Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 05 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарськогоміського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 154, був зареєстровано шлюб між ним та відповідачем. У шлюбі з відповідачкою [INFO] у сторін по справі народився син - [PERSON] . Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.11.2018 року шлюб між сторонами розірваний. У період шлюбу він з відповідачкою придбали наступне майно: житловий будинок з земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що вказане майно є спільно нажитим майном подружжя та просить поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності між ним та [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та визнання позовних вимог. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 05 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 154 (а.с.9). Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Мар`їнського району Донецької області 07 липня 2014 року (а.с. 11). Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 21.11.2018 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 10). Згідно договору купівлі-продажу серії [NUMBER] від 11 березня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Бурш Л.І. Вугледарської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 251, [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок загальною площею 65,00 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно договору купівлі-продажу серії [NUMBER] від 11 березня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Бурш Л.І. Вугледарської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 252, [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1380 га в межах згідно з планом, що розташована в [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] (а.с.13). В судовому засіданні встановлено, що під час шлюбу сторонами було придбано житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивач з 02.11.2010 року по теперішній час працює у ДП «Шахта ім. М.С. Сургая» на посаді електрослюсар підземний (а.с. 19). Згідно звіту про оцінку земельної ділянки № 129-06, ринкова вартість земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER] ), площею 0,1380 га, за адресою: [ADDRESS] станом на 24.06.2017 року становить 19320,00 грн. (а. с. 22-25). Згідно звіту про оцінку майна № 130-06, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 65,0 кв.м, житлова площа 34,6 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] станом на 24.06.2017 року становить 55893,00 грн. (а. с. 27-29). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно роз`яснень п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім"ї. За наведених вище обставин суд приходить до висновку про те, що житловий будинок та земельна ділянка є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були придбані в період перебування сторін по справі у шлюбі. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Позивач [PERSON] питання про стягнення судових витрат з відповідача не ставить. На підставі викладеного і

Outcome: approved