Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя. Позивач просить суд: -Визнати квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати житловою площею 14,60 кв.м., загальною площею 28,80 кв.м., об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати: -за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати житловою площею 14,60 кв.м., загальною площею 28,80 кв.м.; -за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати житловою площею 14,60 кв.м., загальною площею 28,80 кв.м. У мотивування своїх позовних вимог вказує, що з 06.08.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та від цього шлюбу має сина - [PERSON], [INFO]. Шлюб було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року. Після розірвання шлюбу він став проживати у своїх батьків за адресою:м. Київ, [ADDRESS], а відповідач з дитиною залишилась проживати за місцем реєстрації, а саме - квартирі [ADDRESS]. Спірна квартира була придбана під час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.2011 року, право власності на яку оформлено на [PERSON] На його пропозицію поділити квартиру за взаємною згодою відповідач відмовилась. Оскільки, квартира була придбана під час шлюбу, вважає її спільною власністю подружжя. Просив поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, без виділу часток в натурі, посилаючись на те, що в нього та [PERSON] немає коштів для присудження компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на квартиру та відсутності згоди між ними на присудження такої компенсації. Справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 24.04.2018 року в задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Надано відповідачу додатковий строк на подання відзиву до 15.05.2018 року. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та її представник в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач у встановлений строк відзиву суду не надала, її представник подав до суду заяву про залишення позову без розгляду. Враховуючи викладене, суд ухвалив вважати за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 06.08.2005 року перебували у шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року було розірвано (а.с. 7-8). Від цього шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Під час шлюбу була придбана квартира [ADDRESS]. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, отриманої 20.07.2017 року за № 92489533, право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пісаренко М.О. (а.с. 12). В своїй заяві про залишення позову без розгляд представник відповідача [PERSON] посилається на те, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а саме - позивачем не зазначено повне найменування третьої особи, її ідентифікаційний код юридичної особи, не визначено ринкову вартість спірної квартири для визначення реальної ціни позову, а також не надано до суду письмового підтвердження позивача, що ним не подано іншого позову до того ж самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Просив залишити позов без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 1)позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи; 4) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5) позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7) дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12) між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом 16.11.2017 року. Позовна заява відповідала вимогам ЦПК України в редакції, яка діяла на момент звернення до суду, строк на усунення недоліків позивачу не надавався. Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» набрав чинності 15.12.2017 року, тобто після звернення позивача до суду. Взявши до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що розгляд справи має проводитись за правилами, що передбачені ЦПК України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, в частині, в якій вони не встановлюють нових обов'язків, скасовують чи звужують права, що належать учасникам судового процесу, чи обмежують їх використання. Посилання представника відповідача, що позивачем не визначено ринкову вартість спірної квартири для визначення реальної ціни позову, суд вважає необґрунтованими, оскільки, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, отриманої 20.07.2017 року за № 92489533, загальна вартість нерухомого майна - квартири [ADDRESS] - становить 71 105 грн., іншої грошової оцінки даної квартири відповідачем та її представником суду не надано, а тому суд бере до уваги останню відому вартість спірної квартири. Доказів про те, що позивачем подано до суду інший позов до відповідача з тим самим предметом та з однакових підстав, відповідачем та її представником суду не надано. Враховуючи викладене, суд не вбачає обґрунтованих підстав, передбачених ч. 1 ст. 257 ЦПК України, для задоволення заяви представника відповідача [PERSON] про залишення позову без розгляду. За правилами ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з обороту. З огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено, що спірна квартира була придбана у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2011 року, тобто не відноситься до майна, передбаченого ст. 57 СК України, а також те, що відповідачем не надано доказів придбання даної квартири за кошти, які належали їй особисто, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо визнання квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2. ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи відсутність заперечень відповідача та доказів, на підтвердження обставин, що мають істотне значення, за яких суд може відступити від рівності часток подружжя, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про поділ спільного сумісного майна та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності за кожним з них на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Розподіл судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного

Outcome: approved