Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з цим позовом, в якому просила стягнути аліменти з відповідача [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 30% з усіх видів його заробітку до повноліття дитини. Свій позов аргументувала тим, що 17 квітня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі у виконкомі Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області, актовий запис № 17, від цього шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON] [INFO], батьком якого записаний відповідач, та який проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Після нетривалого часу спільного проживання, а особливо після народження сина, в сім'ї розпочались непорозуміння з вини відповідача, який повністю ухилявся від участі у вирішенні сімейних питань, заробітну плату в сімейний бюджет не вносив, витрачав на свій розсуд. Жодних коштів на утримання сина відповідач не надає. Відповідач працює офіційно та щомісяця отримує доходи, а тому він має можливість та зобов'язаний утримувати сина до досягнення ним повноліття. Інших утриманців він немає, стягнення по виконавчим документам з відповідача не проводяться. Позивач в судове засідання не з'явилась надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розгляд справи провести у її відсутність. Відповідач надав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути у його відсутність, додав довідку про доходи. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно з ч. 3 ст. 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 7 Закону "Про Державний бюджет України на 2014 рік" у 2014 році встановлюються розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 років в сумі 1286 гривень на місяць. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 17.04.2001 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження (а.с.4); в шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого записаний відповідач (а.с.5), який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні (а.с.6). Позивач працює в ТОВ Олеріт, де за останніх 6 місяців отримав заробітну плату в розмірі 7,440 грн. (а.с.21). Згідно поданої заяви відповідач погодився платити аліменти на неповнолітнього сина в розмірі 30% від усіх своїх доходів, що визначається в частці як 1/3. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Судові витрати слід стягнути з відповідача у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved