Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно, в позовній заяві вказавши, що з 2003 року відкрито володіє житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З того часу доглядає за вказаним майном, сплачує комунальні платежі, проводить в будинках поточний та капітальний ремонт. Власником зазначеного майна є [PERSON], який помер [INFO], його спадкоємцями є відповідачі. На сьогоднішній день позивач продовжує добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватись даним нерухомим майно в повному обсязі, доглядає за будинком та утримує його, постійно проводить поточний та капітальний ремонт, сплачує всі комунальні послуги. Сторони в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від позивача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Від позивача надійшла, в якій останній позов підтримав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON], які не з'явилися в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Справу розглянуто згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України у відсутності позивача, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити у повному обсязі. Розглянувши подані документи і матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником зазначеного житлового будинку являється [PERSON] (а.с.6-8). Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] відповідно до заповіту від 19.08.2005 року заповів усе належне йому майно [PERSON] та [PERSON] Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Як вбачається з Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] починаючи з 2003 року по теперішній час, оплачує рахунки за користування будинком, проводять в будинку капітальні та поточні ремонти, а отже тривало, добросовісно, відкрито та безперервно користується будинком з господарськими спорудами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved