Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м.Полтави з позовом про встановлення факту проживання на законних підставах за адресою м.Полтава, вул.М.Бірюзова,94, к.551. Посилалася на те, що вона з 23.08.1991 року по теперішній час, проживає за адресою м. Полтава, [PERSON],94, к.551. В зазначеному житловому приміщенні вона проживає і зареєстрована, але без зазначення номеру кімнати. Нею сплачуються житлово-комунальні послуги. На даний час вона має намір використати своє право на приватизацію житла. Просила встановити факт її проживання в кімнаті №551 по вулиці М.Бірюзова,94 в м. Полтаві з 23.08.1991 року по теперішній час на законних підставах. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] майном комунальної власності міста Полтавської міської ради, в судове засідання не зявився, надавши відзив на позовну заяву в якому вказував, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Просить розглянути справу без участі представника. Представник відповідача КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які не зявилися в судове засідання. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 березня 2019 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що згідно з рішенням пятдесят сьомої сесії пятого скликання Полтавської міської ради від 28 вересня 2010 року «Про прийняття до комунальної власності міста гуртожитку по вул.М.Бірюзова,94» рада вирішила прийняти до комунальної власності територіальної громади міста гуртожиток за адресою: м.Полтава, вул.М.Бірюзова,94. Рішенням тридцять другої сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 12 липня 2013 року надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку та надання дозволу на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках по вул.Шведській,12 та вул.Маршала Бірюзова,94. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Як встановлено судом, позивачу [PERSON] та її сім»ї в складі чоловіка [PERSON] та доньки [PERSON] 13.03.1993 року видано ордер № 209 на право заняття жилої площі в кімнаті № 551 площею 17,8 кв.м. в гуртожитку за адресою: вул.М.Бірюзова,94 в м. Полтаві. Чоловік [PERSON] помер 01.01.2014 року, донька [PERSON] виїхала до м.Євпаторії АР Крим, де і проживає в даний час. Правомірність поселення позивача до гуртожитку на підставі виданого ордеру не оспорюється учасниками справи. Позивач у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: вул. М.Бірюзова,94 в м. Полтаві, що підтверджується відповідними відмітками в паспорті громадянина України. Згідно довідки №1372 від 04.03.2019 року КП «Житлово-експлуатаційної організації №2» Полтавської міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Вказана адреса є постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по вул.М.Бірюзова,94 в м. Полтаві. Іншою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як встановлено судом, позивач саме на підставі відповідного ордеру поселена до гуртожитку по вул.М.Бірюзова,94 в м. Полтаві. Тому має місце проживання позивача в кімнаті № 551 по вул.М.Бірюзова,94 в м.Полтаві на законних підставах. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved