Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] передчасно помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі і на квартиру [ADDRESS] , яку вони купували для себе. Їй стало відомо, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась дочка чоловіка [PERSON] . Після цього позивач з метою захисту своїх прав звернулася до суду з позовом встановлення факту проживання із [PERSON] однією сім`єю та визнання квартири спільною сумісною власністю. Вказує, що з чоловіком [PERSON] познайомилась в 2006 році в м. Актау Республіки Казахстан, де разом працювали на підприємстві «КазАзот». З 22 квітня 2009 року почали проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Шлюб не могли зареєструвати через те, що чоловік перебував у зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] , який розірвано 27.10.2011 року. Зазначає, що 10.11.2011 року за їх спільним рішенням та за спільні кошти позивач разом із [PERSON] оформили у нотаріуса договір купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] . На той час у позивача були заощадження 18 тисяч доларів США, а також вона переслала [PERSON] кошти в розмірі 5100.00 дол. США. 04.10.2011 року частину коштів привезли разом з [PERSON] в Україну, а частина суми була на рахунку в банку ВТБ. 14.11.2011 року позивач (на той час прізвище [PERSON] ) та [PERSON] здійснили обряд вінчання в с. Морочне в Україні. 15.02.2012 року в м. Актау Мангістауської області республіки Казахстан [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Позивач просить суд встановити, що під час спільного проживання із [PERSON] 10.11.2011 року до офіційної реєстрації шлюбу 15.02.2012 року вони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] , яка була оформлена на чоловіка, і була їх спільною сумісною власністю, в якій їй належить Ѕ частки. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили позов задовільнити. Щодо заяви про застосування строку позовної давності просили відмовити в її задоволенні з підстав, що позивач проживала і на даний час користується майном, і строк позовної давності розпочався з моменту оформлення спадщини. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що [PERSON] купив квартиру до реєстрації шлюбу з позивачкою (15.02.2012 року), а тому її не можна визнати об`єктом спільної сумісної власності. Також представник відповідача підтримав подане письмове клопотання про те, якщо суд прийде до висновків про задоволення позову, то у відповідності до вимог ч.ч.3. 4 ст. 267 ЦК України просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, покази свідків, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 27 жовтня 2011 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . В даному рішенні зазначено, що позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги про розірвання шлюбу, вказав, що примирення між сторонами не відбулось, він фактично створив нову сім`ю. Рішення суду набрало законної сили. 10 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , вартістю 55588.00 гривень, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Тимощук О.М., номер реєстру 2043. 14 листопада 2011 року у Свято-Параскевській церкві с. Морочне в Україні було здійснено обряд вінчання [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується долученою копією Свідоцтва вінчання. 15 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] в м. Актау Мангістауської області республіки Казахстан зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом номер запису 50-239-12-0000175. Згідно відомостей будинкової книги, [PERSON] тимчасово зареєстрована в квартирі [ADDRESS] до 24.07.2013 року, після цього згідно відомостей адресної картки зареєстрована в квартирі по даний час. Посвідка на постійне місце проживання в Україні гр.Казахстану [PERSON] видана 03 липня 2015 року, серія [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом по смерть Серії [NUMBER] року. Із спадкової справи №16/2019 убачається, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулася дружина [PERSON] , дочка [PERSON] . Син [PERSON] подав нотаріусу заяву про те, що він відмовляється від спадщини батька на користь його рідної сестри і дочки померлого [PERSON] . Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Суд встановив, що померлий [PERSON] у період з 2002 року по 2012 рік, а позивач [PERSON] з 2006 по 2012 рік працювали в республіці Казахстан на підприємстві - «КазАзот», ці обставини підтверджені відомостями з трудової книжки, показаннями свідків, не заперечувалися сторонами. Допитана як свідок позивач [PERSON] суду показала, що з чоловіком [PERSON] познайомилась в 2006 році в м. Актау Республіки Казахстан, де разом працювали на підприємстві «КазАзот». З 22 квітня 2009 року вони почали проживати однією сім`єю, знімали квартиру, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Вказала, що на купівлю квартири в м. Рівне в неї були власні кошти депозит в банку. Квартиру купували для себе за спільні кошти. Частину вона переказом переслала [PERSON] у вересні та жовтні 2011 року, а частину особисто перевезла в Україну на початку листопада 2011 року. Квартиру оформили на чоловіка [PERSON] тому що в неї на той час не було посвідки на постійне проживання в Україні. Через декілька днів після купівлі квартири вони вінчались. В лютому 2012 році в республіці Казахстан в м. Актау зареєстрували шлюб та переїхали в м. Рівне де спільно проживали в придбаній квартирі. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні суду показали, що вони працювали разом з [PERSON] та [PERSON] на підприємстві в м. Актау Республіки Казахстан, підтвердили факт їхнього спільного проживання з 2009 року. Вказали, що вони як сім`я знімали квартиру, запрошували до себе в гості на свята. Квартиру в Рівному купили за спільні кошти. На той час позивач мала власні кошти від частки квартири від першого шлюбу, виплатив їх колишній чоловік. Вказали, що [PERSON] у період відрядження в Казахстані частину коштів переводив в Україну для потреб сім`ї від першого шлюбу. Із досліджених в судовому засіданні договору банківського вкладу укладеного в м. Актау від 11 липня 2011 року убачається, що в банку «CENTERCREDIT" на рахунку [PERSON] як вкладника коштів було 18000.00 доларів США. Внесення коштів підтверджено ордером та чеком до ордеру (а.с.13). 27 вересня 2011 року та 01 жовтня 2011 року [PERSON] експрес переводом «БИСТРАЯ ПОШТА» переслала [PERSON] відповідно до інформації банку 2000.00 доларів США та 3000.00 доларів США (а.с 14. 15 ). Отже, [PERSON] на час придбання спірної квартири мала власні кошти, частину яких переказала [PERSON] ще до оформлення договору - купівлі квартири. Ці обставини вказують про їх спільний внесок на придбання квартири, і тому суд приходить до висновку, що квартира квартира [ADDRESS] є обєктом спільної сумісної власності померлого [PERSON] та позивача [PERSON] . Як показали свідки сторони відповідача [PERSON] , [PERSON] , що перебуваючи на роботі в республіці Казахстан [PERSON] періодично висилав сім`ї кошти від 700 до 1200 доларів США. Два рази на рік приїжджав додому. В травні 2011 року приїжджав останній раз, після того із сім`єю не проживав. Про іншу жінку з якою проживав у Казахстані не розповідав. Після розлучення між батьками був спір про майно. Обставини про те, що [PERSON] створив нову сім`ю вказані в рішенні від 27.10.2011 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи те, що підставою припинення шлюбних відносин було рішення суду про розірвання шлюбу від 27 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , яке набрало законної сили 07 листопада 2011 року, суд приходить до висновку встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] із [PERSON] , [INFO] , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 07 листопада 2011 року по день реєстрації шлюбу 15.02.2012 року. Щодо Договору вкладу від 24 липня 2008 року [PERSON] на суму 9856.02 доларів США в банку «CENTERCREDIT" в м. Актау республіка Казахстан суд зазначає, що цей вклад був оформлений в період першого шлюбу, після розірвання якого був спір про майно. Належних та допустимих доказів, що [PERSON] мав власні кошти на придбання квартири сторона відповідача не надала. Стосовно застосування до даних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, заявленої стороною відповідача, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Проте, як вбачається із матеріалів справи, про порушення свого права позивачу стало відомо після смерті [PERSON] , оскільки із заявою про прийняття спадщини звернулась його дочка [PERSON] . За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved