Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до СП «Райагробуд» в особі голови правління Рошко М.В., про визнання права власності на майно за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги ти, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі СП «Кіцманський райагробуд», що стверджується довідкою Кіцманської міської ради № 1397 від 13.08.2020р. Вказує, що 01.11.2000р. між ним та СП «Кіцманський райагробуд» було укладено договір найму квартири [ADDRESS] , згідно якого він та його дружина [PERSON] вселилися в дану квартиру. Зазначає, що 07.01.2003р. між ним та СП «Кіцманський райагробуд» було укладено новий договір найму вищезазначеної квартири, тобто фактично продовжено договір найму від 01.11.2000р. Також зазначає, що з того часу він та члени його сім`ї постійно проживають у вказаній квартирі, сплачують комунальні платежі, несуть витрати по її утриманню, зробили капітальний ремонт в квартирі та під`їзді, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 04.08.2020р. Також вказує, що за договором найму було визначено щомісячну орендну плату, яку вони регулярно сплачували, проте СП «Кіцманський райагробуд» припинив свою діяльність, а тому орендну плату вони сплачували не в бухгалтерію підприємства, а особисто в руки голові правління [PERSON] . Крім цього зазначає, що він неодноразово звертався до [PERSON] з проханням надати дозвіл йому на приватизацію квартири або укласти з ним договір купівлі-продажу квартири, проте отримував відповідь, що його з квартири ніхто не виселяє і щоб він продовжував проживати в ній. Також псилається на те, що він та члени його сім`ї до сьогоднішнього часу проживають в квартирі, використовують її як своє єдине постійне помешкання, ними сплачуються платежі по оплаті комунальних послуг, проте він бажає офіційно визнати за собою право власності на цю квартиру та мати можливість зареєструватися в ній. СП «Кіцманський райагробуд» не вчиняє жодних дій по наданні дозволу жителям будинку на приватизацію житла або укладення відповідних договорів, на звернення жителів квартир не реагує, на баланс територіальної громади будинок не передає, питання про їхне виселення з квартири та повернення її не заявляє, ремонт будинку та приміщень загального користування не веде, витрати по його утриманню не несе. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, а саме визнати за ним право власності на майно, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, однак подав до заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи в його відсутності. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача СП «Райагробуд» в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи через оголошення, яке розміщене на офіційному веб сайті Судова влада. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно відповіді Кіцманської міської ради багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Кіцманського райагробуд.(а.с.9). Також встановлено, що 01.11.2000р. між [PERSON] та СП «Кіцманський райагробуд» укладено договір найму квартири [ADDRESS] , згідно якого він та його дружина [PERSON] вселилися в дану квартиру (а.с.10), а 07.01.2003р. між [PERSON] та СП «Кіцманський райагробуд» укладеноновий договір найму вищезазначеної квартири, тобто фактично продовжено договір найму від 01.11.2000р.(а.с.11). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 1334 від 04.08.2020 року вбачається, що позивач [PERSON] та члени його сім`ї до сьогоднішнього часу проживають в квартирі, використовують її як своє єдине постійне помешкання, ними сплачуються платежі по оплаті комунальних послуг, зроблений капітальний ремонт квартири та підїзду за кошти [PERSON] та створені всі належні умови для проживання (а.с.12). Відповідно до довідки-характеристики ФОП [PERSON] інвентаризаційна вартість квартири [ADDRESS] , станом на 10.10.2020 року становить 139591 гривня.(а.с.20). Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю, відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою [ADDRESS] , що складається із однієї житлової кімнати площею 22,40кв.м.; коридору площею 4,80кв.м.; кухні площею 7,70кв.м.; санвузла площею 2,80кв.м.; балкону площею 1,40кв.м., загальною площею 39.10 кв.м., загальною вартістю 139591грн., суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved