Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейні стосунки у них не склались, з 01.08.2013 року вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги, шлюб носить формальний характер. Вважає, що подружні відносини себе вичерпали, а примирення і поновлення подружніх стосунків між ними неможливе, це суперечить її інтересам. У зв»язку з наведеним просить позов задовольнити, залишити за нею шлюбне прізвище «[PERSON]», а також стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати, зокрема 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору, а також 300 грн. витрат на правову допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, однак звернулась до суду із письмовою заявою, у якій просить справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнав та не заперечив відносно розірвання шлюбу із [PERSON] Заперечив відносно надання їм терміну на примирення. Судові витрати по справі просить покласти на позивача. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до п.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2013 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Черняхівського районного управління юстиції Житомирської області видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Як убачається із позовної заяви, дітей від шлюбу у сторін немає. Між сторонами втрачено почуття любові та взаємоповаги, вони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, протягом останнього часу не проживають разом, а тому шлюб носить формальний характер. Згідно мотивів позивача, викладених у позовні заяві, а також позиції відповідача у поданій ним суду письмовій заяві від 27.05.2014 року, сторони не бажають надання їм судом строку на примирення, вважають, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Позивач просить також стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати, зокрема 243 грн. 60 коп. сплаченого при зверненні до суду із позовною заявою судового збору та 300 грн. витрат на правову допомогу. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" №2 від 12.06.2009 року, визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. З аналізу вищевказаного вбачається, що у разі задоволення позовних вимог відповідач відшкодовує позивачу документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати понесені на сплату судового збору. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, слід стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Що ж стосується витрат на правову допомогу в розмірі 300 грн., то суд зазначає, що відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом (Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»). Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація вплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Однак, так як фізична особа - підприємець [PERSON], з яким позивач уклала договір про надання юридичних послуг участі у судових засіданнях не приймав, окремі процесуальні дії поза судовим засіданням не проводились, як і ознайомлення з матеріалами справи в суді, враховуючи, що не будь-які витрати на оплату правової допомоги відшкодовуються, згідно вищевказаних положень чинного законодавства суд приходить до переконання, що кошти, які були оплачені позивачем за квитанцією № 46 від 09.04.2014 року в розмірі 300 грн., не можуть вважатися по даній справі витратами на правову допомогу, відшкодування яких передбачено цивільним процесуальним законодавством і які підлягають розподілу між сторонами за правилами ст. 88 ЦПК України. Суд вважає, що зазначені витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved