Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2013 року, в якому у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Поряд з тим, зазначила, що відповідач за взаємною згодою у вересні 2013 року поїхав на роботу у м.Вижницю Чернівецької області і з тих пір вони не бачились. Впродовж першого місяця відсутності відповідача, вони декілька разів спілкувалися по телефону, однак надалі він перестав телефонувати. А в кінці 2013 року відповідач зателефонував їй та повідомив що не бажає жити з нею і в нього є інша жінка, яка є вагітною від нього. Таким чином більше півтора року подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. А тому, вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим, в зв"язку з чим просила суд шлюб між сторонами розірвати та залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Сторони в судове засідання не з"явилися. Позивач [PERSON] до суду подала заяву, згідно з якою просила розгляд справи провести без її участі, при цьому просила позов задоволити, а також зазначила, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце такого був повідомлений у визначеному законом порядку. Причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подав. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, відповідно до якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого 15 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 15 березня 2013 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 24. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище - чоловікові та дружині [PERSON]. Крім того, встановлено, що в шлюбі в них народилася одна дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що стосунки між подружжям не склалися - відповідач у вересні 2013 року поїхав за взаємною згодою з позивачем у іншу область на роботу і з тих пір до сім»ї не навідується. Більше півтора року сторони разом не проживають, подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер і такий позивач наміру зберегти не має. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved