Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач 09 серпня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-4), в якому посилаючись на викладені обставини просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2013 року, на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частина на 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Ухвалою суду від 12 серпня 2019 року прийнято позов та відкрито провадження у справі (а.с.28). Учасники справи про день, час та місце судового розгляду повідомлялись, відповідно до вимог ст..ст.128-129 ЦПК України. Позивач до суду надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.78). Відповідач до суду надала письмову заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.77). Третя особа до суду надіслала письмові пояснення, в яких просить справу розглядати без участі свого представника (а.с.32-34). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010 року (а.с.7), який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2013 року (а.с.9). Після розірвання шлюбу позивач змінив прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11.09.2013 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини (а.с.10). Із матеріалів виконавчого провадження №40397769, наданого Новокодацьким ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, вбачається, що позивач здійснював сплату аліментів на виконання вищевказаного рішення суду, але все ж таки має заборгованість, яка станом на 01.11.2019 року становить в сумі 208 226,31 грн. (а.с.69). Постановою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2019 року [PERSON] , [INFO] , притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч.1 ст. 183-1 КУпАП (а.с.56). [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - [PERSON] (а.с.12). Із довідки виданої ОСББ «Писаржевського-11» від 22.07.2019 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із ним проживають: [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] , [INFO] (а.с.13). [PERSON] працює в ГУ Держрподспоживслужби в Дніпропетровській області, починаючи з 23.08.2017 року вона перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.14). У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, - якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, зважаючи на викладене вище суд приходить до висновку, що позивач довів суду належними, достатніми та допустимими доказами те, що його матеріальний та сімейний стан дійсно змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини, які стягуються на користь матері, на підставі рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2013 року, у зв`язку із чим, є належними змінити розмір аліментів до 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, і до досягнення дитиною повноліття чи то змін у майновому становищі сторін. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у зв`язку із чим, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст..141 ЦПК України, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved