Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що є внуком померлої 04 травня 2009 року [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку №3 по вул.Миру в с.Леонівка Житомирського району, Житомирської області та земельної ділянки площею 3,33155 га., що розташована на території [PERSON] сільської ради Житомирського району Житомирської області, спадкоємицею якої була її дочка [PERSON], яка не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла 10 липня 2010 року. В оформленні права власності після померлої [PERSON] позивачу в нотаріальній конторі було відмовлено у звязку з необхідністю підтвердження факту родинних відносин. Натомість, з поданого позивачем заповіту вбачається невідповідність у прізвищі призначеного в заповіті спадкоємця з іншими документам, також неподанням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, що стало підставою для звернення позивача до суду. Позивач позов підтримав повністю та просив його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Житомирського району Житомирської області в судове засідання не зявився, подав до суду лист про розгляд справи у його відсутність, обставини зазначені в позові визнав. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з п. 7 Постанови № 5 від 31.03.1995 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. В даному випадку встановлення факту, що померла 04 травня 2009 року [PERSON] є матірю померлої 10 липня 2010 року [PERSON] позивачу необхідно для прийняття спадщини після матері. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що 04 травня 2009 року в м.Житомирі у віці 98 років померла [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №1100, спадкоємицею якої була її дочка [PERSON], яка не оформила своїх спадкових прав, оскільки померла 10 липня 2010 року в м.Житомирі. Позивач, син померлої [PERSON], який прийняв спадщину за законом, оформити право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку №3 по вул.Миру в с.Леонівка Житомирського району, Житомирської області та земельної ділянки площею 3,33155 га., що розташована на території [PERSON] сільської ради Житомирського району Житомирської області в нотаріальній конторі не може у звязку з встановленням родинних звязків заповідача зі спадкоємцем та неподанням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону, згідно з ч.1 ст.334 ЦК України. Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Згідно до ч.1 ст.1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З позовом про визнання права власності на спадщину в судовому порядку, може звернутися особа лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Дані роз'яснення містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування". Стаття 16 ЦК України дає перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Факт родинних відносин та право позивача на спадкове майно підтверджуються наданими доказами, а саме: свідоцтвами про смерть [PERSON] та [PERSON] (а.с.6, 14), довідкою приватного нотаріуса [PERSON] про прийняття спадщини (а.с.5), витягом з реєстрації в Спадковому реєстрі (а.с.7), довідками комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №14 (а.с.8-9), копією заповіту [PERSON] (а.с.10), копією державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.11), довідкою [PERSON] сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.12), копією договору купівлі-продажу (а.с.13), постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 07 березня 2017 року №15/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.15), відповіддю відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 16.01.2017 року №148/30/4.2-34 (а.с.16), копіями свідоцтв про народження та шлюб (а.с.17-19), звітом про оцінку майна (а.с.20-42), копією технічного паспорта на житловий будинок (а.с.43-45). Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Згідно ст.316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, а також те, що спір між сторонами врегульовано при судовому розгляді справи.

Outcome: approved