Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був юридично оформлений 01 вересня 2007 року та який був розірваний 19 травня 2012 року. [INFO] у них народилась донька [PERSON]. Аліменти на утримання доньки були стягнуті по рішенню Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2010 року у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення її повноліття. Рішення набрало законної сили 22.02.2010 року. Згідно довідки Металургійного відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05.12.2017 року заборгованість [PERSON] по аліментах становить 69819,57 грн. Після того як подружжя почало мешкати окремо відповідач ухилився від виконання батьківського обов'язку, не приймає участі у вихованні доньки , не цікавиться її життям, з донькою не спілкується та не зустрічається, матеріально її не утримує, має заборгованість по аліментам. Просила задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, надали заяву в якій повністю підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити, а справу слухати без їх участі. Відповідач надав суду заяву, в якій визнав повністю позовні вимоги, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав і просив слухати справу без його присутності. (а.с.66) Представник третьої особи Служби у справах дітей Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, надала заяву про розгляд справи у відсутність її представників та те, що проти позову не заперечує. (а.с.76) Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в Книзі реєстрації народження 29 січня 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 125, матір'ю якої є [PERSON], а батьком - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.01.2008 року. (а.с.10) 19 травня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області внесено відповідний актовий запис № 57, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18.09.2013 року. (а.с.9) 14 лютого 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було внесено відповідний актовий запис № 40, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2014 року. (а.с.11) Після припинення фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, малолітня [PERSON] залишилася проживати разом зі своєю матір'ю - [PERSON], та знаходиться на її утриманні. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 лютого 2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення її повноліття, починаючи з 09 грудня 2009 року до повноліття дитини, рішення суду набрало законної сили 22.02.2010 року, вказаний факт підтверджується виконавчим листом виданим 24 лютого 2010 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 2-784/10/0408. (а.с. 13) Відповідно до довідки № 653 від 22.11.2017 року виданої Криворізькою спеціалізованою школою І - ІІІ ступенів № 118 за підписом директора школи Чернякова О. та класного керівника [PERSON] та характеристики [PERSON], вбачається, що [PERSON] одноосібно виховує дочку, [PERSON], [INFO], ученицю 4-Б класу Криворізької спеціалізованої школи І - ІІІ ступенів № 118 та зазначено, що батько не бере участь у вихованні дитини. (а.с.14, 15) Актом від мешканців будинку № 25 по мікрорайону Сонячний у місті Кривому Розі від 01 грудня 2017 року вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] з часу виповнення дочці 2 років і 5 п'яти місяців жодного разу не з'являвся і не відвідував її, яка мешкає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], за час проживання від матері [PERSON] не було чутно про допомогу з боку батька дитини [PERSON], вказаний акт підписаний трьома свідками, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.18) Згідно довідки Металургійного відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 05.12.2017 року № 292 вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментах становить 69819,57 грн. (а.с.20) Ухвалою суду від 30 липня 2018 року зобов'язано Службу у справах дітей Металургійної районної у місті Кривому Розі ради надати обґрунтований висновок про доцільність або передчасність застосування такого заходу як позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. (а.с.55) 19 листопада 2018 року поза межами судового засідання через канцелярію суду за Вх. № 22009 від головного спеціаліста служби у справах дітей Сіліч В.А., відповідно до вимог статті 19 СК України, було надано суду висновок № 14/29-3584 від 16.11.2018 року за підписом голови Металургійної районної у місті ради, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO].(а.с.77) Відповідно до положень статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно із статтею 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Служби у справах дітей Металургійної районної у місті ради, вони вважають доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Крім того, суд приймає до уваги подану відповідачем заяву про визнання позову у повному обсязі. (а.с.66) Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини, було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши наявність достатніх підстав для застосування у даній справі такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, суд приходить до висновку до висновку що таке рішення відповідатиме якнайкращим інтересам дитини та про задоволення позову [PERSON] Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв'язку з вище викладеним та приймаючи до уваги, як доказ свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов'язками, несплату відповідачем аліментів на утримання доньки з 2015 року та заборгованості по сплаті аліментів в сумі 69819,57 грн., а також його особисте небажання бути батьком для своєї доньки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Статтею 169 СК України передбачено право батьків на поновлення у батьківських правах, не позбавлений цієї можливості і відповідач, якщо змінить своє відношення до дитини, проявить турботу та піклування щодо доньки. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Куруючись ч. 6 ст. 19, 164, 196 СК України, ст. 141, 264, 265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved