Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач 30.09.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів, у якому просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 24,88 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована в урочищі «Білий Хрест» на території Радчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області в порядку спадкування після померлої [INFO] матері [PERSON] . Заявлений позов обґрунтовував тим, що його мама [PERSON] була власником земельної частки (паю) розміром 24,88 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована в урочищі «Білий Хрест» на території Радчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, про що свідчить довідка Радчанської сільської ради від 16.09.2019 року №1247, від 18.09.2019р. за №1259, копія з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Радчанській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, списки громадян на розміщення земельних часток (паїв) в урочищі «Білий Хрест» Радчанській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області. Однак, в даний час правовстановлюючий документ на майно в нього відсутній і він, на його думку, є втраченим. 21 серпня 2001 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Радчанської сільської ради та внесено в реєстр за №87 про те, що після її смерті, земельну частку(пай) заповідає в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , позивач успадкував спірне спадкове майно як спадкоємець за заповітом посвідченим 21 серпня 2001 року Радчанською сільською радою, відповідно до вимог ст.ст. 1235, 1268-1270 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем, тому вважається таким що спадщину прийняв в силу Закону. Інші спадкоємці за заповітом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спадщину не прийняли і на даний час померли. З огляду на те, що на спірне спадкове майно (земельну ділянку) в нього відсутні правовстановлюючі документи нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину,що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 20.09.2019р. за №157/02-31. Тому, він змушений звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав і просив його задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що його баба [PERSON] в користь [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та позивача склала заповіт, згідно якого належну їй земельну частку (пай) в рівних долях заповіла його батькові [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказав, що його батько [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , які на даний час померли, знали про існування заповіту, із спадкодавцем не проживали, з спадкодавцем проживав тільки позивач, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини батько не звертався, однак вважає, що батько в належний спосіб прийняв спадщину після смерті своєї мами у зв`язку з тим, що в нього є оригінал сертифікату на земельну частку (пай). Просив в задоволені позову відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, у поданих суду заявах позов визнали, просили справу розглянути без їхньої участі. Відповідач [PERSON] , яка одночасно є представником за довіреністю відповідачів [PERSON] та [PERSON] суду пояснила, що її батькові [PERSON] було відомо про складений 21.08.2001р. заповіт, однак батько в нотаріальну контору для оформлення спадщини не звертався, з померлою бабою не проживав, на даний час батько теж помер. Позивач [PERSON] постійно проживав із [PERSON] . При вирішенні справи поклалася на розсуд суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що предметом спору є земельна частка (пай) розміром 24,88 в умовних кадастрових гектарах, розташована в урочищі «Білий Хрест» на території Радчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, власником якої була спадкодавець [PERSON] . Право власності спадкодавця на спірне майно (земельну ділянку) підтверджується копією сертифікату на земельну частку (пай) від 27.04.2001 р. серії РН №318985, довідкою Радчанської сільської ради від 16.09.2019 року №1247, копією з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Радчанській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, копіями списків громадян на розміщення земельних часток (паїв) в урочищі «Білий Хрест» Радчанській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області. Вартість спірного земельного паю,згідно сертифікату серії РН №318985 становить 3208 грн. 21 серпня 2001 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Радчанської сільської ради та внесено в реєстр за №87 про те, що після її смерті, земельну частку(пай) заповідає в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки Радчанської сільської ради від 18.09.2019 року №1259 заповіт не відмінявся і не змінювався. Крім того, позивач є рідним сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. Після смерті [INFO] [PERSON] позивач успадкував належне спадкодавцю спірне майно відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою, виданою Радчанською сільською радою 18.09.2019 року №1259. Батьки відповідачів по справі (спадкоємці за заповітом) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спадщину після своєї матері [PERSON] не прийняли і на даний час також померли. Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне спадкове майно - земельну частку (пай) розміром 24,88 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в урочищі «Білий Хрест» на території Радчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлої [INFO] [PERSON] успадкована позивачем [PERSON] - ј частку у порядку спадкування за заповітом, інших ѕ частки -в порядку спадкування за законом як спадкоємцем першої черги. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості оформити належне йому право на спадщину в нотаріальному порядку. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) розміром 24,88 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в урочищі «Білий Хрест» на території Радчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Отже, ст.392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах. Відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікат є правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на виділення земельної частки (паю). Законодавець не ставить в залежність право громадянина на земельну частку (пай) від виділення земельної частки в натурі та отримання державного акта на земельну частку (пай). Статтею 125-126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону (ст. 373 ч.2 ЦК України). Згідно із ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 81 ч.1 п.п. г) ЗК України визначає, що громадяни України набувають права власності на власності на земельну ділянку у випадку спадкування. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч.1 ст.1235 ЦК України). Як встановлено ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина перша статті 1297 ЦК передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а права позивача - судовому захисту. Оскільки позивач як інвалід першої групи звільнений від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід державного бюджету слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., а саме по 120,12 грн. з кожного. На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст.5, 1216, 1218, 1235, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст. 81 п.1 п.п. г), 125, 126, 152, 153 ЗК України

Outcome: approved