Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати державну реєстрацію та кадастровий номер 6310136300:07:022:0021 земельної ділянки площею 0,0438 га, що розташована про [ADDRESS] на ім`я [PERSON] шляхом закриття Поземельної книги. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він 19 листопада 2019 року в звернувся до Державного кадастрового реєстратора відділу у місті Харкові Головного управління Держгеокадастру Плужник О.Б. із заявою про скасування державної реєстрації та кадастрового номера 6310136300:07:022:0021 земельної ділянки площею 0,0438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] 02 грудня 2019 року йому надана відповідь Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області, відділ у м. Харкові за № 605/146-19 від 27.11.2019 року (виконавець Плужник О.Б., в якій зазначено що у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.04.2019 року номер справи 638/9802/13-ц визнано недійсним Свідоцтво про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6310136300:07:022:0021 , площею 0,0438 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що у вищезазначеному рішенні суду не визначені підстави, якими, відповідно до п. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується, тому скасувати державну реєстрацію та кадастровий номер 6310136300:07:022:0021 земельної ділянки площею 0,0438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] не вбачається можливим. Позивач вважає, що відмовою у скасуванні державної реєстрації та кадастрового номеру 6310136300:07:022:0021 земельної ділянки площею 0,0438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] , порушується його право на приватизацію земельної ділянки площею 1000 кв. м., що розташована в [ADDRESS] та знаходиться у його користуванні. Позивач у позові зазначає, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1000 кв. м. на підставі договору купівлі-продажу № У-03-224-Н, зареєстрованого на Харківській Універсальній біржі 07.03.1996 року та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2010 року. [PERSON] , незаконно приватизувала земельну ділянку кадастровий номер 6310136300:07:022:0021 площею 0,0438 га по [ADDRESS] , замість 399 кв.м, які знаходилися у її користуванні. Збільшення розміру приватизованої [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] відбулося за рахунок зменшення розміру земельної ділянки по [ADDRESS] , яка знаходилася у володінні та користуванні позивача. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2013 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до позивача, 3-я особа: Харківська міська рада про поновлення порушеного права, поновлення межі земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної шкоди встановлено, що висновком судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім. проф.. М.С. Бокаріуса № 1254 від 25 червня 2012 р. встановлена невідповідність технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] станом на 1955, 1996 та 2008 рік технічній документації із землеустрію СПДФО [PERSON] та фактичного розташування границь. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2019 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поновлення порушеного права та зобов`язання вчинити певні дії залишена без задоволення. Зустрічний позов [PERSON] задоволений. Відновлене його порушене право в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] розміром 1000 кв. м. Визнано незаконним та скасоване рішення від 27 лютого 2013 року № 1040/13 22 сесії 6 скликання Харківської міської ради в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,0438 га за рахунок земель житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6310136300:07:022:0021) площею 0,0438 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили. Позивач не може використати своє право на приватизацію земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] розміром 1000 кв. м. та яка знаходиться у його користуванні з 1996 року , у зв`язку з існуванням в Державному земельному кадастрі кадастрового номеру 6310136300:07:022:0021 земельної ділянки площею 0,0438 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року відкрите загальне позовне провадження у справі. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року закрите підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Варламов Д.В., який діяв на підставі довіреності , відповідач - державний кадастровий реєстратор Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Плужник О.Б. в судове засідання не з`явилися , про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглянути справу за їх відсутність, надали до суду Відзиви на позов, в яких проти задоволення позовних вимог заперечували та зазначили, що ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконноїтакої державної реєстрації. Позивач в позові жодним чином не довів, що документи, які подавались для державної реєстрації земельної ділянки не відповідали пункту 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 р. та Закону України «Про Державний земельний кадастр», доказів (рішення або вироку суду) того, що розробник документації із землеустрію неякісно виконав роботи із складення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або вніс недостовірні відомості до цієї документації позивачем не надано. Треті особи в судове засідання не з*явилися, причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не подавали. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений ч. 2 статті 16 ЦК України, але не є вичерпним. Позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS] на земельній ділянці площею 1000 кв. м. на підставі договору купівлі-продажу № У-03-224-Н, зареєстрованого на Харківській Універсальній біржі 07.03.1996 року та рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2010 року. Відповідно до статті 81 Земельного кодексу України громадяни набувають право власності, зокрема, шляхом приватизації, на земельні ділянки, що були раніше надані їм у користування. Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені та тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2019 року (справа № 638/19382/13) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поновлення порушеного права та зобов`язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , Харківської міської ради, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Управління Держгеокадастру Харківської області про поновлення права користування земельною ділянкою, визнання незаконним та скасування рішення, свідоцтва про право власності на землю встановлено, що [PERSON] набула право користування земельною ділянкою, що розташована в [ADDRESS] розміром 399 кв. м., отже мала право на приватизацію земельної ділянки, яка раніше була надана їй у користування розміром 399 кв. м. За наслідками розгляду цієї справи судом відновлене порушене право [PERSON] в користуванні земельною ділянкою по [ADDRESS] площею 1000 кв. м., Визнане незаконним та скасоване рішення від 27 лютого 2013 року № 1040/13 22 сесії 6 скликання Харківської міської ради в частині передачі [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею0,0438 га за рахунок земель житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , визнане недійсним Свідоцтво про право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6310136300:07:022:0021) площею 0,0438 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2012 року (справа № 2-1989/11) по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа: Харківська міська рада про поновлення порушеного права, поновлення межі земельної ділянки, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної шкоди встановлено, що із висновку судової будівельно-технічної експертизи ХНДІСЕ ім.. М.С. Бокаріуса № 1254 від 25 червня 2012 року вбачається, що експертом встановлена невідповідність технічної документації на земельну ділянку по [ADDRESS] станом на 1955, 1996 та 2008 рік технічній документації з землеустрію СПДФО [PERSON] та фактичного розташування границь. Встановлення межі між сумісними земельними ділянками сторін відповідно до виготовленої СПДФО [PERSON] технічної документації із землеустрію, призводить до збільшення площі земельної ділянки [ADDRESS] , яка фактично перебуває у користуванні [PERSON] з 399 кв. м. до 0,0438 га, та яка надавалася їй у постійне користування органом місцевого самоврядування. Згідно з ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті ж самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюється державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Згідно із статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі тощо. Згідно вимог статті 16 Закону «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі і може бути скасований лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. За змістом статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпункту «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 135 Постанови КМ України від 17.10.2012 № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру"внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку в разі її поділу чи об`єднання з іншою земельною ділянкою, а також відновлення її меж здійснюється шляхом внесення таких відомостей до відповідної Поземельної книги. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно із ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. За вимогами статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Розподіл судових витрат вирішити в порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved