Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 09.10.2020 р. звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 травня 1984 року виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки ЛКП "Сяйво" № 2361 від 30.09.2020 року у її будинку разом із нею зареєстровані її син [PERSON] , його доньки, а її внучки відповідачі [PERSON] та [PERSON] . ЇЇ син [PERSON] проживає разом із нею, а внучки [PERSON] та [PERSON] , ще у 2000 році разом із своєю матір`ю виїхали у Італію і з цього часу у спірній квартирі не проживають. Відповідачі не сплачують комунальних платежів, в утриманні житла участі не беруть, особистих їхніх речей в квартирі немає. Просить суд визнати відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 09 листопада 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, зазначила, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , не проживають у спірній квартирі з 2000 року, відколи виїхали у Італію на постійне проживання, їх речей в квартирі немає, кошти на комунальні витрати не надають.. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома, заперечень суду не надали, позивач не заперечувала проти винесення заочного рішення, у зв`язку з чим у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідачів, постановляючи заочне рішення. Відповідачі відзив на позовну заяву не надали, в зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що проживає по-сусідству з позивачкою на [ADDRESS] з 1995 року. Він знає відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Однак не бачить їх з 2000 року. Йому зі слів позивача відомо, що вони виїхали на постійне проживання в Італію. Суд,вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 травня 1984 року Другою львівською державною нотаріальною конторою позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї, виданої Львівською міською радою Залізничної районної адміністрації відділу житлового господарства ЛКП «Сяйво» від 30 вересня 2020 року за № 2361 в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , власник, [INFO] , зареєстрована 12.02.2016 р., [PERSON] , син, [INFO] , зареєстрований 12.02.2016 р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 12.02.2016 р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрована 12.02.2016 р. Будинок житловою площею 59,00 кв.м, загальною - 95,20 кв.м. Як вбачається з Акта, складеного ЛКП «Сяйво» за №243 від 23.09.2020 року, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , за адресою [ADDRESS] зареєстровані, однак зі слів сусідів та родичів вони не проживають за даною адресою з 2000 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4 , №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Суд вважає, що реєстрація відповідачів на жилій площі, що належить позивачці та третій особі по справі на праві власності, будинок [ADDRESS] , перешкоджає у реалізації права власності у повному обсязі. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, оскільки відповідачі в квартирі не проживають, а їх реєстрація порушує права власників. Позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved