Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

\~ \~ \~ \~позивач [PERSON] звернулася до Долинського районного суду Кропивницького району Кіровоградської області з позовом до відповідача Долинської міської ради Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай), в якому (позові) просила: - визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП ім. Калініна Лаврівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області розміром 5,4 га відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0192884 від 05.04.2000, виданого на ім`я [PERSON] . Крім того у позові зазначила, що судові витрати буде нести самостійно. Свої позовні\~вимоги позивач\~обґрунтовувала тим,\~що у\~період 1985-2000\~роки вона\~була членом\~КСП ім.\~Калініна та\~працювала дояркою\~на МТФ\~№ 1.\~У 1995\~році,\~при проведенні\~розпаювання землі\~вона,\~як член\~господарства,\~була включена\~під номером\~97\~до списку\~громадян,\~які одержали\~земельний пай\~у розмірі\~5,4\~га.\~На підставі\~рішення Долинської\~районної державної\~адміністрації від\~25.11.1996\~№ 624\~їй було\~видано Сертифікат\~на право\~на земельну\~частку (пай)\~серії КР\~№ 0192884\~від 05.04.2000.\~Зазначила,\~щона території Лаврівської сільради має земельну ділянку загальною площею 5,82 га. Однак, нею було втрачено сертифікат, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з метою відновити своє право на земельну частку (пай). Ухвалою від 26.04.2021 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом з постановленням здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~Копія зазначеної ухвали отримана представником відповідача - 19.05.2021, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи. \~ \~ \~ \~Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти задоволення позову. Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтовував тим, що позивачем не надано доказів, що їй видавався сертифікат на право на земельну частку (пай), а також доказів неможливості отримання його дубліката. Позивачеві при виході з колективного сільськогосподарського підприємства земельна ділянка не виділялась у натурі та державний акт не видався. На думку відповідача, позивачем обрано неправильний спосіб захисту права, оскільки йому слід ставити вимогу не про визнання права, а звертатися з позовом до Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Калініна» або його правонаступників з вимогою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта. Відповідач також вважає, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки не порушував прав та законних інтересів позивача. Також зазначив про необхідність застосування строків позовної давності до позовних вимог. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій остання заперечували проти доводів відповідача наведених у відзиві на позовну заяву. Свої заперечення позивач обґрунтовувала тим, що сертифікат нею втрачено у 2020 році і він є документом суворої звітності та видається в одному примірнику. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено видачу дубліката сертифіката. Стверджувала, що з 2000 року самостійно обробляє земельну ділянку та збирає врожаї. Маючи на руках сертифікат позивач вважала, що виготовити державний акт зможе в будь-який момент, тому не вважала, що порушені її права. Також заперечувала доводи відповідача про те, що він є неналежним, а також те, що нею пропущено строк позовної давності. Стверджує, що сертифікат є дійсним до отримання державного акта, а для його отримання будь-яких строків не встановлено. Від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти доводів позивача. Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що позивач звертався у 2015 році до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) з підстав втрати сертифіката. На думку відповідача позивач зазначає неправду, оскільки нею ніколи не отримувався сертифікат. Вказав на те, що не можна брати до уваги зміст газети «Народне слово» від 10.06.2021 про публікацію оголошення про втрату сертифіката, оскільки цей доказ виготовлено після подання позову до суду. Ухвалою від 27.07.2021 за клопотанням відповідача для огляду у судовому засіданні витребувано матеріали справи № 388/1565/15 та оригінал Журналу реєстрації сертифікатів, а також витребувано копії Державного акта на право колективної власності на землю, схеми поділу землі, актів приймання-передачі землі. Витребувані судом документи отримані 10.08.2021. Позивач звернулась до суду із заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач,\~який про\~дату,\~час і\~місце розгляду\~справи,\~був повідомлений\~належним чином,\~що підтверджується підписом представника відповідача від 03.11.2021 у розписці про отримання повідомлення про виклик до суду, - участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, про причини його неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання від відповідача до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, - суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у суду матеріалів справи. Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи процесуальні заяви сторін у справі, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Згідно із записами у трудовій книжці серія [NUMBER] , виданій на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання 01.10.1985 була прийнята у члени колгоспу ім. Калініна Долинського району Кіровоградської області і направлена працювати дояркою на МТФ № 1, де працювала до 03.03.2000. За даними листа відділу у Долинському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 19.10.2020 за вих. № 433/11-20 згідно з Книгою записів реєстрації державних актів на право колективної власності на землю станом на 29.12.2012 значиться Державний акт на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна серії КР № 000005, зареєстрованого за № 5 від 04.09.1995 на території Лаврівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Відповідно до списку громадян по КСП ім. Калініна с. Лаврівка, які одержали земельний пай в розмірі 5,4 га. [PERSON] (за списком № 97) одержала право на земельну частку (пай) у розмірі 5,4 га. Крім того, відповідно до довідки Лаврівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 29.10.2020 за № 10/02-30 на території Лаврівської сільської ради [PERSON] дійсно має земельну ділянку (пай) загальною площею - 5,8200 га. Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна серії КР № 000005, зареєстрованого за № 5 від 04.09.1995 Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Калініна, що знаходиться на території Лаврівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області передано у колективну власність 2008,6 га землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з даними Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Долинською районною державною адміністрацією на території Лаврівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та на підставі рішення Долинської районної державної адміністрації від 25.11.1996 \~ \~ \~ \~ № 624 [PERSON] видано на руки Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0192884 від 05.04.2000, про що свідчить запис у вищевказаній Книзі № 221 від 05.04.2000 та особистий підпис. Отже,\~встановлено,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~як член\~колективного сільськогосподарського\~підприємства ім.\~Калінінаотримала право на земельну частку (пай) у розмірі 5,4 га на території Лаврівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, у зв`язку з чим їй було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0192884 від 05.04.2000, який останньою було втрачено. Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 04.12.2020 за вих. № 16-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» наказано передати Долинській міській раді Долинського району Кіровоградської області у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 5602,6303 га, які розташовані на територіях Долинської міської ради, Молодіжненської селищної ради та Берегівської, Богданівської, Лаврівської, Маловоднянської, Новогригорівської Першої, Новогригорівської Другої, Новоолександрівської, Олександрійської, Першотравневої, Суходільеької сільських рад Долинського району Кіроградської області, що увійшли до складу Долинської міської ради Долинського району Кіроградської області згідно з додатку. Актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 07.12.2020, за підписами начальника Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області та Голови Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області зазначені земельні ділянки прийнято у комунальну власність. Відповідно до положень ст. 13, ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Положеннями ч. 9 ст. 5 ЗК України (у редакції від 22.06.1993) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з умовами ч. 1 ст. 22 ЗК України (у редакції від 22.06.1993) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Відповідно до положень п. 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі. За своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Положеннями п. 2, п. 5, п. 6 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначаються Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно з вимогами ст. 22, ст. 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993) та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Отже, моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. При цьому слід відмітити, що сертифікат на право на земельну частку (пай) за своєю суттю має не зовсім правовстановлююче, а більш правопосвідчуюче значення. Такий висновок випливає з позиції законодавця, закладеній у норми ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», згідно якої сертифікат на право на земельну частку (пай) є лише основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), і документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, [PERSON] за положеннями Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» має право на земельну частку (пай) земель колективного сільськогосподарського підприємство «ім. Калініна» Лаврівської сільської ради, і таке право нею набуто у зв`язку із роботою на цьому підприємстві та її членстві у ньому на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 3 Порядку організації робіт та методика розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02 2004 № 122 (далі Порядок) У разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про: внесення змін до проекту розробником документації із землеустрою з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною, міською радою рішення щодо внесення змін до проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. У абз. 10 п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003, Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 № 2498-VIII Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» доповнено ст. 14-1, що визначає особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) і якою повноваження щодо організації розподілу земель, що залишилися у колективній власності, залишені лише за сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані. За ч. 14 ст. 14-1 Закону до державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності, сільська, селищна, міська рада може надати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди землі колективної власності, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору оренди до дня збирання врожаю. Положеннями п. 21 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України визначено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Зміст зазначених положень свідчить, що тепер саме міська рада є розпорядником землями та використовує землі, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). До державної реєстрації права власності на земельні ділянки, що залишилися у колективній власності міська рада навіть може надавати такі земельні ділянки в оренду на строк до державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки. Судом встановлено, що [PERSON] на території Лаврівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області має земельну частку (пай) загальною площею 5,82 га, що підтверджується довідкою цієї ж ради від 29.10.2020 № 10/02-30. Це свідчить, що позивачеві раніше було розподілено земельну ділянку із земель колективної власності як члену колективного сільськогосподарського підприємства та особі, яка має право на земельну частку (пай) із земель такого підприємства, однак нею не було здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку у встановленому порядку. Також встановлено, що позивачеві раніше видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) члена Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Калініна» Лаврівської сільської ради. Цей сертифікат є основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай). Тепер цей сертифікат втрачено. За цього позивач не може підтвердити своє право, а тому звернувся до відповідача з цим позовом. Визначений ним відповідач є належним. Будь-яких правил, що встановлюють порядок видачі дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства державою не встановлено, а тому таке право ним не може бути у визначений спосіб реалізоване. [PERSON] у засобах масової інформації повідомила про втрату нею сертифіката. При цьому, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що суд не може брати до уваги публікацію в засобах масової інформації про втрату позивачем правовстановлюючого документа, оскільки така публікація здійснена після відкриття провадження у справі. Так, [PERSON] надаючи зміст газети зазначив, що публікацію цим друкованим засобом масової інформації надруковано лише 10.06.2021, про що також свідчить зміст газети, а відтак раніше подати цей доказ вона не могла. Також є необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачем пропущено позовну давність. За змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу ч. 1 ст. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів про те, що раніше Лаврівська сільська рада Долинського району Кіровоградської області не визнавала право [PERSON] на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства, а тому у позивача не виникало право на позов, відповідно строк позовної давності не починався. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 716-р від 12.06.2020, відповідно до абз. 1 п. 7-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Кіровоградської області згідно з додатком, зокрема с. Лаврівка входить до складу адміністративного центру територіальної громади м. Долинська. Постановою Верховної Ради України № 807-IX від 17.07.2020 «Про утворення та ліквідацію районів», утворено, зокрема у Кіровоградській області Кропивницький район (з адміністративним центром у місті Кропивницький) у складі територій, зокрема, Долинської міської ради. Положеннями п. 6.1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до прийняття закону про адміністративно-територіальний устрій України закінчення повноважень сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів, а також реорганізація сільських, селищних, міських рад, їхніх виконавчих органів як юридичних осіб у зв`язку із змінами в адміністративно-територіальному устрої України здійснюються з урахуванням таких положень: у день набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною територіальною громадою, територія якої затверджена Кабінетом Міністрів України (далі - сформована територіальна громада), припиняються повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, обраних територіальними громадами, територія яких включена до території сформованої територіальної громади (далі - розформовані територіальні громади); після припинення повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами (далі - ради, що припиняються), їхні виконавчі комітети продовжують здійснювати свої повноваження до затвердження сільською, селищною, міською радою, обраною сформованою територіальною громадою (далі - новообрана рада), персонального складу її виконавчого комітету. Протягом зазначеного строку сільський, селищний, міський голова, обраний сформованою територіальною громадою, очолює такі виконавчі комітети та входить до їх персонального складу; сформована територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади з урахуванням особливостей, визначених підпунктами 5 і 6 цього пункту. Рішенням Долинської міської ради № 1 від 27.11.2020, визнано повноваження депутатів Долинської міської ради восьмого скликання з 27 листопада 2020 року. Отже, у день набуття повноважень Долинською міською радою, припинилися повноваження Лаврівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, територія якої включена до території сформованої територіальної громади. З огляду на це, оскільки саме зараз Долинська міська рада не визнає право позивача на земельну частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства, про що свідчить зміст поданих заяв по суті, відповідно строк позовної давності позивачем не пропущено. Відповідач у змісті заперечень на відповідь на відзив зазначає, що позивач у 2015 році звертався до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) у зв`язку із втратою сертифіката, а тому саме у цьому році дізнався про втрату правовстановлюючого документа, відповідно є підстави для застосування позовної давності. Суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на таке. Ці доводи зовсім не спростовують того, коли саме у позивача виникло право на позов до цього відповідача. Дійсно у 2015 році у справі № 388/1565/15-ц позивач ініціював позов про визнання права на земельну частку (пай). Долинська міська рада чи Лаврівська сільська рада не були стороною того спору. Спір по суті розглянутий також не був, оскільки позов був залишений без розгляду. Окрім цього, матеріали цієї справи не містять доказів, що той спір пред`являвся з підстав втрати позивачем правовстановлюючого документа. За таких встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання права на земельну частку (пай) є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Ухвалюючи дане судове рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені та/чи зазначені ними у процесуальних заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального та процесуального права, а тому такі доводи не вимагають детальної відповіді або спростування. Питання розподілу судових витрат у частині сплати судового збору слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує значення справи для сторін, а тому, враховуючи у даному випадку, значення справи для позивача та з урахуванням зазначення позивачем у позові про самостійне ним понесення судових витрат, не пред`явлення останньою вимоги про стягнення витрат, понесених по сплаті судового збору, - суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 908,00 грн., слід вважати фактично понесеними позивачем.

Outcome: approved