Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу та лікування у примусовому порядку, покликаючись на те, що у приймальне відділення КЗ [PERSON] 17.08.2017 року о 13 год. 40 хв. було доправлено [PERSON] у супроводі опікуна [PERSON]. У судовому засіданні представник КЗ ЛОР «ЛОКПЛ» [PERSON] підтримав заяву та просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судове засідання не зявився. Згідно довідки від 23.02.2018 року за своїм психічним станом він не може знаходитись на судовому засіданні при розгляді заяви про продовження госпіталізації. Заінтересована особа [PERSON] подала заяву про слухання справи у її відсутність, заяву про продовження лікування [PERSON] підтримала. Прокурор не заперечував проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора щодо задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задоволити. Судом встановлено, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.01.2013 року [PERSON] визнаний недієздатним та таким рішенням призначено опікуном його [PERSON]. 17 серпня 2017 року о 13 год. 40 хв. у приймальне відділення Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» було доправлено гр. [PERSON] у супроводі опікуна\~ [PERSON]. Згідно висновку комісії лікарів психіатрів 11-го відділення від 16.02.2018 року встановлено, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад: психічні та поведінкові розлади внаслідок органічного ураження головного мозку комбінованого ґенезу (черепно-мозкова травма 1988р. плюс алкогольна інтоксикація) з вираженим психоорганічним синдромом та психотичними розладами. F 06.8 (згідно міжнародної статистичної класифікації захворювань 10-го перегляду). Перебіг захворювання набув безперервності, швидко сформувався глибокий дефект в емоційно-вольовій, інтелектуально-мнестичних сферах). Даний розлад психічної діяльності позбавляє гр.[PERSON] здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії небезпечні для оточуючих. Обстеження і лікування гр.[PERSON] Можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару, і він потребує продовження госпіталізації у КЗ [PERSON], як недієздатна особа. Згідно із 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 01.06.2016 року №2-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Положеннями ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Клопотання про припинення госпіталізації в примусовому порядку можуть направлятися до суду особою, яку було госпіталізовано в примусовому порядку, або її законним представником через кожні 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про продовження такої госпіталізації. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого не може задовольнити свої життєві потреби на достатньому рівні.

Outcome: approved