Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він працював в Ананьївському цукровому комбінаті, який був реорганізований в ВАТ «Ананьївське», про що свідчать записи в його трудовій книжці та відповідно до Указу Президента України №720 від 8 серпня 1995 року мав право на земельну частку (пай), однак під час складання списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Ананьївське» його прізвище було помилково пропущено, а тому сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримував. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду та прохає: поновити строк для звернення до суду за захистом права, оскільки він пропущений з поважних причин, так як [PERSON] дізнався про його порушене право лише в 2015 році, коли дізнався, що його прізвище помилкового не включено до вищевказаного списку, визнати за ним право на земельну частку (пай) та виділити позивачу земельну частку (пай) розміром 5,84 в умовних кадастрових гектарах із земель не витребуваних паїв, розташованої на території Костянтинівської селищної ради, за межами населеного пункту. У судове засідання представник позивача не з'явилася, однак надала суду заяву про слухання справи у її відсутність та про підтримання позовних вимог [PERSON] Представник відповідача - Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явилася, однак надала заяву про слухання справи у відсутність представника та при розгляді справи покладалася на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акта. Судом встановлено, що позивач [PERSON] починаючи з 1 червня 1986 року працював в Ананьївському цукровому комбінаті, в подальшому реформованого у ВАТ «Ананьївське», що підтверджується його трудовою книжкою та архівною довідкою архівного відділу Краснокутської РДА №01-36/154 від 11.05.2016 року, але з невідомих причин не був включений до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю по ВАТ «Ананьївське» серії [NUMBER], про що свідчить відповідь відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 25.12.2015 року №9-20.25-0.4-775/2-15. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] набув законне право на земельну частку /пай/ з не витребуваних паїв, однак до списку осіб, доданого до державного акту, включений не був. Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Краснокутському районі Харківської області від 25.12.2015 року №9-20.25-0.4-775/2-15 розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по ВАТ «Ананьївське» Костянтинівської селищної ради становить 5,84 умовних кадастрових гектар. Також, як вбачається з листа Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 13.11.2015 року №1213 та викопіювання з схеми поділу на земельні частки (паї) ВАТ «Ананьївське», [PERSON] в разі задоволення позову може бути виділена та надана у власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за [NUMBER] площею 4,9003 га із земель сільськогосподарського призначення не витребуваних земельних часток (паїв) реформованого ВАТ «Ананьївське» за межами населених пунктів. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю,набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку(пай). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) він не отримував. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будьякі фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, [PERSON] пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно зясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved