Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування служба у справах дітей Балаклійської РДА Харківської області, орган опіки та піклування служби у справах дітей Біловодської районної державної адміністрації Луганської області про надання дозволу на тимчасовий в'їзд/виїзд на неконтрольовану українською владою територію Українинеповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на наступне. Від шлюбу з відповідачем по справі - [PERSON], позивач має малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який мешкає з нею. 15.10.2009 року шлюб між сторонами було розірвано. У зв'язку з проведенням в Луганській області АТО позивач разом з сином переїхала з м.Алчевська Луганської області на підконтрольну українській владі територію України. Але з метою забезпечення дитині належних умови відпочинку, спілкування з близькими родичами, які залишилися на тимчасово неконтрольованій українською владою території України, бажає відвідати їх, що в свою чергу, буде сприяти позитивному розвитку дитини. Але відповідач, за її проханням, не надає нотаріально посвідчений дозвіл на тимчасовий виїзд спільної дитини на неконтрольовану українською владою територію України, та крім того сам перебуває на тимчасово неконтрольованій території України. А тому позивач вважає, що таким чином, внаслідок відмови відповідача надати дозвіл синові на виїзд із нею для відвідування родичів та дозвіл на виготовлення та оформлення відповідних для цього документів, порушуються права та інтереси дитини, а тому виник спір, який просить розглянути та прийняти рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд/виїзд дитини - [PERSON], [INFO], на тимчасово неконтрольовану українською владою територію України в її супроводі, терміном з 01 січня 2017 року до 30 червня 2017 року без дозволу (згоди) та супроводу батька - [PERSON] Та, крім того, надати їй - [PERSON] дозвіл на виготовлення та оформлення документів для тимчасового виїзду на неконтрольовану українською владою територію України її малолітнього сина. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, незважаючи на те, що своєчасно й належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи - оголошенням у пресі. Заяви про розгляд справи за його відсутність до суду не надходило. Представники третіх осіб - органу опіки та піклування служба у справах дітей Балаклійської РДА Харківської області, та органу опіки та піклування служби у справах дітей Біловодської районної державної адміністрації Луганської області в судове засідання не з`явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у відсутності представників. 31 жовтня 2016 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 25 січня 2005 року, батьком дитини - [PERSON], [INFO], зазначений відповідач по справі, а матір'ю - позивач /а.с.12/. Свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] від 15 жовтня 2009 року, підтверджується, що шлюб між сторонами розірвано /а.с.14/, та відповідно до свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 16 січня 2015 року, позивач уклала новий шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] /а.с.15/. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно статті 141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положеньст.151СК України, вправі обирати самі. Згідно вимог ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 154 СК України, надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до Конвенції «Про права дитини», батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно вимог частини третьої статті 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого Наказом №415ог від 12 червня 2015 року в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 - річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 - річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, чинне законодавство передбачає можливість оформлення відповідних документів на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію без згоди одного з батьків за рішенням суду. Суд вважає, що оформлення документів на ім'я дитини на в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію, не порушує права батька стосовно дитини. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду на тимчасово неконтрольовану територію неповнолітньої дитини, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, з огляду на викладене, оскільки позивач визначила часовий проміжок надання тимчасового дозволу, зазначила мету перебування дитини на тимчасово неконтрольованій українською владою території України, що повністю відповідає вищевказаним нормам матеріального та процесуального права, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд на тимчасово неконтрольовану територію неповнолітньої дитини для тимчасового перебування та відвідування родичів, суд приходить до висновку про можливість та доцільність задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на в'їзд/виїзд її неповнолітньої дитини, в її супроводі, без дозволу (згоди) батька дитини, відповідача по справі, та оформлення відповідних документів для тимчасового в'їзду/виїзду.

Outcome: approved