Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на земельну ділянку площею 1,40 га, яка належала [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області від 18.11.1993, для ведення особистого селянського господарства, в порядку спадкування/ Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, в судове засідання не з'явився, але позовні вимоги визнав повністю та просить суд розглядати без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017, № 2147-VIII) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки за життя спадкодавця державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавався, позивач не може отримати у нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Так як зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У зв'язку з неможливістю отримати позивачем правовстановлюючий документ на земельну ділянку, яку він успадкував після смерті [PERSON], суд вважає за необхідне задовольнити його позовні вимоги, оскільки рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за ним права власності на дану земельнуділянку.

Outcome: approved