Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, 25.04.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Старокривинській сільській раді Славутського району Хмельницької області, актовий запис № 3. Від шлюбу в них є син [PERSON], [INFO]. Позивачка просить розірвати шлюб, оскільки протягом тривалого часу у них з відповідачем відсутнє нормальне спілкування, у звязку з постійними непорозуміннями, вони не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету, більше року проживають окремо. Сімейне життя не склалося у звязку відсутністю взаєморозуміння, розходженням поглядів на ведення спільного господарства, розподіл сімейного бюджету, виховання дитини. Вони неодноразово вчиняли спроби зберегти сімю, однак кожного разу це закінчувалося сваркою. Позивачка вважає, що їх шлюб став формальним, тому вирішила його розірвати. Зазначила, що за час наданий судом на примирення нічого не змінилося, вони не примирилися. Вважає, що сімя розпалася, подальше спільне проживання, збереження сімейних стосунків та шлюбу неможливе. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 400 гривень, судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок та не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча суд здійснював його виклик відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сімейне життя сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя, тривалий час вони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, більше року проживають окремо. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. В силу ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено ст.ст.111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд надавав сторонам строк на примирення тривалістю два місяці, однак вжиті судом заходи щодо примирення подружжя результату не дали. Позивачка категорично відмовляється зберегти сім'ю. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, оскільки встановлено факт відсутності між подружжям взаємоповаги та взаєморозуміння, тому їхній шлюб є формальністю, яку зберігати не доцільно. Суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно, відновити її вже неможливо і тому шлюб необхідно розірвати. Як вбачається з приходного касового ордера № 39/15 від 06.07.2015 року, позивачка [PERSON] сплатила приватному підприємцю з надання послуг в сфері права [PERSON] 400 гривень за підготовку позовної заяви про розірвання шлюбу з [PERSON] Однак, суду не надано розрахунку таких витрат. Як вбачається з роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи наведене, відсутність розрахунку витрат на правову допомогу, суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення таких витрат слід відмовити. Водночас, згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved