Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач 06.07.2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 21.10.2000 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] Через різні погляди на шлюб та життя, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені, у звязку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], укладений 21.10.2000 року, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради Одеської області, актовий запис № 263. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у її відсутність (а.с.17). Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу у його відсутність (а.с.18). Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.10.2000 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №263), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЖД № 297308, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради Одеської області (а.с.65). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 382148, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського міського управління юстиції Одеської області (а.с.9). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, спору про поділ майна немає. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved