Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулась до суду з заявою про надання права на шлюб, на підтвердження чого суду вказала, що у 2018 році почала зустрічатись із [PERSON] , з яким виникло взаємне почуття кохання і з яким хоче утворити сім`ю, обоє є віруючими людьми і віра не дозволяє проживати у цивільному шлюбі і народжувати дітей. А тому звертається до суду. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала свої вимоги та просила задовольнити заяву. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтвердив наміри створити сім`ю та зареєструвати шлюб з заявницею та просив задовольнити заяву. Заінтересована особа - мати заявниці [PERSON] в судовому засіданні не заперечив проти задоволення заяви. Заінтересована особа - батько заявниці [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, у якій вказав, що не заперечує проти шлюбу доньки [PERSON] з [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується паспортом останньої. Також судом встановлено, що заявниця має намір зареєструвати шлюб та створити сім`ю з [PERSON] , однак на момент звернення до суду не досягла шлюбного віку - вісімнадцяти років. Обоє з [PERSON] обоє є віруючими людьми і віра не дозволяє проживати у цивільному шлюбі і народжувати дітей. Згідно зі ст. 22 СК України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 23 СК України право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Відповідно до роз`яснень п.2 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб (ст. 23 СК України) повинна розглядатися судом в окремому провадженні (ч. 3 ст. 293 ЦПК України). При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків (усиновлювачів) неповнолітньої дитини, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Заперечення батьків (піклувальників) щодо надання права на шлюб не є підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Резолютивна частина рішення повинна відповідати вимогам ч.2 ст. 23 СК України, згідно з якою суд надає право на шлюб (а не знижує шлюбний вік), а також містити прізвище, ім`я та по батькові особи, право на шлюб з якою надається судом. Право на шлюб чоловіка та жінки, які досягли шлюбного віку, закріплено у статті 12 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Відповідно до ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Батьки заявниці не заперечують проти шлюбу їх неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] , оскільки шлюб відповідає її інтересам. Таким чином, судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували, що шлюб може зашкодити інтересам заявниці. На підставі вищевикладеного, встановивши, що надання права на шлюб заявниці [PERSON] відповідає її інтересам, враховуючи той факт, що вона має намір зареєструвати шлюб для створення повноцінної сім`ї, батьки заявниці проти шлюбу не заперечують, суд вважає, що надання права на шлюб відповідає законним інтересам заявниці, а тому задовольняє заяву.

Outcome: approved