Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідачів, у якому просить суд позбавити батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], малолітніх доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Призначити його піклувальником неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітніх - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітніх - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є рідним дідусем неповнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітніх - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з ним та його дружиною. Батьками дітей є його син - [PERSON] та [PERSON] Останні зареєстровані у його житловому будинку, проте мати дітей виїхала восени 2017 року за межі Херсонської області і в розмовах з дітьми повідомляє їм, щоб вони не чекали на її повернення. Вихованням дітей відповідачі не займаються, матеріальної допомоги не надають. Батько формально проживає з дітьми, проте також участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться їхніми інтересами, матеріально їх не забезпечує, веде аморальний спосіб життя, що може негативно вплинути на дітей. Через те, що батьки дітей повністю відмовилися від піклування за своїми дітьми, він вирішив звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Просив суд задовольнити позов про позбавлення батьківських прав відповідачів. Крім того, вказав, що відповідачі являються йому сином та невісткою, які одружені з 1999 року і проживали в с. Азовське разом з ним. Діти народилася за час проживання разом з ним та його дружиною. Згодом відповідачі пішли проживати на квартиру у тому ж с. Азовське з 2016 року. Вирішили піти на квартиру через постійні сварки та скандали. Діти спочатку проживали разом з відповідачами на квартирі, а потім перейшли жити до нього з бабусею. З того часу постійно проживають у нього. Діти знаходяться на його повному утриманні. Живуть на мінімальну пенсію та на його заробітки по найму. Відповідач, який являється його сином зловживає спиртними напоями та інколи були випадки вживання наркотичних засобів. Життям дітей не цікавиться взагалі. Невістка взагалі виїхала в інший населений пункт та проживає з іншим чоловіком. За час, коли вона фактично виїхала до іншого міста, життям дітей взагалі не цікавиться, не дзвонить, нічого не передає з продуктів харчування та одягу. Ніякої фінансової підтримки також не надає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Представник зацікавленої особи Служби у справах дітей Генічеської РДА Херсонської області [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував та підтримав в повному обсязі. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, вивчивши висновок Служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 1999 року проживали однією сім'єю. За період спільного життя у них народилися син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], доньки - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER]. У свідоцтвах про народження дітей, відповідачі записані їх батьками. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що відповідачі з 1999 року проживали в с. Азовське разом з ним. Згодом відповідачі пішли проживати на квартиру у тому ж с. Азовське з 2016 року. Вирішили піти на квартиру через постійні сварки та скандали. Діти спочатку проживали разом з відповідачами на квартирі, а потім перейшли жити до нього з бабусею. З того часу постійно проживають у нього. Діти знаходяться на його повному утриманні та його дружини. Живуть на мінімальну пенсію та на його заробітки по найму. Відповідно до пояснень позивача, наданих в позовній заяві так і в ході судового розгляду справи - відповідачі будь-якої допомоги на утримання дітей не надають, їх вихованням не займаються. Дій направлених на участь у вихованні своїх дітей не вчиняють. Допомоги на їх утримання не надають. Крім того, відповідач [PERSON], який являється його сином зловживає спиртними напоями та інколи були випадки вживання наркотичних засобів. Відповідачка [PERSON], яка являється його невісткою, взагалі виїхала до іншого населеного пункту та проживає з іншим чоловіком. Відповідно до матеріалів справи та пояснень позивача, встановлено, що батьки успіхами дітей та їх навчанням не цікавляться, матеріальну допомогу не надають. Тому діти знаходяться на повному утримання позивача та його дружини, які є для дітей рідними дідусем та бабусею. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його можна застосовувати тоді, коли це викликано необхідністю. Відповідно до пояснень позивача на протязі тривалого часу відповідачі, не відвідують дітей, не цікавляться життям та здоров'ям дітей, не допомагають позивачеві матеріально та повністю самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків. Як вбачається з Висновку № 302/09-287/02/35 від 23.06.2018 року Органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації вважають [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх сина [PERSON], [INFO], доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги те, що відповідачами не вчинялися будь-які дії на налагодження стосунків з дітьми, намаганні брати участь у їх вихованні та утриманні. Останні не зверталися до служби у справах дітей Генічеської РДА з метою визначення їх участі, як батьків у вихованні дітей; ними не вжито заходів щодо утримання дітей; відсутні докази, що підтверджували б їх намагання домовитися з позивачем про спілкування з дітьми та щодо матеріальної допомоги щодо їх утримання. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Матеріалами справи підтверджена винна поведінка [PERSON] та [PERSON], щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім цього, судом враховується, ч.3 ст. 166 СК України, де вказано, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 180, 182 сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або в твердій грошовій сумі. Оскільки відповідачі є особами працездатного віку, мають нормальний стан здоров'я, мають об'єктивну можливість сплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідачі не надали, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідачів аліментів в розмірі половини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved