Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» ЗОР звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], та стягнення з неї аліментів на його утримання. В позові позивач вказує, що [PERSON], [INFO] виховується в дошкільному відділенні в їх навчальному закладу з 12.12.2012 року на неповному державному забезпеченні. За період навчання [PERSON] в учбовому закладі мати жодного разу не з'явилася до дитини не відвідала його, залишила без піклування, матеріальної та моральної допомоги. [PERSON] свідомо нехтує виконанням батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний стан свого сина. Адміністрація намагалася встановити місцеперебування [PERSON], [INFO] та безрезультатно. Згідно довідки Купріянівської сільської ради Вільнянського району [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS], але фактично там не проживає. За результатами опитування сусідів, [PERSON], вела аморальний спосіб життя та неодноразово залишала дитину, на власника будинку [PERSON], [INFO], який за станом здоров'я не в змозі виховувати малолітню дитину та звертався за допомогою до Вільнянської служби у справах дітей з проханням про влаштування [PERSON] до школи -інтернату на виховання. В Матвіївській загальноосвітній школі-інтернат [PERSON], [INFO], перебуває з 12.12.2012 року по теперішній час, як дитина, яка потребує санаторного лікування, згідно висновку ЛКК Вільнянської ЦРКЛ від 11.01.2013 року №73, та не отримує повного державного забезпечення, оскільки не має статусу дитини, яка залишилася без піклування батьків, але адміністрація школи-інтернату не залишає дитину в такі скрутні часи та намагається забезпечити повне утримання, яке дитина не отримує від рідної матері. Позивач, КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів» ЗОР, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина, [PERSON], [INFO] та стягнути з неї аліменти на користь установи на утриманні якої він буде перебувати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Прокурор в судовому засіданні позов також підтримав. Третя особа, служба у справах дітей Вільнянської райдержадміністрації, не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, та доповнив що за останнім місцем проживання відповідачка характеризувалась негативно, постійно залишала свого сина на дядька та хвору тітку, зараз надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] не мають можливості, оскільки на неодноразовий виїзд за її місцем проживання її не було вдома, місце її знаходження на теперішній час невідоме, про що свідчить наданий на їх запит лист Купріянівської сільської ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, за згоди інших учасників процесу, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України,суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, прокурора, третьої особи, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] (арк. с. 9). Мати хлопчика самоусунулась від виховання своєї дитини. Вона, зареєстрована разом з сином за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Характеризується [PERSON] з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, лишала свого малолітнього сина на престарілого дядька та хвору тітку. (арк. с. 38-43). Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'ям дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, відповідно до положень абз. 7 п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення і поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки, як було встановлено не проявляє до сина материнської турботи, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, абсолютно не цікавляться ані здоров'ям, ані подальшою долею дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ст. 182 СК України, згідно до яких враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. З урахуванням всіх обставин справи та вимог ст. ст. 150, 164, 180, 183 СК України, враховуючи те, що дитина перебуває на неповному державному забезпеченні, а мати не приймає участі у його вихованні та утриманні, суд вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] [INFO] та визначити розмір аліментів на утримання дитини у частці від доходу (заробітку) відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.10.2013 р. до досягнення сином повноліття. Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави . На підставі викладеного,

Outcome: approved