Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач в листопаді 2014 року звернувся до суду із позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина з 2005 року по день її смерті - [INFO], встановити факт прийняття ним спадщини, після смерті [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Обґрунтовує тим, що 27.04.1962 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Проте враховуючі певні протиріччя в стосунках з дружиною, рішенням Народного суду Богунського району м. Житомира по справі №2-1195 від 30.11.1992р., шлюб між ними був розірваний. Однак, будучи людиною похилого віку та маючи певні хронічні хвороби, які почали загострюватись, колишня дружина [PERSON] почала хворіти та потребувати догляду, а відтак враховуючи, що в шлюбі прожили 30 років та мають спільних дітей, починаючи з 2005 року знову почали проживати однією сім'єю, вести спільне господарство. При цьому надавав їй необхідний догляд та турботу, забезпечував її матеріально. Проживали у спільній квартирі [ADDRESS], яка належала їм на підставі Свідоцтва № 11970 про право власності на житло від 30.03.1994 року та в якій були зареєстровані. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з належної останній 1/2 квартири [ADDRESS]. Після смерті спадкодавця позивач зазначає, що продовжує проживати в даній квартирі і сплачує за неї комунальні послуги. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, в останнє судове засідання не з'явився та просив розглянути справу без його участі. Відповідачі позовні вимоги визнали повністю та просила також розглянути справу в їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позицію сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення в позові. Відповідно до ч.І ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частина 1 ст 1270 ЦК України регламентує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.І ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Враховуючи вимоги ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"(далі Постанови) при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно п. 23 Постанови якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що спадкоємець [PERSON], [INFO] постійно проживав з 2005 року за адресою: [ADDRESS], разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла [INFO] /а.с. 36/, що підтверджується доказами : - актом КП ВЖРЕП- № 8 від 16.10.2014 р. встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] 1929р.н., та його колишня дружина [PERSON] з 26.06.1967р. При опитуванні сусідів було встановлено, що з 2005 року і до дня смерті [PERSON], в вищезазначеній квартирі постійно проживали [PERSON] та [PERSON] /а.с. 19/, - довідкою № 990 від 23.09.2014 року про те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] 1929 р.н./а.с.24/. - довідкою 002703, яка свідчить, що [PERSON] було знято з реєстраційного обліку 25.03.2014р. в зв'язку зі смертю./а.с.24/. Відповідач [PERSON], який є спадкоємцем за заповітом та відповідач [PERSON], який є спадкоємцем за законом 1 черги в межах строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подали заяву про прийняття спадщини. Згідно зі Спадкового реєстру у даному реєстрі відсутня інформація, тобто спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось./а.с.15/. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], який прийняв спадщину у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, однак не може отримати свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутні відомості, що підтверджують факт проживання однією сім'єю з [PERSON] тривалістю п'яти років. Факт проживання та ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету також підтверджується, тим, що позивач самостійно сплачував за комунальні послуги та на його ім'я відкрито особовий рахунок. Зокрема, як вбачається з розрахункової книжки по розрахункам за газ по лічильнику особовий рахунок [NUMBER] було відкрито на ім'я позивача та рахунки за спожитий газ також сплачувались позивачем./а.с.31-33/. Отже, позивач разом зі спадкодавцем проживали однією сім'єю не менше як п'ять років в одному житлі, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, тобто відповідно до положень ч. 2 ст. 3 СК України були однією сім'єю. За статтею 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, зокрема, у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, права позивача порушені, підлягають захисту шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] на 1/2 квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved