Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, вякому просить суд визнати за нею право власності на комплекс будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , вартістю 129 972,00 гривень, за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивує, тим що 11 травня 2009 року нею було придбано у Спілки по розпаюванню майна СВК «Злагода» с. Яворівка Піщанського району Вінницької області цілісний майновий комплекс ремонтної майстерні в с. Яворівка, розташованої за адресою: [ADDRESS] , балансовою вартістю 559 600,00 грн. за ціною 100 000,00 грн. Між нею та головою Спілки було укладено акт приймання- передачі майна та протокол погодження ціни. Їй було передано технічний паспорт на нежитлову будівлю, а нею сплачені зазначені кошти. Весь час після придбання майнового комплексу вона правомірно і відкрито ним користується, здійснює його поточні ремонти, про те на часі його реконструкція. Згідно зі ст. 225 ЦК, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Позивач зазначає, що на даний час вона має намір зареєструвати речове право на будинок в порядку, встановленому ч. 2 гл. 2 «Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 та ст.ст. 4, 18, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.11.2013 р. № 868. Для отримання відповідних дозволів та погоджень на реконструкцію однієї із споруд в житловий будинок необхідною умовою є реєстрація права власності. Єдиним способом захистити свої права позивач вважає звернення до суду з позовом про визнання права власності на вказаний комплекс будівель і споруд за набувальною давністю, відповідно ст. 344 Цивільного кодексу України. Позивач зазначає, що нею було замовлено, оплачено та отримано технічний паспорт на комплекс будівель і споруд та відповідна оцінка. Про те, зверненню до реєстраційної служби перешкоджає намагання використовувати вказаний майновий комплекс відповідачем [PERSON] , який стверджує, що ним придбано вказаний майновий комплекс за договором купівлі-продажу за рахунок придбаних майнових часток членів СВК «Злагода» с. Яворівка. Він перешкоджає проведенню відповідних замірів земельної ділянки, необхідних для виготовлення технічної документації щодо відновлення/встановлення меж земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру, що є необхідною передумовою реєстрації речового права на нерухоме майно. Позивач вважає, що він добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися ним протягом дес`яти років, а тому може набути право власності на це майно за набувальною давністю. В підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Близнюк В. В. не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи провести без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою в підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю не нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд враховував, зокрема, таке: володіння є добросовісним, так як особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати, про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред 'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Оскільки позивач вважав, що передавши гроші за нерухоме майно набуває у його власність та протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє вказаним нерухомим майном, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , доглядає за ним, відкрито володіє ним більше десяти років, не приховуючи цей факт, у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на будинок за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved