Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» звернулось до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просило стягнути з [PERSON] борг за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 4757,11 грн.; 3% річних в сумі 280,64 грн.; індекс інфляції в сумі 1789,20; судові витрати 2102 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.04.2012 року надає споживачам послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] та видачею абонентської книжки відповідач вступив у фактичні договірні відносини з підприємством. Відповідачу надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] на суму 4757,11 грн. за період з 01.09.2012 року по 19.01.2017 року включно, послуги своєчасно не оплачувались, внаслідок чого за вказаний період виникла заборгованість. Крім того, відповідачу на підставі ст.. 625 ЦК України було нараховано індекс інфляції в сумі 1789,20 грн., 3 % річних в сумі 280,64 грн. за період з 01.09.2012 року по 19.01.2017 року. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.12.2020 року справу передано за підсудністю до Новоукраїнського районного суду Кіровогадської області. Ухвалою судді Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у зв`язку з малозначністю. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за місцем її реєстрації, які відповідач не отримала, на адресу суду повернувся поштовий конфверт з відміткою «адресат відсутній». Ухвалою суду від 23.02.2021 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 12.03.2021 року від представника відповідача - адвоката Єльнікової Н.О. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про стягнення заборгованості, відповідно до якого представник просив застосувати наслідки спливу загальної позовної давності до заборгованості, нарахованої ОКВП «Дніпро-Кіровоград», оскільки борг нарахований за період з 01.09.2012 року по 19.01.2017 року, а позивач звернувся до суду у листопаді 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку, у задоволенні вимог позивача просив відмовити, залишити судовий збір за позивачем та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем в сумі 3200 грн. 28.05.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача заперечувала викладене відповідачем у відзиві, вважає, що жодних доказів про не проживання або проживання за іншою адресою суду не подано та не подано доказів про відключення від послуги водопостачання, просили задовольнити позов. 01.06.2021 року представником відповідача - адвокатом Єльніковою Н.О. подано клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2700 грн, які просила стягнути з позивача. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. №630, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», починаючи з 01.04.2012 року надає споживачам послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] та видачею абонентської книжки відповідач вступив у фактичні договірні відносини з підприємством. ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надавав послуги з водопостачання та водовідведенняза адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.1 ст. 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 - споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги \\ строки, встановлені договором або законом. Статтею 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено: споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення. Статтею 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" послуги централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних послуг Згідно статті 162 Житлового кодексу України, власник квартири зобов`язаний оплачувати всі комунальні платежі вчасно, у т. ч., і за послуги водопостачання та водовідведення. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.01.2017 року, [PERSON] від імені та в інтересах малолітньої дочки [PERSON] передала у власність (продала) житлове приміщення (секцію) в гуртожитку під [ADDRESS] , [PERSON] (а.с.5). Відповідно до розрахунку, заборгованість відповідача перед ОКВП «Дніпро-Кіровоград» в період з 01.09.2012 року по 19.01.2017 року становить 6748,04 грн. (а.с.3). Відповідачу на підставі ст.. 625 ЦК України було нараховано індекс інфляції в сумі 1789,20 грн., та 3 % річних в сумі 280,64 грн. (а.с.4). Щодо застосування наслідків спливу позовної давності, заявлених стороною відповідача, то необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За змістом норми початок перебігу позовної давності пов"язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Відповідно до частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Враховуючи викладене та заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.09.2012 року по 19.01.2017 року необхідно відмовити за спливом строків позовної давності, оскільки позивач пропустив трирічний строк загальної позовної давності щодо пред`явлення позовних вимог про стягнення заборгованості, 3% річних, індексу інфляції, так як борг нарахований за період з 01.09.2012 року по 19.01.2017 року, а позивач звернувся до суду 09.11.2020 року. За таких обставин, суд дійшов висновку, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом щодо усіх заявлених вимог, що згідно з ч. 4 ст.267 ЦК України є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові. У своїх заявах по суті справи ОКВП «Дніпро-Кіровоград» не ставив питання про поновлення пропущеного строку позовної давності. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно залишити за ним. З приводу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Із поданих до суду документів слідує, що відповідачу надавалася правова допомога адвокатом Єльніковою Н.О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 01.03.2021 року б/н та додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 01.03.2021 року б/н. За фактом надання послуг адвокатом, подано акт виконаних робіт від 01.06.2021 на загальну суму 2700 грн., та сплачені послуги адвоката згідно з розрахунковою квитанцією №5 від 12.06.2020 року. Як слідує з акту про виконання послуг з надання правничої допомоги, адвокатом надана наступна правова допомога: консультація у адвоката - 1 год. - 200грн; вивчення документів та матеріалів справи - 1 год. - 500 грн.; поглиблене вивчення нормативних правових актів та судової практики відповідно заявленого позову - 3год. - 1000 грн; підготовка відзиву на позовну заяву - 3 год. - 1000 грн. Загальна вартість 2700 грн. Разом із цим, суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу 2700 грн не є співмірним із складністю справи, наданими адвокатом послугами та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Так, витрачення 1 години на вивчення документів та матеріалів справи та 3 год. на поглиблене вивчення нормативних правових актів та судової практики є неспівмірним зі складністю спору про стягнення заборгованості та поглинаються підготовкою написання відзиву, що становить 3 години. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.05.2021 у справі № 873/79/20. Суд зауважує на тому, що витрати на аналіз законодавства, судової практики, підготовку додаткових пояснень чи інших процесуальних документів, які не є заявами по суті справи, і вчинення (виконання) яких не вимагається, згідно з процесуальним законом, не є обов`язковими для відшкодування у кожному без винятку випадку. Суд враховує не лише те, чи передбачено виконання цих робіт договором, але й чи відповідають вони критерію необхідності - чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання - чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Крім того, консультація адвоката, на думку суду, не може входити до витрат, які надаються стороні на підставі договору про надання правової допомоги та входити в перелік послуг наданих адвокатом. Більш того, в постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved