Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 22.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11374614000. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 53896,43 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11371641000 сторони дійшли згоди, що Банк зобовязується надавати Банку кредит у валютах, вказаних в цій додатковій угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленої в базовій валюті, що дорівнює 741086,96 грн. 96 коп. у порядку і на умовах, зазначених у Договорі та Додатковій угоді. В дату укладення Додаткової угоди позичальнику надано транш в розмірі 370543,48 грн. 48 коп. в межах ліміту кредитної лінії. Відповідно до п. 6 Додаткової угоди № 2 сторони домовились, що за використання кредитних коштів за договором з 02.06.2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних, з 02 червня 2012 року встановлюється процентна ставка в розмірі 16% річних. З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором Банком було укладено: договір іпотеки від 22.07.2008 року з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 5887, в реєстрі заборон за № 5888, за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: однокімнатна квартира загальною площею 29,4 кв. м., що знаходиться за адресою: Донецька область, вул. Туполєва, 22/ 50 та є власністю іпотекодавця на підставі Договору купівлі - продажу квартири, укладеного 22.07.2008 року та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3055088. Станом на 21.09.2015 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 358386,64 грн., яка складається з 302180,63 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 56206,01 грн.- заборгованість по відсоткам. Позивач просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] з обмеженою відповідальністю « Фінансова Компанія « Довіра та гарантія» в розмірі 358386,64 грн., з яких 302180,63 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 56206,01 грн. - заборгованість по відсоткам), звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, загальною площею 29,4 кв. м., що знаходиться за адресою: Донецька область, вулиця Туполєва, 22/50, та є власністю [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом 22.07.2008 року в Державному реєстрі правочинів за № 3035088, про що надано відповідний витяг за № 6266162, шляхом надання [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною 306937 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, просив справу слухати без участі представника. Відповідач в судове засідання не з»явився,про день і час слухання справи повідомлялись належним чином,інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет . Суд на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення по справі, оскільки відповідачі не повідомили про причини своєї неявки, а представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що 22.07.2008 року між позивачем [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11374614000, відповідно№ 11374614000, відповідно до п. 1.1 якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 53896,43 доларів США, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит. ( а.с. 4). Відповідно до п. 21. Договору виконання зобов»язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином: заставою нерухомості, а саме: житлова квартира, що складається з однієї кімнати загальною площею 29,30 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Туполєва, 22/50, та є власністю [PERSON]; порука [PERSON] ( а. с. 5). 02.06.2011 року між позивачем [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про збільшення суми кредиту за кредитним договором, видачу нових траншів в гривні ( а.с. 16), згідно якого в день укладення договору банк надав позичальнику транш в національній валюті в розмірі 370543,48 грн. ( а.с. 16-17). Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2 до Договору про надання споживчого кредиту № 11371641000 сторони дійшли згоди, що Банк зобовязується надавати Банку кредит у валютах, вказаних в цій додатковій угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленої в базовій валюті, що дорівнює 741086,96 грн. 96 коп. у порядку і на умовах, зазначених у Договорі та Додатковій угоді.( а. с. 16). Відповідно до п. 6 Додаткової угоди № 2 сторони домовились, що за використання кредитних коштів за договором з 02.06.2011 року встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних, з 02 червня 2012 року встановлюється процентна ставка в розмірі 16% річних. ( а. с. 16). З метою забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором Банком було укладено: договір іпотеки від 22.07.2008 року з [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого за № 5887, в реєстрі заборон за № 5888, за умовами якого відповідач передав в іпотеку наступне нерухоме майно: однокімнатна квартира загальною площею 29,4 кв. м., що знаходиться за адресою: Донецька область, вул. Туполєва, 22/ 50 та є власністю іпотекодавця на підставі Договору купівлі - продажу квартири, укладеного 22.07.2008 року та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 3055088. ( а. с. 32). Загальна ринкова вартість предмету іпотеки, згідно звіту субєкта оціночної діяльності становить 306937 грн. ( а. с. 32). Станом на 21.09.2015 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 358386,64 грн., яка складається з 302180,63 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 56206,01 грн. - заборгованість по відсоткам. ( а. с. 29-31, 39, 42-43). 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11374614000 від 22.07.2008 року, укладеним між «Укрсиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 29.09.2015 року між позивачем та АТ «Укрсиббанк» укладено Договір про відступлення права вимоги № 2 за Договором іпотеки до Договору Факторингу № 27 від 21.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованим за № 5065, яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 22.07.2008 року ( а. с. 40). Відповідно до п. 4.1 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: - рішення суду; - виконавчого напису нотаріуса; - позасудового врегулювання у відповідності до умов цього Договору та Закону України « Про іпотеку». Відповідно до п. 5.2 Іпотечного Договору позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: 5.2.1 Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог. 5.2.2 Отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України « Про іпотеку». 5.3 Позасудове врегулювання може бути застосоване сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до законодавства України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.ст.\~ ст. 526,527,530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. \~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~ За змістом ст.ст. 610,612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом. Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є [PERSON] України «Про іпотеку». \~\~ За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України « Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. При настанні вказаних обставин іпотекою держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Проте,невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов»язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Заперечень з цього приводу з боку відповідачів не надійшло, хоча останній повідомлений про день і час слухання справи належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя\~статті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням\~ст. 124 Конституції України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який визначається законом чи договором. Відповідно до положень ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором не погашена.( а. с. а. с. 29-31, 39, 42-43). Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульовано ст. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Зокрема,\~\~ відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» \~ в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст. ст. 38,39 Закону, так і позасудове врегулювання-ст.ст. 36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками. Проте, в Іпотечному договорі , укладеному між позивачем та банком, зазначено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю; позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, враховуючи норми Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», умови іпотечного договору ту обставину, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території, суд вважає, що звернення позивача за порушенням своїх прав до суду минаючи позасудовий розгляд справи, є , в даному випадку, правомірним та таким, що узгоджується з вищезазначеними правовими нормами права. 07 червня 2014 року набув чинності [PERSON] України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України « Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України « Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ( обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки( застави) в разі невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди). [PERSON] України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а не відмовляти в позові. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Разом ц тим, суд зазначає, що\~\~ згідно із частиною шостою ст. 38 Закону України « Про іпотеку» \~ ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні,\~\~не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи з змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону \~ встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою\~статті 38 цього Закону . Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6 - 1120цс15 та постанові № 6-82 від 30.11.2016 року, № 6-2839 цс16 від 21.12.2016 року, які відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковими для усіх судів України. Отже, в даному випадку, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті\~38, статті\~39 Закону України "Про іпотеку"\~та положенням пункту 4 частини першої\~статті 215 ЦПК України\~й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки в грошовому вираженні для його подальшої реалізації. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції протягом терміну дії цього Закону \~щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах)\~Закону України «Про іпотеку». Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м. Донецьк. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Тому, у звязку із тим, що об»єкт нерухомості- квартира, що є\~предметом іпотеки знаходиться в населеному пункті, на території якого здійснюється антитерористична операція, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на період дії цієї норми.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості , яка виникла у відповідача. перед позивачем, з урахуванням норм Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо зупинення виконання рішення суду на час дії Закону. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати судовий збір в розмірі 5375,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved