Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON], діючи в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області про вселення та визначення порядку користуванням будинком. В ході судового розгляду позовні вимоги ним були уточнені, та згідно уточнених позовних вимог просив суд, вселити його та його дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та його дружину [PERSON] до будинку за адресою: м.Підгородне вул. Кільченська будинок 58 Дніпропетровської області. Встановити наступний порядок користування будинком, а саме: передати в особисте користування кімнату 3 літ. А площею 20,1 кв. м., в загальне користування кухню 6 літ А, санвузел 7 літ. А, веранда І. Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні будинком за адресою: м. Підгородне вул. Кільченська будинок 58 Дніпропетровської області з господарськими будівлями та спорудами. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що він зареєстрований на законних підставах за згодою відповідача у будинку за адресою: м. Підгородне вул.Кільченська будинок 58 Дніпропетровської області, який належить відповідачу на праві приватної власності. Позивач та відповідач являються родичами, а саме сином та матірю. Також, за вищевказаною адресою зареєстровані його малолітні діти: [PERSON], [PERSON]. Він одружився 22 липня 2012 року з [PERSON]. На момент подання позову члени його родини не можуть потрапити до будинку тому, як відповідач відмовляється надати позивачам ключі від будинку, винесла їхні речі у сарай, де позивачі разом з малолітніми дітьми вимушені проживати. Іншого житла позивачі не мають. Його дружина [PERSON] не зареєстрована у вищевказаному будинку, але проживає разом з ним та дітьми. На його думку позивачі мають бажання, та право проживати разом однією сім'єю у спірному будинку. Під час сумісного проживання позивача з відповідачем між ними регулярно виникали побутові сварки, провоковані діями відповідача, тому він змушений звернутись до суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав. Крім того зазначив, що відповідач виселила його з дружиною та неповнолітніх онуків до прибудови, яка за станом зовсім не придатна до проживання. Він на законних підставах зареєстрований в домоволодінні та має намір проживати там разом з родиною. В ході судового розгляду відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом, згідно якого просила суд усунути їй перешкоди в користуванні домоволодінням, яке розташоване за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м.Підгородне вул. Кільченська будинок 58, та яке належить їй на праві особистої приватної власності та виселити [PERSON] з домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м.Підгородне вул.Кільченська будинок 58. В обґрунтуванні зустрічних позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння в цілому, розташоване за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м.Підгородне, вул. Кільченська, будинок 58, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 лютого 2010 року. Також їй належить на праві приватної власності земельна ділянка, на якій розташоване вказане домоволодіння. [PERSON] її рідний син, який зареєстрований та проживає в належному особисто їй домоволодінні. Права власності у вказаному домоволодінні [PERSON] не має. Позивач за первісним позовом не питав згоди відповідача за первісним позовом на вселення його дружини. Без її згоди, як власниці будинку [PERSON] самовільно вселилась в домоволодіння та разом з [PERSON] вони стали проживати в приміщенні літньої кухні. Оскільки [PERSON] вселилась без її згоди та дозволу, то вона заперечувала проти її реєстрації за вказаною адресою. Тому до теперішнього часу [PERSON] в належному позивачу домоволодінні не зареєстрована. Між нею та її сином з невісткою тривалий час існують неприязні стосунки, не має порозуміння. Постійно виникають конфлікти та сварки з побутових причин. Неодноразово вона зверталась до органу поліції щодо вчинення протиправних дій та ведення антигромадської поведінки з боку [PERSON] та [PERSON], а тому позивач змушена звернутись до суду з зустрічним позовом для захисту своїх прав. В судовому засіданні сторони підтримали свої позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дніпропетровської районної державної адміністрації в Дніпропетровській області просив розглядати без їх участі, поклавшись на розсуд суду. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не визнала позовні вимоги [PERSON] щодо її виселення, тому як вважає, що вона набула право на проживання за адресою: [INFO] разом зі своїм чоловіком та двома малолітніми дітьми, підтвердила у судовому засіданні, що між нею та позивачем за зустрічним позовом склалися неприязні стосунки. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що у задоволені первісних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Згідно із\~ст. 2 ЖК України, завданням житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого\~Конституцією України\~права громадян на житло. Як встановлено судом та вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 лютого 2010 року, виданого взамін свідоцтва про право власності від 09 грудня 1993 року, наявне в матеріалах справи (а.с.6), що відповідачу [PERSON] належить на праві власності будинок за адресою: Дніпропетровська область Дніпропетровський район м.\~Підгородне вул.\~Кільченська буд.\~№\~58. Разом з відповідачем у вищевказаному будинку зареєстрований позивач [PERSON] та його неповнолітні діти, що підтверджується довідкою виданою міським головою Підгородненської міської ради (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що право позивача та його неповнолітніх дітей щодо користування спірним жилим приміщенням в домоволодінні не порушені, оскільки вони фактично проживають та користуються приміщенням домоволодіння, на яке було отримано дозвіл для використання під житло, має побутові умови, фактично використовується як житло, що підтверджується актом складеним 10 січня 2017 року (а.с.44). Суд приходить до висновку, що [PERSON] не набула право користування, оскільки хоча і вселилась в якості дружини сина власниці, але вселилась без згоди власниці та проживає без погодження з нею, тому як позивач [PERSON] завжди була проти проживання відповідачки в будинку, та вона не є членом її сім'ї. Згідно до вимог ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають сумісно з ним в належному йому будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої домовленості про порядок користування цим приміщенням. Зі згоди власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Натомість, ніякої домовленості про порядок користування з відповідачем у [PERSON] не було. Ніякої згоди на вселення невістки вона не надавала. Тобто, вона вселилась та проживає в належному [PERSON] будинку без її згоди. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (до шлюбу Сегень) [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Ясенова, будинок 11, в порядку спадкування за законом. Загальна площа успадкованого будинку становить 61,2 кв.м. Тобто, [PERSON] має у власності частину житлового будинку, має місце проживання та реєстрації. Окрім того в матеріалах цивільної справи наявне рішення суду від 08 лютого 2016 року про стягнення аліментів з [PERSON]. [PERSON] вказувала місце свого проживання разом з дітьми м. Підгородне, вул. Жовтнева, 222. Також [PERSON] посилалась на те, що з [PERSON] з серпня 2015 року не проживає разом (а.с.80). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сім'ї і вправі розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Аналогічні вимоги передбачає ст. 383 ЦК України. Згідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має праве вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволення первісних позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, а відповідачем спростовано позовні вимоги. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що зустрічні позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Суд вбачає, що в травні 2014 року [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про виселення та зняття з реєстрації. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено (а.с. 82-83), а рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції змінено та доповнено абзацом про попередження [PERSON] про недопущення порушень правил співжиття в належному [PERSON] на праві власності будинку у подальшому з одночасним зазначенням про те, що при повторному порушенні правил співжиття, він може бути виселений із будинку без надання іншого житла (а.с.84-85). Глава 28 ЦК України\~визначає житло об'єктом права приватної власності. Відповідно до ч. 1ст. 319\~ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1ст. 321\~ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391\~ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок, частину будинку, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст. 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Втручання в право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що зустрічні вимоги є доведеними, оскільки позивач добровільно не надала згоду на реєстрацію і проживання у її будинку [PERSON] Також, позивачем надано суду докази, що відповідач чинить їй перешкоди у розпорядженні належним майном. Суд дійшов переконання, що позивачем та її представником надано належні та допустимі докази, про порушення діями відповідача [PERSON] права позивача, як власника. Отже, цивільні права позивача порушені, судового захисту потребують, тому зустрічні позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Судові витрати розподілити на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладено,

Outcome: approved