Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі - продажу належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням №011133 від 29.05.2000 року, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. За вказаною адресою, крім позивача, зареєстровані дочка [PERSON] , внучки [PERSON] , [PERSON] . Однак з 02.11.2002 року відповідачі змінили місце проживання і на даний час живуть в Іспанії, тобто фактично не проживають у вищевказаній квартирі, що підтверджується актами ЛКП «Сонячне» від 31.05.2018 року, 30.07.2018 року, 03.09.2018 року, 10.10.2018 року. Даний факт також підтверджують сусіди, які проживають поряд. Відповідачі не проживають за місцем реєстрації, не сплачують комунальні послуги та не беруть участі в утриманні будинку, особисті речі відсутні, а їх реєстрація за вказаною адресою не дозволяє позивачу володіти, користуватися, розпоряджатися квартирою на власний розсуд, що значно обмежує законні права позивача, зокрема в оформленні субсидії. Просить позов задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 04.12.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач 04.06.2019 року подала до суду клопотання, в якому просить призначити справу до судового розгляду, а також розглядати справу за її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 04.06.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням до судового розгляду. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку з чим суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст. 1,6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Другою Львівської державною нотаріальною конторою, в реєстрі за №3-1106 від 12.05.2000 року належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується реєстраційним посвідченням від 29.05.2000 року серія КММ №011133, яке видане Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Згідно довідок про місце проживання та склад сім`ї і прописки виданих ЛКП «Сонячне» №2932 від 31.05.2018 року та №4308 від 30.07.2018 року, №59000 від 09.10.2018 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано четверо осіб: позивач( власник), її дочка - [PERSON] , внучки - [PERSON] та [PERSON] . З актів від 31.05.2018 року, 30.07.2018 року, 03.09.2018 року, 10.10.2018 рокцу виданих ЛКП «Сонячне», які складено в присутності сусідів - [PERSON] , (адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] (адреса: [ADDRESS] ), підтверджується, що відповідачі не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , а тому суд приходить до висновку, що відповідачі позбавилися права користування спірною квартирою, добровільно залишили жиле приміщення та здійснили дії, направлені на припинення права користування цією квартирою. Таким чином, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням здійснюється на підставі судового рішення. Як достовірно встановлено судом, відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірному житловому приміщенні, не здійснюють оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймають участі в спільному побуті, а тим самим такі дії відповідачів свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Таким чином, оцінивши доводи у їх сукупності, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, ураховуючи непорушність права приватної власності позивача на її житло, наявність перешкод у використанні цього права, а також факт не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні. У зв`язку із цим, суд вважає, що заявлений позов слід задовольнити, визнавши відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене та

Outcome: approved