Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просять суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , такою, яка втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивачі мотивував тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту про не проживання, складеного ТОВ «Місто для людей Кременчук» відповідачка у будинку не проживає з 2014 року . На даний час місце проживання відповідача йому невідомо. Реєстрація відповідачки в належній позивачу квартирі є перешкодою позивачу в користуванні власністю та викликає інші незручності , у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду із позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує є в повному обсязі та просить справу розглядати у його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, оскільки він був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив. Суд, вислухавши позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності , встановив наступне. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 05.05.1999 року, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] . В даній квартирі окрім позивача зареєстровані та проживали з 2002 року дружина [PERSON] та їх донька [PERSON] В 2015 році [PERSON] залишила сім*ю та вступила у фактичні відносини з іншим чоловіком. Рішенням суду від 12.06.2015р. шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Починаючи з 2015 року по теперішній час відповідач в квартирі не проживає.. Комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, кореспонденцію за даною адресою не отримує, і взагалі житловим приміщенням не користується. Добровільно з реєстрації місця проживання не знімається. Крім того, оскільки, за вищевказаною адресою відповідач зареєстрований, але фактично не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, порушує його права як власника квартири, який не може вільно розпоряджатися своїм майном. На даний час відповідач добровільно знятися з реєстрації місця проживання у будинку відмовляється, спірним житловим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин, відповідач добровільно припинив проживання у вказаній квартирі та на даний час фактично проживає за іншою адресою в м.Кременчуці. Зазначені обставини підтверджуються актом від 17.10.2019 року про не проживання відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 2014 року , складеним фахівцем ТОВ «Місто для людей» та підписаного сусідами. Тому прохав суд задовольнити позов та зняти з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, прохає суд позов задовольнити, проти прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про дату слухання справи був належним чином повідомлений. Третя особа в судове засідання не з*явилася по невідомій суду причині, про час слухання справи була належним чином повідомлена. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України. Визнавши подані представником позивача докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди, суд вважає за можливим проведення заочного розгляду справи. Суд, вислухавши позивача , вивчивши та проаналізувавши надані суду докази встановив наступне. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.1999 року, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] . В даній квартирі окрім позивача також зареєстровані з 2002 року та проживали -дружина [PERSON] та їх донька [PERSON] В 2015 році відповідачка [PERSON] залишила сім*ю та вступила у фактичні відносини з іншим чоловіком. Рішенням суду від 12.06.2015р. шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано. Починаючи з 2015 року по теперішній час відповідач в квартирі не проживає.. Комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, кореспонденцію за даною адресою не отримує, і взагалі житловим приміщенням не користується. Добровільно з реєстрації місця проживання не знімається, спірним житловим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин, сам відповідач добровільно припинив проживання у вказаній квартирі та на даний час фактично проживає за іншою адресою в м.Кременчуці. Конституція України у статті 3 декларує положення про те, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави". Дане положення - одна з фундаментальних основ конституційного ладу України. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч. І ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч,2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин; а також \\ старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 177 ЖК України передбачено, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку а під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач не вчиняє дій, щодо самостійного зняття з реєстрації проживання , а тому позивач вимушена звернутися до суду. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України. Доводячи суду обґрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом прийняття рішення про зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених у справі доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт, що відповідач не проживає в приміщенні більше шести місяців, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а спосіб захисту порушеного права цілком відповідає вимозі ст. 16 ЦК України. На даний момент відповідач не проживає в зазначеній квартирі, починаючи з квітня 2016 року, але добровільно знятися з реєстрації проживання не бажає, тобто своїми діями створює перешкоди позивачу в користуванні житлом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Outcome: approved