Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 25 жовтня 2007 року між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини. Між ними фактично припинилися подружні відносини, у звязку з чим вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Син [PERSON] проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та у добровільному порядку не виконує батьківський обов'язок по утриманню сина. Посилаючись на наведене, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивач не зявилась, хоча про час та місце була повідомлена належним чином. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25 жовтня 2007 року, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ИД №033024 від 25 жовтня 2007 року, виданим Гнилицькою сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №6. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії 1-ИД №086568 від 12 листопада 2008 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №2655. Тривалий час між подружжям склалися неприязні відносини, між ними втрачено почуття поваги та взаєморозуміння один до одного, сторони проживають окремо та не підтримують подружніх взаємовідносин. В судовому засіданні відповідач не заперечив щодо розірвання шлюбу, оскільки шлюбні відносини фактично припинені. Встановлено, що син [PERSON] проживає разом із позивачем, що визнав відповідач в судовому засіданні. Відповідач проживає окремо та будь-які інші особи на утриманні у відповідача не перебувають. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників спору, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 111, 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. Встановлено, що шлюб існує лише формально та подальше спільне життя подружжя суперечитиме інтересам сторін. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позов в цій частині слід задовольнити та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 25 жовтня 2007 року Гнилицькою сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №06. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, слід зазначити наступне. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу вимог ч. 1 ст. 184 СК суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~положень ст.\~7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет на\~2018\~рік» прожитковий\~мінімум на\~одну особу\~в розрахунку\~на місяць\~для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 липня 1944 гривні. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги те, що відповідач є особою молодого віку, працездатний, стан здоровя задовільний, інших утриманців крім сина не має, повністю визнав вимоги про стягнення аліментів, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] слід визначити у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 07 вересня 2018 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн. щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Крім цього, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн. щодо позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved