Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Об`єднання співвласників житлового будинку «Комунальник», третя особа: [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 25 березня 2001 року є членом ОСЖБ «Комунальник» (раніше ЖБК «Комунальник»). Згідно довідки №666, виданої 22 жовтня 2018 року ОСЖБ «Комунальник», на момент видачі зазначеної довідки, тобто станом на 22 жовтня 2018 року, заборгованості по сплаті пайових внесків (позики) за квартиру, які вона виплатила одноособово, як член кооперативу, немає. Під час виплати пайових внесків в жодному офіційному шлюбі не перебувала. Сформувавши необхідний пакет документів, вона двічі зверталась до компетентних органів з метою реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , але, державний реєстратор, розглянувши її заяви про державну реєстрацію прав постановив рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №45095479 від 17 січня 2019 року та №46625721 від 14 квітня 2019 року. Причина відмови - відсутність в електронному Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про правонаступництво ОСЖБ «Комунальник» після ЖБК «Комунальник». Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, просив справу розглянути без його участі. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви позивача, її представника, третьої особи та відповідача, в якій відповідач визнала позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Згідно ордеру №002909 серії КО від 30 липня 1984 року [PERSON] , сім`я якої складається з трьох осіб, надано право на зайняття житлової площі у двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки №666, виданої 22 жовтня 2018 року ОСЖБ «Комунальник» [PERSON] з 25 березня 2001 року є членом ОСЖБ «Комунальник» (раніше ЖБК «Комунальник»). Станом на 22 жовтня 2018 року, заборгованості по сплаті пайових внесків (позики) за квартиру, які вона виплатила одноособово, як член кооперативу, немає. Відповідно до інформації, яка викладена у листах відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг №12-147-0788 від 15 травня 2019 року та №12-147-0787 від 15 травня 2019 року у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її син [PERSON] . Згідно протоколу №1 загальних зборів членів ЖБК «Комунальник» від 25 березня 2001 року ЖБК «Комунальник» реорганізовано в ОСЖБ «Комунальник», яка зареєстрована розпорядженням міського голови від 16 липня 2001 року №792 р. Згідно п.п.1.1 загальних положень статуту ОСЖБ «Комунальник», ОСЖБ «Комунальник» створено шляхом реорганізації житлово-будівельного кооперативу «Комунальник», зареєстрованого рішення виконкому Маріупольської міської Ради народних депутатів від 21 квітня 1972 року і є правонаступником прав та обов`язків останнього. У листі №31,4-2892-31,4,1 від 04 лютого 2019 року юридичного департаменту Маріупольської міської ради зазначено, що ОСЖБ «Комунальник» було включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, але відомості про правонаступництво ОСЖБ «Комунальник» після ЖБК «Комунальник» до електронної бази не внесені і на теперішній час відображені бути не можуть. З рішень про відмову у реєстрації прав та їх обтяжень №45095479 від 17 січня 2019 року та №46625721 від 14 квітня 2019 року вбачається, що у державній реєстрації права власності квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] було відмовлено. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена ??судом. Відповідно до положень ст. 384 ЦК (права житлово-будівельного (житлового) кооперативу та їх членів на квартиру в будинку кооперативу) член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Пунктами 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" від 18 вересня 1987 № 9 роз`яснено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти щодо неї інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яке відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом. З огляду на зазначені фундаментальні права і гарантії, серед яких основним є право приватної власності, які гарантуються кожній людині як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобов`язаний належним чином перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування його права власності, і сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Право власності в Україні має спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Позасудова процедура проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та перелік документів, необхідних для її проведення, як вже зазначено вище, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127 «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак,зареєструвати право власності не є можливим, про що свідчать рішення реєстратора про відмову у реєстрації квартири №45095479 від 17 січня 2019 року та №46625721 від 14 квітня 2019 року. При таких обставинах позивач з об`єктивних причин не має змоги захистити своє право власності на належне нерухоме майно в установленому досудовому порядку. За таких підстав, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом визнання права власності на квартиру, оскільки інші можливі способи позасудового порядку захисту права власності на спірне майно не можуть бути реалізовані позивачем через відсутність відомостей про правонаступництво в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Ігнорування майнових прав позивача, як єдиного власника майна і відмова в позові може привести до втрати єдиного способу підтвердження права власності на нерухоме майно, що належить позивачу згідно закону, і в результаті порушити фундаментальні права, закріплені статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод. На підставі ст.ст. 328, 384 ЦК України,

Outcome: approved