 року №02-47/289, наданою виконавчим комітетом Великобабчанської сільської ради, вбачається, що житловий будинок зі службовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстрований в Господарській книзі за [PERSON]. Таким чином, уже більше як 10 років, Позивач фактично проживає у даному будинку, добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], ніхто крім нього не здійснює витрати по утриманню будинку, не цікавиться будинком та не сплачує комунальні послуги. Всі витрати по утриманню та догляду за вказаним будинком здійснював та продовжує здійснювати Позивач, [PERSON], що підтверджується квитанціями. За свої кошти Позивач здійснює ремонт будинку та господарських будівель, тримає його в чистоті. Крім того, доказом того, що Позивач володіє цим будинком є знаходження у нього оригіналу технічного паспорту на будинок та Договору купівлі-продажу від 6 вересня 1978 року. Отже, Позивач фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи, що Позивач вже більше ніж 10 років добросовісно володіє будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відкрито, безперервно здійснює обслуговування будинку, доглядаючи за ним, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважаю за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за Позивачем право власності на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). На підставі наведеного та

Outcome: approved