Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», третя особа Лиманський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але подав до суду клопотання, в якому просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи проводити без його участі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався належним чином, та надав клопотань про розгляд цивільної справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 липня 2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області було винесено рішення у цивільній справі № 504/4275/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором про надання кредиту. Суд ухвалив рішення за яким, з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ 14360570, необхідно стягнути заборгованість у розмірі 11 736,17 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1 236,48 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 6 814,63 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 2 650,00 грн.; штраф (фіксована ціна) - 500,00 грн.; штраф (процентна ставка) - 535,06 грн., за кредитним договором № б/н від 28.09.2012 року, та суму сплаченого судового збору в розмірі 1218,00 грн. Після винесення вказаного рішення, між [PERSON] та представниками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено усну домовленість, про те, що [PERSON] згідно Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/4275/15-ц від 04.07.2017 року, буде сплачено частину боргу, а залишок несплаченої заборгованості за кредитним договором № SAMDN50000068579611 від 28.09.2012 року, буде погашатись з розрахункового рахунку, що відкритий у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та на який нараховується заробітна плата. До відкриття виконавчого провадження, користуючись правом добровільного та негайного виконання Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/4275/15-ц від 04.07.2017 року, [PERSON], було перераховано суму грошових коштів визначених рішенням суду на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ 14360570. 24 лютого 2017 року, відповідно заяв про здійснення перерахунку коштів на рахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», [PERSON], було перераховано кошти у загальній сумі 11 170 ,00 грн. Згідно відомостей, що зазначені у заявах про перерахунок коштів, [PERSON] було виконано Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/4275/15-ц від 04.07.2017 року, та, перераховано суму грошових коштів визначених рішенням суду на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ 14360570, у сумі 11 170,00 грн. Судом встановлено, що 12.04.2017 року, що Лиманським районним відділенням ДВС ГТУ юстиції в Одеській області відкрите виконавче провадження № 53751626 від 12.04.2017 року щодо [PERSON] на підставі Виконавчого листа від 03.02.2017 року у справі № 504/4275/15-ц. У зв'язку з тим, що [PERSON], відповідно заяв про перерахунок коштів від 29 лютого 2017 року було виконано Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 504/4275/15-ц від 04.07.2017 року, та, перераховано суму грошових коштів визначених рішенням суду на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», код ЄДРПОУ 14360570 у сумі 11 170,00грн., [PERSON] звернувся до Лиманського районного відділення ДВС ГТУ юстиції в Одеській області з заявою про закриття виконавчого провадження № 53751626 від 12.04.2017 року з додатками, а саме, з копіями квитанції про здійснення перерахунку коштів на рахунок ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджували те, що [PERSON] виконано обов'язок сплати грошової суми згідно рішення суду. Державним виконавцем Лиманського районного відділення ДВС ГТУ юстиції в Одеській області Залевською Катериною Костянтинівною було відмовлено у закритті виконавчого провадження № 53751626 від 12.04.2017 року, з підстав недоведеності відсутність заборгованості за кредитним договором. Враховуючи вище вказане, Позивач вважає виконавче провадження № 53751626 від 12.04.2017 року відкрите державним виконавцем Залевською Катериною Костянтинівною Лиманського районного відділення ДВС ГТУ юстиції в Одеській області безпідставним та протиправним, а виконавчий лист № 504/4275/15-ц від 03.02.2017 року таким, що не підлягає виконанню. Відповідно узагальненню ВСС України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року: Згідно п. 1 Узагальнення, «процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК).» Згідно п. 4 Узагальнення, « Питання, пов'язані зі зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу (ч. 1 ст. 368 ЦПК).» Згідно п. 5 Узагальнення, «Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом № 606-ХІV. Так, згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену під час його оформлення або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК, «суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.» Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК України. Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. Згідно з ч. 4 ст. 369 ЦПК, якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Для цього боржник до заяви має додати доказ виконання рішення суду (платіжні документи, акт державного виконавця тощо).» Відповідно статті 598 ЦК України , « зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 2. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. 3. Особливості припинення зобов'язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. 4. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов'язань на певних підставах не допускається. Статтею 599 ЦК України встановлено, «зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.» Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закону України «Про виконавче провадження». Згідно частин 1 та 2 статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" (далі - державні виконавці). Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки і права державних виконавців. Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 606-ХІV є закінчення виконавчого провадження, « виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 8) визнання боржника банкрутом; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем. 2. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. 3. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. 4. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.» Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно статті 8 Конституції України, « в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.» Відповідно статті 61 Конституції України, « ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.» У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2 та ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною п'ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Статтею 432 Цивільного процесуального кодексу України передбачено виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню. Згідно частини 2 статті 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю або частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: approved