Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації. В обгрунтування позову зазначає, що 30.11.2017р. у місцевій газеті м. Червоноград «Вісник» №47 було опубліковано статтю під назвою «Хто кого візьме за «ср…ку»?» у якій йдеться про те, що до гр. [PERSON] неодноразово зверталися мешканці с. Острів і Глухів із скаргами на позивачку про те, що остання погрожує людям та вимагає від них гроші за збирання вугілля на териконі, а управи на неї немає ні від нікого. Вважає, що такими діями відповідача їй спричинено моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі, гідності, ділової репутації і заподіянні душевних страждань. Одночасно просить зобовязати відповідача спростувати публічно інформацію, надруковану в місцевій газеті та вибачитися перед позивачем, стягнути з [PERSON] судові витрати по справі 29.01.2018р. відповідач подав відзив на позовну заяву у якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що в тексті статті, на який покликається позивачка, не зазначається ні прізвища, ні імені, по батькові особи про яку йдеться у статті, окрім того він не є автором, оскільки матеріал опублікований журналістом газети «Вісник». Таким чином ніяких прав позивачки не було порушено. Також [PERSON] зазначає, що є депутатом Червоноградської міської ради, а позивач таким діями принижує його честь та гідність і шкодить його діловій репутації. Під час чергової сесії міської ради [PERSON] з трибуни заявила, що її відповідач шантажує та вночі телефонує представляючись слідчим поліції. Зазначає, що в Сокальському ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області знаходяться матеріали єдиного обліку з приводу звернень мешканців с. Глухів на адресу позивачки. Окрім того [PERSON] до матеріалів справи долучив попередній розрахунок судових витрат та інформаційну довідку із Сокальського відділу поліції з приводу заведених справ за заявами мешканців с. Глухів та с. Острів з приводу неправомірних дій [PERSON] 06.02.2018р. в підготовчому судовому засіданні було залучено газету «Вісник» м. Червоноград в якості співвідповідача у даній цивільній справі. 21.02.2018р. [PERSON] подала попередній розрахунок судових витрат на суму 1852,80грн. та СД диск, як електронний доказ. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задоволити. Одночасно суду подано уточнюючу заяву у якій просили виключити з мотивувальної частини позову вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди на суму 1000,00грн., оскільки це описка та просили зменшити витрати на правову допомогу відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, підтримав поданий відзив на позов. Додатково пояснив, що до нього дійсно неодноразово звертались жителі с.Глухів та Острова з приводу неправомірних дій позивача. Цей факт стверджено заявами громадян у відділ поліції. На передодні написання статті до нього зателефонувала журналіст газети «Вісник» щодо надання ним інформації про згадані на сесії Червоноградської міської ради факти, він їй все розповів. Представник співвідповідача газети «Вісник» [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення з приводу описаних у статті подій та вказує, що у вищезгаданій статті відсутні ідентифікаційні дані особи, про яку йдеться в коментарі. В газеті опублікований коментар депутата [PERSON] стосовного його публічного виступу на засіданні сесії міської ради 23.11.2017р., де вона була присутня як акредитований журналіст видання з метою висвітлення роботи сесії міської ради. У згаданій статті персона [PERSON] не персоніфікована а тому позов є безпідставним, у задоволенні якого слід відмовити. Вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності, що закріплено відповідно у ст.3 та ст.28 Конституції. Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до положень частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Одночасно за змістом зазначеного законодавства, кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, у тому числі право поширювати інформацію без втручань органів державної влади, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав. В судовому засіданні встановлено і це не оспорюється відповідачами, що у місцевій газеті м. Червонограда «Вісник» №47 від 30.11.2017р. було опубліковано статтю під назвою «Хто кого візьме за «ср…ку»?». Автором даної статті є кореспондент [PERSON], яка висвітлює події 23.11.2017р. чергового засідання сесії міської ради, яке розпочалося з інциденту, після чого слово дали мешканці с. Острів, яка прийшла до депутатів поскаржитися на їхнього колегу [PERSON] «Жінка з сесійної трибуни повідомила, що пан [PERSON], представляючись слідчим, їй погрожує: «Чим ви займаєтесь, скажіть? Як це можна, щоб він телефонував о девятій десятій годині вечора, щоб я приїхала на зустріч з ним? Скажіть, хтось так може вимагати?» - цитата зі статті. Далі у статті [PERSON] розповідає журналісту «Вісника» ситуацію, яка сталася на териконах 10-ї шахти, де люди ходять збирати вугілля, щоб отримати дохід. А ця жінка їх звідти виганяє або вимагає, щоб тільки їй привозили назбиране, недавно встановила бетонні блоки на дорозі, були бійки з людьми і на неї склали протокол. [PERSON] зазначає, що ця жінка сама йому телефонує з погрозами після того, як їй стало відомо, що про дану ситуацію будуть знімати сюжет і показувати по телебаченню; а 13.11.2017р. він написав заяву у поліцію про те, що ця жінка зводить на нього наклеп. Як вбачається із інформаційної довідки Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області жителі с. Глухів та с. Острів, Сокальського району неодноразово зверталися із заявами про те, щоб прийняти міри до [PERSON], яка по місцю проживання незаконно продає вугілля, погрожує фізичною розправою, та наводить наклепи. Окрім того, [PERSON] визнано винною у вчинені адміністративних правопорушень за ст. 173 КУпАП, проте звільнено її від адміністративної відповідальності за малозначимістю. Крім того [PERSON] подав звернення щодо можливого вчинення кримінального правопорушення гр. [PERSON], яке 13.12.2017р. передано до Сокальського відділення поліції. Даний факт також підтверджується відповіддю від 14.03.2018р. начальника Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області щодо висновків по заявах мешканців с. Глухів, Сокальського району та [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що у гр. [PERSON] та [PERSON], а також мешканцями с. Глухів та с. Острів, Сокальського району існує конфлікт, з приводу чого вони зверталися до працівників поліції. Однак, суд вважає, що такі звернення до правоохоронних органів не суперечать статті 40 Конституції України, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, тобто було наміром виконати свій громадянський обов'язок, а не принизити честь, гідність та ділову репутацію. Надані працівникам правоохоронних органів факти, що були викладені в заявах, стосувалися поведінки позивачки [PERSON], по відношенню до неї та в суспільстві, були предметом оцінки працівниками поліції при розгляді звернень. Проаналізувавши матеріали справи суд приходить до висновку, що опублікована в газеті «Вісник» №47 за 30.11.2017р. стаття під назвою «Хто кого візьме за «ср…ку»?» містить оціночні судження щодо обставин подій, які мали місце на сесії Червоноградської міської ради, а відповідач [PERSON], у розмові з кореспондентом газети, висловив свої погляди, виразивши свою суб'єктивну думку. Однак факти, що були викладені у цій статті не стосуються конкретної особи оскільки немає ні прізвища, імені, по батькові особи, з якою виник конфлікт на сесії ради. Відповідно до положень п.1 ст.10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Згідно зі ст.1, 47-1 Закону України "Про інформацію" під інформацією розуміється документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 ст. 47-1 вказаного Закону передбачено, що оціночними судженнями, за винятом образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (абзаци 3-5 п.19) відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини. Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. В даному випадку факти, викладені відповідачем [PERSON] та висвітлені журналістом місцевої газети м. Червоноград «Вісник» з приводу дій позивачки є оціночними судженнями про поведінку останньої по відношенню до нього особисто та мешканців с. Острів та с. Глухів, Сокальського району з приводу конфліктної ситуації та виражають суб'єктивну думку відповідача. За таких обставин суд вважає, що опубліковану статтю не можна розцінювати як факт приниження честі, гідності та ділової репутації позивачки, а тому позовні вимоги є безпідставними і до задоволення не підлягають. Разом з тим, підлягає до часткового задоволення вимога відповідача [PERSON] про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження оплати витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 гривень відповідачем [PERSON] надано: договір про надання правової допомоги від 18.01.2018р., ордер серії ЛВ №108351, копію квитанції від 06.02.2018р. №0.0.956925268.1. Разом з тим ст. 141 ЦПК України передбачає розподіл судових витрат між сторонами, та згідно ч.2 даної статті вказано, що інші судові витрати повязані із розглядом справи покладаються у разі відмови в позові на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи повязані ці питання з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: - складністю справи та виконаним адвокатом робіт; - часом, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт; - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що сума витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 5000,00грн. є дещо завищеною, та враховуючи заяву позивача про зменшення витрат суд приходить до висновку, що сума у розмірі 2000,00грн. буде достатньою для відшкодування оплати послуг адвоката.

Outcome: approved