Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідачів [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Посилається на те, що 08 серпня 2014 року померла його матір - [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Бабине по вул.Лісова, 13, [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. Спадкове майно належало [PERSON] як таке, що перейшло їй у спадок після смерті чоловіка, його батька [PERSON], який помер [INFO], оскільки була зареєстрована та постійно проживала у спадковому будинку. Він, як спадкоємець за законом прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом з нею, не заявив відмову від спадкового майна. Також спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті матері є його брат [PERSON], однак згідно договору про поділ спадкового майна від 02 квітня 2015 року вони розділили спадкове майно та право на нього в добровільному порядку. Іншими спадкоємцями також є діти померлої [PERSON], [PERSON], однак вони спадщину не прийняли, на спадкове майно не претендують. Інших спадкоємців та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Він, як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері, своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заяво про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом однак нотаріус видав постанову, якою відмовив йому у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, у звязку з тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Бабине по вул.Лісова, 13, [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлій 08 серпня 2014 року [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнають. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 10 листопада 1991 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, повторно виданого 09 січня 2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №45, копією свідоцтва про народження, Серія І-МИ №075113, виданого 03 березня 1999 року, [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №37. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований с.Бабине по вул.Лісова, 13, [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок під літ.А з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Бабине по вул.Лісова, 13, [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, 1918 року побудови, вартістю 50306,00 грн. Відповідно до правил ст.549 ЦКУРСР, спадкове майно після смерті [PERSON] прийняла [PERSON], що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради №36 від 08.12.2014 року, з даних якої вбачається, що [PERSON] постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку за місцем проживання у [INFO] з 1918 року по 10.11.1991 року, тобто по день смерті. На день смерті [PERSON] разом з ним проживала його дружина [PERSON] Судом також встановлено, що 08 серпня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 09.08.2014 року виконавчим комітетом Вашковецької міської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №54. Судом також встановлено, що крім позивача [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є діти померлої [PERSON], [PERSON], які спадщину після смерті матері у встановлений законом термін не прийняли, від спадкового майна відмовились,про що подали відповідні заяви, що підтверджується копіями заяв від 21.01.2015 року. Відповідно ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. З матеріалів спадкової справи №12/2015 року вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся [PERSON] 02.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ спадкового майна, який посвідчено державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі №2-164. На підставі договору [PERSON] 02.04.2015 року отримав свідоцтво про право на спадщину. Інших осіб які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у звязку із тим, що ним не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №317/02-31 від 02.04.2015 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1918 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі.При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved