Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - на квартиру [ADDRESS] в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № HECОG10000003965 від 07.07.2008 року у розмірі 65352,76 доларів США, що еквівалентно 522364,65 гривням та виселення відповідача та осіб, які проживають та/або зареєстровані в квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку. Представники позивача Мгоян Р.С. та Чайковська Г.І. заявлені вимоги підтримали. Суду пояснили, що 07.03.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит за № HECОG10000003965, за яким останній отримав кредит в сумі 106050 ,00 грн. строком до 07.03.12028 року зі сплатою 15 % річних. На забезпечення виконання зобов*язання відповідач надав у іпотеку квартиру і між сторонами було укладено іпотечний договір. За заявою відповідача гривневий кредит було переведено у валютний на підставі додаткової угоди від 07.08.2008 року з проведенням конвертації у долари США розмір кредиту становив 22788,18 доларів США зі сплатою 14,04% річних, процента ставка банком не змінювалася. Відповідач після конвертації сплатив декілька платежів, після чого в результаті дефолту у грудні 2008 року сплату припинив і у 2009 році звернувся до суду з позовом про визнання додаткової угоди недійсною з підстав того, що він не підписував її. У ході розгляду справи було проведено почеркознавчу експертизу, за висновками якої експерт встановив, що позичальник підписував додаткову угоду, після чого у 2011 році позов за заявою [PERSON] залишено без розгляду. Оригінал додаткової угоди з ОНДІСЕ ні до суду, ні до банку не повернуто. На вимоги позивача відповідач кредит не погашає, тому просять звернути стягнення на предмет іпотеки із встановленням способу і порядку реалізації предмета іпотеки та виселення відповідача і осіб, які проживають в квартирі. Відповідач в судове засідання не з*явився. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, подав заяву про застосування строків позовної давності. Суду пояснив, що його довіритель дійсно 07.03.2008 року уклав гривневий кредит, який забезпечено іпотекою. Ніякої заяви про укладення додаткової угоди у серпні 2008 року щодо переведення гривневого кредиту у доларовий він не укладав. [PERSON] в період з 2010 по 2012 рр намагався оспорити додаткову угоду, однак позов залишив без розгляду, причини таких дій пояснити не може. У 2013 році [PERSON] повторно звернувся до суду з позовом про визнання додаткової угоди від 07.08.2008 року недійсною і у позові йому відмовлено за відсутністю предмета спору, оскільки суду не було надано оригінал додаткової угоди з метою перевірки позиції позивача і встановлено, що її втрачено. У такому випадку вважає, що позов не підлягає задоволенню через відсутність оригіналу додатковою угоди, якою фактично змінено умови кредитного договору. Рішенням Цюрупинського районного суду від 24.02.2014 року, копію якого долучив до справи, [PERSON] відмовлено у визнанні додаткової угоди недійсною з підстав відсутності предмета спору. Також просив суд застосувати строки давності і у позові відмовити з цих підстав, оскільки позивачем пропущено строки звернення до суду. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали архівних цивільних справ за « 2121/2-91/11 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання додаткової угоди до договору про іпотечний кредит недійсною, та за №2-10/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, та оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 07.03.2008 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит за № HECОG10000003965, за яким останній отримав кредит в сумі 106050 ,00 грн. строком до 07.03.12028 року зі сплатою 15 % річних на суму залишку кредиту за встановленим графіком. На забезпечення виконання зобов*язання відповідач надав у іпотеку квартиру [ADDRESS], належну [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2008 року, реєстр №325, і між сторонами 03.07.2008 року було укладено іпотечний договір, який нотаріально посвідчений за реєстром № 329. За заявою відповідача гривневий кредит було переведено у валютний на підставі додаткової угоди від 07.08.2008 року з проведенням конвертації кредиту у долар США ,після чого розмір кредиту становив 22788,18 доларів США зі сплатою 14,04% річних за графіком, погодженим сторонами, і з оформленням заяви за підписами сторін про продаж іноземної валюти ( а.с.17-32). Згідно наданого розрахунку відповідач здійснив чотири платежі з жовтня по грудень 2008 року, сплативши проценти за користування кредитом (а.с.10) і загальна сума заборгованості за кредитом станом на 05.07.2013 року становить 65352,76 доларів США, що еквівалентно 522364,65 гривням (а.с.10-12). Рішенням Цюрупинського районного суду від 24.02.2014 року [PERSON] відмовлено у визнанні додаткової угоди недійсною з підстав відсутності предмета спору. Згідно матеріалів цивільної справи №2121/2-91/11 додаткова угода до договору про іпотечний кредит від 07.08.2008 року була предметом дослідження у ході розгляду справи, оригінал її було надано до суду, про що зазначено в ухвалі від 01.11.2011 року про призначення почеркознавчої експертизи (а.с. 67), та згідно висновком експерта ОНДІСЕ за № 89 від 11.04.2012 року додаткова угода була предметом експертного дослідження і підписи в угоді, в заяві про продаж іноземної валюти від імені [PERSON] виконані самим [PERSON].( а.с.101-107). Вказані докази суд приймає у якості належних письмових доказів у справі на підтвердження укладення між сторонами додаткової угоди, яка не визнана недійсною і її втрата не є підставою для відмови від виконання зобов*язання. За результатами розгляду позову у цивільній справі №2-10/11 ухвалою суду від 17.08.2011 року позов ПАТ КБ «Приватбанк « до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду з підстав неявки представника позивача до суду. Ухвали суду за вказаними справами оскаржені не були. Фактично сторони в період з 31.03.2009 року - позивач, та з 19.08.2010 року - відповідач періодично звертаються до суду з позовами, предметом спору за якими є договір про іпотечний кредит та додаткова угода до договору. Відповідачем поставлено питання про застосування строків давності. Однак суд вважає, із зазначених вище підстав, що строки давності позивачем не порушено. Згідно положень ст. 575 ЦК України іпотека є одним із видів застав, а саме - заставою нерухомого майна. Згідно ст.590 ЦК України у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається у первісному обсязі. При цьому суд вважає, що оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання за кредитним договором, то позивачеві через його невиконання спричиняються матеріальні збитки, то підстав для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у суду немає. Відповідно до положень ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст.34 вказаного Закону предмет іпотеки за рішенням суду може бути переданий в управління іпотекодержателю або іншій особі на період до його реалізації. Відповідно до абзацу 5 ч.1 ст.39 Закону спосіб реалізації предмета іпотеки зазначається у рішенні суду, зокрема у відповідності до положень, передбачених ст.38 Закону - з правом продажу іпотекодержателем будь-якій особі - покупцеві. Спосіб реалізації предмета іпотеки у будь-який спосіб передбачено договором іпотеки від 05.07.2007 року. Оцінка предмета іпотеки відповідно до договору іпотеки сторонами визначена за домовленістю в сумі 141000,00 гривень. Відповідно до ст.582 ЦК України оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем разом із заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення права застави, якщо інший порядок не встановлено договором або законом. Право застави виникає з моменту нотаріального посвідчення договору (ст.585 ЦК України). Відповідно до ст.591 ЦК України якщо звернення стягнення на заставу здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Задовольняючи вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу квартири, суд приймає до уваги визначену сторонами вартість предмета іпотеки у договорі від 07.03.2008 року. Окрім того, позивачем ставиться питання про надання права продажу квартири відповідно до положень ст.38 Закону України "Про іпотеку", що не суперечить положенням Договору іпотеки, квартира підлягає реалізації відповідно до визначеного сторонами в договорі іпотеки шляхом продажу будь-якій особі будь-яким способом(4.3), починаючи від стартової ціни, встановленої сторонами в договорі(п.1.3) при оцінці предмета іпотеки в 141000,00 гривень (а.с.30). Судом перевірено розмір заборгованості у відповідності до положень договору про іпотечний кредит та додаткової угоди від 07.08.2008 року. Тому суд вважає, що заявлені вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки при наявності загальної заборгованості за кредитним договором станом 05.07.2013 року 65352,76 доларів США, що еквівалентно 522364,65 гривням, є обґрунтовані. Визначаючи зазначений вище порядок реалізації житлового будинку, суд враховує, що боржник відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про іпотеку» вправі добровільно виконати зобов'язання за основним договором до продажу предмета іпотеки. Відповідно до ч.2 ст.39 Закону, одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Тому відповідач підлягає виселенню. Згідно адресної довідки відповідач зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.41), однак за вказаною адресою жодна із судових повісток вручена не була, як і повернуто без вручення судова повістка з міста Херсона, оскільки відповідач не з*являвся за отриманням повісток до поштового відділення. Тому, виходячи із наявних в матеріалах справи даних про місце реєстрації відповідача та даних про наявність у нього іншого житла, в якому останній може проживати чи перебувати, суд вважає, що це не є підставою для відмови у позові. Крім того, за іпотечним договором( п.10.8) позичальник зобов*язаний повідомляти банк про зміну місця проживання (а.с.21), чого останнім зроблено не було. Разом з тим, ніяких доказів позивачем щодо переліку осіб, їх прізвищ, що проживають в заставленій квартирі і фактично є членами сім*ї відповідача, суду не надано, а на думку суду факт реєстрації особи не є обов*язковим доказом її фактичного проживання чи перебування за вказаною адресою, тому підстав для задоволення позову в частині виселення членів сім*ї відповідача суд не вбачає і вважає в цій частині заявлені вимоги необгрунтованими. Витрати по справі по оплаті судового збору в сумі 3670,40 грн. належить віднести на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved