Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є її сином та зареєстрований за вказаною адресою, але з січня 2014 року за місцем реєстрації не проживає, особистих речей в квартирі не має, оплату за комунальні послуги не здійснює, проживає та працює в РФ. Факт реєстрації відповідача у даній квартирі перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію, що негативно впливає на її майновий стан. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До початку судового засідання надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. До початку судового засідання до суду від нього надійшла заява, згідно якої він просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнав. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 145, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Сіверською міською радою Артемівського району Донецької області. На підставі договору дарування квартири від 24.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Літвіновою В.А., а також згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 171425081 від 24.06.2019 року, [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 1334 від 26.06.2019 року, яка видана директором ПП «Донжилсервіс» [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] зареєстрована власник квартири [PERSON] та її син [PERSON] , [INFO] . Згідно акту № 1743 від 26.06.2019 року, складеного депутатом Сіверської міської ради Кутовим С.В., за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , фактично за вказаною адресою проживає [PERSON] , а [PERSON] не проживає з січня 2014 року, що підтверджують сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved