Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, ареєстрований між ним та відповідачем 29.04.1995 року у відділ реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної ради м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області (актовий запис №259 від 29.04.1995 року). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває у шлюбі з 29 квітня 1995 року. [INFO] у них народилась донька [PERSON], яка проживає разом з нами в одній квартирі. Аліменти сплачує позивач за рішенням суду з 2004 року. Їх подружні стосунки були припинені в 2004 році. Весь час вони продовжували проживати за одним місцем проживання. Протягом тринадцяти років вони з відповідачем не можуть знайти спільної мовиу вирішенні багатьох сімейних проблем. Кожен з них по-різному розуміє виконання ними їх подружніх прав та обов'язків. Між ними склалися напружені стосунки, що негативно впливає на їх психолого-емоційний стан і не дає їм можливості досягти згоди в їх подружніх стосунках. В 2016 році позивач вже звертався до суду з позовм про розірвання шлюбу, але на прохання відповідача та його згоди його позов було залишено без розгляду. За останній рік їх взаємовідносини не змінилися на краще. Вважає, що їх сім'я припинила своє існування протягом більше десяти років і відновити їх подружні стосунки не можливо, так як вони втратили розуміння один одного, почуття любові. Кожен з них живе окремим один від одного життям, не бачить сенсу у наданні часу для примирення. Зазначає. що між ними не має суперечки відносно розподілу спільного подружнього майна. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнала повністю, просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у суду матеріалів, згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. При вирішенні справи, суд враховує те, що кожна сторона має право розпоряджатись своїми процесуальними правами на власний розсуд, в тому числі і в частині визнання позову. При цьому, ч.1 ст.206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позовна будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заявіпо суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст.206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу, зареєстрованого віділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 квітня 1995 року, актовий запис за №259, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис за №208 від 05 квітня 2000 року (а.с.7). На теперішній час сторони спільного господарства не ведуть, дитина проживає з відповідачем та позивачем, ніхто з них не виявив бажання про збереження сім'ї. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до п.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права та інтереси їх дитини. Позивач в позовній заяві зазначає, що в 2016 році ним був поданий позов до [PERSON] до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про розірвання шлюбу та за його згоди залишений без розгляду. З цього суд дійшов висновку, що сторони намагались відновити сім'ю, тому фактичні шлюбні відносини були припинені станом на дату подання позовної заяви - 26 жовтня 2017 року по причині психологічного характеру, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. З цих підстав, враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачем позовних вимог, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, в якій зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч.1 ст.142 ЦПК України, в якій зазначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 320,00 гривень на користь позивача, та підлягають поверненню позивачу сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 320,00 гривень з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved