Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Кредитної спілки «Львівська» про стягнення суми внеску (вкладу) та відсоткової ставки. В обгрунтування первісного позову покликається на те, що 11.03.2016 року член кредитної спілки «Львівська» [PERSON] внесла на рахунок кредитної спілки «Львівська» додатковий пайовий внесок - грошову суму в розмірі 30000 грн. 00 коп. строком на 6 місяців, процентна ставка за внеском визначена у розмірі 25% річних, днем початку дії умов є 11.03.2016 р., днем закінчення дії умов є 11.09.2016 р., що підтверджується Умовами про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська», та квитанцією від 11.03.2016 р. № 023567. Згідно Умов про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська» від 11.03.2016 р. спілка підтверджує, що отримала від члена кредитної спілки «Львівська» внесок - грошову суму у розмірі 30000 грн. 00 коп. строком не менше 6 місяців та зобов'язується повернути члену кредитної спілки таку суму та проценти на неї. Тобто Позивач належним чином виконала всі погоджені сторонами умови і очікувала такого ж належного виконання від Відповідача. Позивач звернулася до Відповідача 12.07.2016 р. з повідомленням про намір повернути внесок, що підтверджується роздруківкою листування електронною поштою. Повідомлення було надіслано на електронну адресу Відповідача lvcu@ukr.net.. Оскільки до запланованої дати повернення належних Позивачу коштів, Відповідач грошового зобов'язання в повному об'ємі не виконав, а тому просить стягнути з останнього на її користь неповернуту суму внеску у розмірі 29500,00 та відсотки на нього у розмірі 4979,20 грн., крім цього позивач просить стягнути з відповідача 3000,00 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір. Одночасно із розглядом первісного позову, 27.12.2016 р. представником відповідача за первісним позовом КС «Львівська» - Голдак Т.Р. подано зустрічний позов до [PERSON], з участю третьої особи: Голови правління Кредитної спілки «Львівська» Нечай Володимира Євгеновича про визнання недійсним з моменту укладення п.1.4, п.2.3, п.п. 3) п.3.2, п.п.2 п.4.2.1 Умов про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська» /а.с.38-40/. В обгрунтування зустрічного позову покликається на те, що 11.03.2016 р. головою правління КС «Львівська» Нечай В.Є. та [PERSON] було підписано письмовий документ під назвою «Умови про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська». Відповідно до цього документу КС «Львівська» отримала від [PERSON] внесок у розмірі 30000,00 грн. Пунктом 1.4. Умов передбачено: «Процентна ставка за внеском передбачається у розмірі 25 процентів річних.» Стверджує, що положення про розмір відсотків не встановлює чіткого розміру відсоткової ставки,- яка повинна нараховуватись на вклад, а містить лише планований, очікуваний розмір відсотків. При цьому сторони не визначили механізму встановлення остаточного розміру внеску на вклад. Беручи до уваги те, що положеннями спеціального закону визначено, що дохід розподіляється між членами відповідно до розміру пайових внесків, що зазначене в п.1.4. Умов від 11.03.2016 р. положення про те, що «процентна ставка за внеском передбачається у розмірі 25 процентів річних» не відповідає вимогам Закону, а відтак такий пункт повинен бути визнаний недійсним. Таким чином, просить зустрічний позов задоволити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні до позову, просила суд такі задоволити повністю. Щодо зустрічного позову, вказала що такий є безпідставний та до задоволення не підлягає. В подальшому представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просила суд розглядати справу у її відсутності, первісний позов задоволити повністю, а в зустрічному відмовити. Представник відповідача за первісним позовом Голдак Т.Р. у судовому засіданні первісні позовні вимоги заперечив, надав письмові заперечення /а.с.70-71/, просив суд у задоволенні таких відмовити, а також проводити розгляд справи у його відсутності. З приводу заявленого зустрічного позову, надав пояснення аналогічні до нього, просив суд такий задоволити повністю. Третя особа Голова правління Кредитної спілки «Львівська» Нечай В.Є. у судове засідання не з'явився, подав заяву /а.с.55/, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності, позові вимоги вказані у зустрічній позовній заяві підтримує в повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, на підтвердження та спростування первісних та зустрічних позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорюванню. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є: договори та інші правочини. Частиною 1 статті 1058 ЦК України, передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Суд встановив, що 11.03.2016 року член кредитної спілки «Львівська» [PERSON] внесла на рахунок кредитної спілки «Львівська» додатковий пайовий внесок - грошову суму в розмірі 30000 грн. 00 коп. строком на 6 місяців, процентна ставка за внеском визначена у розмірі 25% річних, днем початку дії умов є 11.03.2016 р., днем закінчення дії умов є 11.09.2016 р., що підтверджується Умовами про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська», та квитанцією від 11.03.2016 р. № 023567. /а.с.13, 14/. Згідно Умов про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська» від 11.03.2016 р. спілка підтверджує, що отримала від члена кредитної спілки «Львівська» внесок - грошову суму у розмірі 30000 грн. 00 коп. строком не менше 6 місяців та зобов'язується повернути члену кредитної спілки таку суму та проценти на неї. Тобто Позивач належним чином виконала всі погоджені сторонами умови, що стверджується підписами сторін. Розділом 4 Умов регламентований порядок повернення внеску, за яким Спілка зобов'язана повернути члену кредитної спілки всі належні йому грошові кошти після письмового звернення члена кредитної спілки. Як вбачається із матеріалів справи, 12.07.2016 р. [PERSON] звернулася до Відповідача з повідомленням про намір повернути внесок, що підтверджується роздруківкою листування електронною поштою. /а.с.11/. Повідомлення було надіслано на електронну адресу Відповідача lvcu@ukr.net. Оскільки до запланованої дати повернення належних Позивачу коштів, Відповідач грошового зобов'язання не виконав. Відтак, суд не приймає до уваги покликання представника відповідача за первісним позовом, з приводу того, що надана позивачкою роздруківка листування електронною поштою не може бути доказом повідомлення, адже не містить особистого підпису заявниці [PERSON] та не підтверджує того факту, що КС «Львівська» фактично отримала повідомлення від заявниці, адже із наданої роздруківки чітко спостерігається, що електронні листи надходили із адресу [INFO] [PERSON]. Оскільки, відповідно до п.п.4.1.1 Умов про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська»: Член кредитної спілки зобов'язаний письмово повідомити Спілку про смій намір отримати внесок за тридцять (30) робочих днів до запланованої дати повернення коштів. Із зазначеного пункту Умов не вбачаться, що повідомлення повинно бути підписано заявником, а також таке має бути відправлено із власної електронної адреси позивача. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] змушена була їхати до м. Львова, хоча проживає в м. Києві, задля особистого прийому з Головою правління кредитної спілки «Львівська» Нечай Володимиром Євгеновичем та пред'явлення всіх необхідних документів. Така зустріч відбулася 26.08.2016 р. за адресою м. Львів, пл. Ринок,7. За результатами цієї зустрічі було погоджено додаткові умови повернення внеску, а саме: 11 вересня 2016 року Нечай В.Є. пообіцяв перевести на рахунок Позивача частину внеску, проте, перед цим, перевести суму, в розмірі 500 грн., в тестовому режимі, обґрунтовуючи це необхідністю перевірити рахунок Позивача. Обумовлена сторонами тестова частина внеску, дійсно відбулася, проте у розмірі 497 грн. 50 коп., яка Відповідачем була перерахована на рахунок [PERSON] (номер рахунку - [NUMBER]) аж 13.09.2016 р., що підтверджується випискою з картки ПриватБанку від 17.09.2016 р., /а.с.12/, хоча, як стверджує представник позивача за первісним позовом, такий перерахунок мав би перевести до 11.09.2016 р. Встановлено, що після цього Позивачу зв'язатися з Відповідачем за первісним позовом не вдавалося, на листи відповідей не надходило, що підтверджується роздруківкою листування електронною поштою. На телефонні дзвінки Нечай В.Є. та представники кредитної спілки «Львівська» також не відповідали. Жодних дій, спрямованих на виконання зобов'язання Відповідач не здійснив. Згідно Розділу 3 ч. 3.2. п.п. 2, 3 Умов спілка зобов'язана повернути всю суму внеску нараховувати та сплачувати члену кредитної спілки проценти за користування внеском у строки та в розмірі, які передбачені Умовами. Відповідно до Розділу 6, ч. 6.4 строк дії умов продовжується протягом всього часу розміщення коштів на рахунку в Спілці. Суд враховує те що, внесок в розмірі 30000,00 грн. розміщувався на рахунку кредитної спілки (р/р 225041046, МФО 380805 в АТ Райффайзен Банк Аваль) з 12.03.2016 р. до 13.09.2016 р., а тому за цей період заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 30000 грн. та 25% річних за кожен місяць користування вкладом, тобто за 6 місяців у розмірі 3750 грн. Оскільки кредитна спілка «Львівська» 13.09.2016 р. виплатила Позивачу лише 497 грн. 50 коп. внеску, а решта суми все ще залишалась на рахунку Відповідача, то за період з 13.09.2016 р. по 13.11.2016 р. залишок по внеску становить 29500 грн. та 25% річних за кожен місяць користування вкладом, тобто за наступні 2 місяці у розмірі 1229 грн. 20 коп. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, як це передбачено ст. 530 ЦК України. Відповідно до Розділу 1, ч.1.2. Положення про фінансові нормативи діяльності та критерії якості системи управління кредитних спілок та об'єднаних кредитних спілок, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 16.01.2004 № 7 прострочені зобов'язання - зобов'язання кредитної спілки, не виконані нею у строк, установлений договором, після отримання від члена кредитної спілки вимоги щодо виконання таких зобов'язань. Згідно ст.23 Закону України «Про кредитні спілки», внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті десятої цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. У відповідності до п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про кредитні спілки», член кредитної спілки має право одержувати дохід на свій пайовий внесок, якщо інше не передбачено статутом кредитної спілки. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Отже, Відповідач недобросовісно поставився до виконання своїх обов'язків, передбачених Умовами, а саме не повернув Позивачу суму внеску та проценти за користування внеском. Таким чином, оцінивши в сукупності представлені по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога Позивача за первісним позовом щодо стягнення з Відповідача на його користь неповернутої суми внеску у розмірі 29500,00 грн. та відсотків на нього у розмірі 4979,20 грн. є законною, підставною та обґрунтованою, тому таку слід задоволити в повному об'ємі. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено та документально підтверджується, що позивач користуючись своїм правом, уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Мелех Дмитром Орестовичем від 13.10.2016 р. /а.с.19/. На виконання вищевказаного договору адвокатом Мелех Д.О. було надано [PERSON] ряд послуг, а остання у свою чергу здійснила їх оплату на загальну суму 3000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком - фактурою від 14.10.2016 р., рахунком розміру правової допомоги у цивільній справі /а.с.18/ та Актом виконаних робіт від 17.10.2016 р. /а.с.16/. Проте, як вбачається із змісту заперечень представника відповідача за первісним позовом Голдака Т.Р. то така вимога, на його думку, не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до ч.2 ст.56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Натомість жодної ухвали про допуск адвоката Мелех Д.О. не існує, а відтак вважає, що немає підстав для стягнення з КС «Львівська» на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн. Однак суд з таким твердженням представника відповідача за первісним позовом Голдака Т.Р. не погоджується, з наступних підстав. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу є судовими витратами та відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (п. 47, 48). Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат за надання послуг адвоката також підлягають задоволенню. Що ж стосується зустрічного позову, суд приходить до висновку, що такий не підлягає до задоволення, з наступних підстав. Встановлено, що 11.03.2016 р. головою правління КС «Львівська» Нечай В.Є. та [PERSON] було підписано Умови про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська». Відповідно до цього документу КС «Львівська» отримала від [PERSON] внесок у розмірі 30000,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи квитанцією від 11.03.2016 р. № 023567. Згідно з приписами ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов'язків за угодою, є виконанням угоди. Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Так, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. З матеріалів справи судом встановлено, що Умови про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська» укладено в письмовій формі, підписані повноважними особами, містять всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами. Разом із тим, відповідно до п. 9 Постанови, згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Оскільки судом не встановлено підстав для визнання окремих пунктів Умови про внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки «Львівська» недійсними, то позовні вимоги визнаються такими, що не відповідають вимогам закону та дійсним обставинам справи, а тому задоволенню не підлягають. Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задовленні зустрічного позову, оскільки такий є безпідставний та необгрунтований. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, на відповідача слід покласти документально підтверджені судові витрати у сумі 551, 20 грн. На підставі ст.ст. 11, 16, 202, 203, 207, 215, 217, 525, 526, 527, 530, 536, 626, 629 ЦК України,

Outcome: approved