Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Бориславська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В кінці 2019 року їй стало відомо, що постановою начальника СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області про накладення арешту від 19.11.2010 року у кримінальній справі №111-0720 на її будинок накладено три арешт по кримінальній справі №111-0720 за обвинуваченням [PERSON] . До вищезазначеної кримінальної справи вона не має будь-якого відношення. Накладений арешт порушує її майнові права. Тому просить скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, який накладений постановою начальника СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області про накладення арешту від 19.11.2010 року у кримінальній справі №111-0720, зареєстрованого Бориславською державною нотаріальною конторою 10.06.2011 року за реєстраційними номерами 11280175, 11280244, 11280497 та припинити обтяження будинку [ADDRESS] , що належить [PERSON] у вигляді арешту на нерухоме майно за зареєстрованими номерами 11280175, 11280244, 11280497, що зареєстровано 10.06.2011 року Бориславською державною нотаріальною конторою на підставі постанови начальника СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області про накладання арешту від 19.11.2010 року, прийнятої у кримінальній справі №111-0720, де власником нерухомого майна зазначена [PERSON] . Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 27.05.2021 відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач 1 в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач 2 в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач 3 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач 4 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач 5 в судове засідання не з`явився. 22.06.2021 року на адресу суду надійшов лист державної установи «Збаразька виправна колонія (№63) з розпискою про отримання копії ухвали Бориславського міського суду Львівської області від 27.05.2021 року та пояснення до позовної заяви відповідачки [PERSON] , в якій остання позовну заяву [PERSON] підтримала повністю та вважає за необхідне звільнити з під арешту будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, залишивши вирішення спору на розсуд суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, відповідно до якої: в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до частини 1статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що 20.06.1997 батько позивачки [PERSON] подарував їй будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 20.06.1997 року посвідчений державним нотаріусом Бориславської нотаріальної контори Дубель І.Б. та зареєстрований в реєстрі за №2493. Відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна постановою начальника СВ Бориславського МВ ГУМВС України у Львівській області про накладення арешту від 19.11.2010 року у кримінальній справі №111-0720 накладено арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 11280175, 11280244, 11280497. В кінці 2019 року позивачка вирішила подарувати частину будинку своїй дочці з приводу чого звернулась до приватного нотаріуса, проте нотаріусом позивачці було відмовлено, оскільки в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про наявність трьох обтяжень у вигляді арештів нерухомого майна та повідомив, що всі три обтяження накладені на підставі однієї постанови СВ Бориславського MB ГУМВС України у Львівській області від 19.11.2010 року. Постанова СВ Бориславського MB ГУМВС України у Львівській області від 19.11.2010 року про накладення арешту на підставі якої було зареєстровано Бориславською державною нотаріальною конторою обтяження, була прийнята у кримінальній справі № 111-0720 за підозрою у вчиненні злочину [PERSON] . Зазначеною постановою про накладення арешту вирішено накласти арешт на майно підозрюваної [PERSON] [INFO] проживаючої в [ADDRESS] , де б воно не знаходилося. Майно на яке було накладено арешт не конкретизовано, а про накладення арешту на будинок [ADDRESS] немає жодної згадки. [PERSON] дане домоволодіння ніколи не належало, в тому числі і на час реєстрації обтяження, що підтверджується копією договору дарування від 20.06.1997 року посвідченого державним нотаріусом Бориславської нотаріальної контори Дубель І.Б. та зареєстрований в реєстрі за №2493, копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 925235, копією інформаційної довідки № 208005306 від 30.04.2020 року. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зазначено власником позивачку на підставі договору дарування від 20.06.1997 року та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в кожному з обтяжень власником зазначено [PERSON] , що не відповідає дійсності. У кримінальній справі щодо обвинувачення [PERSON] 26 грудня 2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області винесено вирок, який набрав законної сили, арешти накладені на майно позивачки не скасовані. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Із прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження, втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Зокрема, відповідно до ч.6 ст.404 КПК України в редакції 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, якщо у виправданого або у особи, щодо якої справа закрита, були вилучені документи, цінності та інші предмети чи був накладений арешт на майно, копія вироку, що набрав законної сили, або ухвала апеляційної чи касаційної інстанції направляються відповідним органам для повернення вилучених документів, цінностей та інших предметів, а також для зняття арешту з майна. Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року. Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При прийнятті рішення, суд враховує те, що позивач не набувала будь-якого процесуального становища по кримінальній справі, при винесені вироку судом не була вирішена подальша доля арештованого будинку, тривалий час, що минув після винесення вироку, який набув законної сили, відсутність на теперішній час підстав для перебування майна позивача під арештом, тому з метою захисту прав позивача суд дійшов висновку, що позовна заява підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved