Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 02.07.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на об`єкти нерухомості: - земельну ділянку площею 0,0722 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ), цільове призначення земельної ділянки, що відчужується - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ); - квартиру під [ADDRESS] . Також позивач [PERSON] просить зобов`язати органи, що здійснюють державну реєстрацію об`єктів нерухомості внести відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та земельного кадастру щодо реєстрації за позивачем права власності на вказані об`єкти нерухомості, та окрім того, витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. ( [ADDRESS] ) копію спадкової справи. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 1216-1218, 1220, 1261, 1268, 1278 ЦК України. Ухвалою суду від 08.07.2019 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 22.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання сторони не з`явились. Матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Причини повторної неявки представника відповідача суду невідомі. В підготовчих судових засіданнях представник відповідача виказувала думку щодо необхідності ознайомлення з матеріалами справи, щодо суті позовних вимог зі сторони відповідача будь-яких заяв не надходило. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 19.06.2017 року [PERSON] було здійснено розпорядження на випадок його смерті, а саме заповідано все майно позивачу [PERSON] , про що було складено заповіт, відомості про який було внесено нотаріусом до Спадкового реєстру. Після смерті [PERSON] позивач [PERSON] вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак 22.03.2019 року нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки спадкоємцем не було надано нотаріусу документи, що підтверджували б наявність у спадкодавця зареєстрованого права власності на земельну ділянку та житловий будинок. В зв`язку з неможливістю оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Правом на подання відзиву або будь-яких інших заяв щодо розгляду справи сторона Одеської міської ради не скористалась. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Відповідно до заповіту, посвідченого 19.06.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мирончук В.В., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону та на що він за законом матиме право, [PERSON] заповів [PERSON] , [INFO] /а.с.18/. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 12.03.2018 року складено відповідний актовий запис №2673, що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області /а.с.21/. Судом досліджено копію Спадкової справи №8/2018, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . З матеріалів спадкової справи вбачається, що 07.05.2018 року приватним нотаріусом Шепелюк Р.Ю. зареєстровано заяву [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом. 19.06.2018 року до приватного нотаріуса звернулась [PERSON] з заявою про відмову від обов`язкової частки у спадщини. З Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.03.2019 року №48/02-31 вбачається, що 22.03.2019 року до нотаріуса звернулась спадкоємиця за заповітом [PERSON] з проханям про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON] , померлого [INFO] , а саме на: - земельну ділянку площею 0,0722 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ); - житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ); - квартиру під [ADDRESS] ділянка. Спадкоємцем не було надано нотаріусу документи, що підтверджували б наявність у померлого [PERSON] зареєстрованого права власності на земельну ділянку та житловий будинок. Спадкоємцем було надано нотаріусу документи, що підтверджують наявність у померлого [PERSON] зареєстрованого права власності на квартиру під [ADDRESS] ділянка. Однак у Державному реєстрі речових прав відсутня актуальна адреса розташування вищезазначеного нерухомого майна. Виходячи з викладеного приватний нотаріус Шепелюк Р.Ю. відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтв на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на вказані земельну ділянку, житловий будинок та квартиру. Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 22.10.1999 року Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради посвідчує, що квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на правах приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках /а.с.80/. Відповідно до Договору дарування від 17.06.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`яновою Л.Г., [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 1/2 частину квартири [ADDRESS] /а.с.82-83/. З відповіді Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 23.11.2018 року на адвокатський запит вбачається, що відповідно до постанови Верховної Ради України від 07.02.2002 року №3064-ІІІ "Про зміну меж міста Одеси Одеської області", території Таїровської селищної ради площею 1078,0 га було включено в межі м. Одеси. Відповідно до наявної в Таїровській селищній раді інформації по встановленим межам по межі із м. Одеса, території по [ADDRESS] ділянка) с. Мізікевича було включено до меж земель міста Одеси /а.с.100/. Судом досліджено Рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №236 від 23.12.2003 року, яким передано [PERSON] безплатно в приватну власність земельну ділянку загальною площею - 0,0722 га, в тому числі: під забудовою - 0,0210 га, під багаторічними насадженнями - 0,051 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки з Адресного реєстру м. Одеси про відповідність адреси об`єкта нерухомого майна від 22.02.2016 року №368724/2 адреса об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель площею 0,0722 га - [ADDRESS] , передбачена рішенням Таїровької селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 23.12.2003 року №236 відповідає наступній адресі, зареєстрованій в Адресному реєстрі міста Одеси - [ADDRESS] , на підставі рішення Одеської міської ради від 09.11.2005 року №4858/-IV /а.с.117/. 24.01.2019 року державний реєстратор прав на нерухоме майно державного підприємства «Центр обслуговування громадян» Одеській області, виніс рішення за номером 45200731 «Про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень». Так пунктом 18 порядку «Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого Постановою кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року за номером 1127 передбачено, що у разі надходження відповідно до цього порядку відомостей з державного реєстру «Державного земельного кадастру» про відсутність в останньому відомостей про земельну ділянку, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення державного реєстру прав приймає рішення. Крім того статтею 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 7 Порядку заявник разом з заявою подає оригінал документів необхідних для відповідної реєстрації, оскільки позивач зазначених документів із зазначенням кадастрового номеру не мав та не надав документів щодо будинку йому було відмовлено у державній реєстрації. Судом досліджено технічний паспорт на будинок, складений 26 січня 2004 року інженером Мальковою Т.А. та виконаний техніком Кравченко В.А. , а також посвідчений начальником бюро технічної інвентаризації Бондарчук И.В. /а.с.118-124/. Згідно експлікації земельної ділянки об`єкт містить наступні будівлі: житловий будинок літера «А»; літня кухня, літера «Б»; комора, літера «В»; туалет, літера «Г»; господарський блок, літера Д»; сарай, літера «Є»; споруди №2; За документами 722,0 кв.м. Фактично 722.0 кв.м. Забудовано 187 кв.м. Експлікація плану будівлі: Перший поверх: Передпокій 6,4 кв.м. Ванна котельня 7,9 кв.м. Коридор 5,8 кв.м. Кухня 13,7 кв.м. Житлова кімната 28,5 кв.м. Всього по першому поверху 62.3 кв.м. Другий поверх: Хол 18,9 кв.м. Коридор 5,6 кв.м. Житлова кімната 14,1 кв.м. Житлова кімната 24,5 кв.м. Всього по другому поверху 63,1 кв.м. Всього по будинку (літера А) 125,4 кв.м. Характеристика приміщень: кількість житлових кімнат 3. загальна площа 125,4 кв.м., житлова 67,1 кв.м., допоміжна (підсобна) 58.3 кв.м. 10 грудня 2018 року центр надання адміністративних послуг ОМР (вул. Косовська, 2-Д. м. Одеса) надав позивачу «повідомлення про відмову в прийнятті документів», в якому зазначено, що відповідно до пункту 6.5. Регламенту центру надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 17.12.201З року за номером 4187-УІ адміністратор залишає без розгляду документи подані не в повному обсязі, якщо інший порядок не передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 1 статтею 8 закону України «Про адміністративні послуги» суб`єктом надання адміністративних послуг на кожну адміністративну послугу, яку він надає відповідно до закону затверджується інформаційна та технологічні картки. Позивачем було подано неповний пакет документів, а саме відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права влансості не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав й обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У п.8 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено про те, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину(п,3.1 інформаційного листа). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що на час смерті [PERSON] володів наступними об`єктами нерухомості: квартирою [ADDRESS] ; земельною ділянкою площею 0,0722 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] (колишня назва адреси: [ADDRESS] ). Законність володіння, користування й розпорядження вказаними об`єктами нерухомості спадкодавцем [PERSON] ніким не заперечувалась, стороною відповідача вказані обставини не спростовані. З матеріалів справи вбачається, що складнощі в оформленні спадкових прав позивача [PERSON] на зазначене майно виникли в зв`язку з відсутністю в Державному реєстрі речових прав актуальної адреси розташування квартири, а також відсутністю у позивача державного акту про право власності спадкодавця на земельну ділянку. Дослідивши надані стороною позивача матеріали та спадкову справу, заведену до майна померлого [PERSON] , суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] як єдиний спадкоємець, враховуючи відмову [PERSON] від права на обов`язкову частку у спадщині, правомірно звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved