Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач [PERSON] зазначає, що згідно контракту № 3-37 від 06 червня 2006 року, укладеного між нею та Міністерством промислової політики України, яке в подальшому було реорганізоване в Державне агентство з управління державними корпоративними правами та майном (Агентство держмайна України), працювала керівником Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок». Наказом від 21 червня 2012 року № 38-Д її було звільнено з 22.06.2012 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). У день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок. Згідно довідки, виданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі станом на 1 липня 2012 року склала 106370,54 грн. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2018 року з Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 106370 грн. 54 коп. Грошові кошти у вказаному розмірі перераховані відповідачем на її рахунок 07.12.2018 року. За цих підстав позивач, посилаючись на те, що відповідач не провів з нею повного розрахунку у день звільнення, відповідно до положень статті 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 червня 2012 року по 06 грудня 2018 року в розмірі 762 646,14 грн., а також відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з липня 2012 року по листопад 2018 року в розмірі 159 130,33 грн. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 січня 2019 року було відкрито провадження по справі. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача Чередник І.О. в судовому засіданні позов не визнала, надала відзив на позов, у якому зазначає, що відповідно до п. 17 контракту, укладеного між Міністерством промислової політики України та [PERSON] , за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, працівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених працівнику посадового окладу в розмірі 3600 грн. і фактично відпрацьованого часу та премії в розмірі 100 відсотків нарахованої заробітної плати за посадовим окладом. Відповідно до вказаного пункту контракту премія не нараховується, зокрема, у разі наявності заборгованості із заробітної плати працівникам. Всупереч вищенаведеним умовам контракту [PERSON] нараховувалася премія, тоді як на підприємстві обліковувалася заборгованість по виплаті заробітної плати працівникам, що підтверджується актом ревізії фінансово-господарської діяльності ДП ПСЗ «Промспецзв`язок» від 26 грудня 2014 року. Заборгованість по заробітній платі, яка стягнута на користь [PERSON] рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2018 року в розмірі 106370 грн. 54 коп., включає зайво нараховану премію в сумі 68637 грн. 04 коп. Зайве нарахування премії колишньому директору підприємства [PERSON] на загальну суму 68637,04 грн. встановлено Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області. Крім того, ревізією встановлено зайве нарахування [PERSON] відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення на суму 18457,43 грн. Відповідач вважає, що дійсний розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] станом на 1 липня 2012 року складає 19276 грн. 07 коп. В свою чергу, заробітна плата [PERSON] за квітень, травень 2012 року, з якої має обчислюватися середній заробіток, складає 11642 грн. 38 коп., а не 18842 грн. 38 коп., що зазначена [PERSON] у позові з урахуванням щомісячної премії 3600 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача дорівнюватиме 204 грн. 25 коп. Крім того, зазначила, що позивач, будучи звільненою з 22.06.2012 року та обізнаною про порушення її прав, лише в червні 2015 року звернулася з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, який розглянуто судом 26 вересня 2018 року. Таким чином, вважає спірним право [PERSON] на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати з липня 2012 року по листопад 2018 року з вини ДП ПСЗ «Промспецзв`язок». З огляду на викладене, представник відповідача просила відмовити в позові. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що на підставі контракту № 3-37 від 06 червня 2006 року позивач [PERSON] працювала на посаді директораДержавного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок». Наказом № 38-Д від 21 червня 2012 року позивача було звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 22 червня 2012 року. При звільненні позивача відповідачем не були виплачені всі належні їй суми, тобто повний розрахунок з позивачем не проведений. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року зДержавного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 106370 грн. 54 коп. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість із заробітної плати у зазначеному розмірі була сплачена позивачу шляхом зарахування на її банківську картку 07.12.2018 року. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вдень звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Приймаючи до уваги, що при звільненні позивача відповідачем не був проведений з нею повний розрахунок, суд вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити позивачу її середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплати за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Виходячи з зазначеного нормативно-правового акту, суд обчислює середньоденну заробітну плату позивача, виходячи з нарахувань згідно з розрахунко-платіжними відомостями за квітень та травень 2012 року (т. 1 а.с. 181,182), яка дорівнює 471,06 грн., та визначена судом шляхом ділення заробітної плати на число робочих днів (/9421,19 грн. + 9421,19 грн./ : 40 днів). Нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд провадить шляхом множення середньоденного заробітку позивача, який дорівнює 471,06 грн. на число робочих днів (за винятком вихідних та святкових днів) за період з 23 червня 2012 року по 6 грудня 2018 року (1619 робочих днів). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 762646,14 грн. (471,06 грн. х 1619). Крім того, згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно з положеннями вказаного Закону та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Враховуючи, що заборгованість із заробітної плати в розмірі 106370 грн. 54 коп. фактично виплачена позивачу 7 грудня 2018 року, суд вважає, що позивач має право на одержання компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з липня 2012 року по листопад 2018 року (в межах заявлених позовних вимог) в розмірі 159130 грн. 33 коп., яка визначена шляхом множення суми заробітної плати на індекс споживчих цін за період липня 2012 року по листопад 2018 року (106370,54 грн. х 249,6 : 100 - 106370,54). Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, що підлягають стягненню з Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» на користь [PERSON] , суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності неврахування сум премій та інших виплат як зайво нарахованих за час роботи позивачу, оскільки відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються суми премії, зокрема, суми виробничі премії - в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату; премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці - в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді, а у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Суд враховує, що суми нарахованої премії були виплачені позивачу. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2015 року відмовлено в позові ДП ПСЗ «Промспецзв`язок» про стягнення з [PERSON] зайво сплаченої заробітної плати, в тому числі премії. При цьому рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.09.2018 року стягнуто з ДП ПСЗ «Промспецзв`язок» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 106370 грн. 54 коп., тобто вказаним рішенням встановлений обов`язок відповідача щодо сплати позивачу цих сум і таке рішення суду набрало законної сили та було виконано. Той факт, що відповідач була звільнена у 2012 році, а з дійсним позовом звернулася до суду в грудні 2018 року, не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, оскільки заборгованість із заробітної плати фактично виплачена позивачу 07.12.2018 року. Така позиція узгоджується з рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Отже, позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а саме з Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 762646 грн. 14 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в розмірі 159130 грн. 33 коп. із утриманням з цих сум податків та інших обов`язкових платежів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що згідно з частиною 1 статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду заявлено дві вимоги майнового характеру, а саме про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати. При цьому позивачем було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 7626 грн. 46 коп. У частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати позивач у силу статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнена. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 7626 грн. 46 коп., а також у дохід держави судовий збір у розмірі 1591 грн. 30 коп.

Outcome: approved