Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У червні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом з матір»ю [PERSON]. Свої вимоги, аргументує тим, що з 04.08.2001 року по 22.11.2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мають двох синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з батьком. Відповідач категорично заперечує щодо проживання дітей з нею та чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми та налаштовує їх проти неї. Атмосфера, створена відповідачем за місцем проживання дітей є несприятливою для дітей. Діти постійно перебувають під психологічним тиском колишнього чоловіка, який залякує та погрожує фізичними розправами з рідними, якщо діти будуть спілкуватися з нею. Раніше [PERSON] не брав активної участі у вихованні та розвитку дітей та не приділяв їм уваги. Співмешканка відповідача випихала старшого сина [PERSON] з квартири, що негативно впливає на нервову систему дітей. Менший син часто почав хворіти і залишається без нагляду. В даний час вона має всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку дітей, має достатній заробіток для їх забезпечення. Діти також виявляють бажання проживати разом з нею, але відповідач не погоджується з цим та усіляко перешкоджає. Оскільки добровільно спір вирішити неможливо, тому позивачка звернулась до суду з відповідним позовом. 02 липня 2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що діти залишилися проживати за зареєстрованим місцем їх проживання за адресою: [ADDRESS], де він забезпечив їм всі належні умови проживання, виховання та навчання. В кінці травня 2017 року позивачка припинила з ним спільне проживання . Він намагався з метою збереження сім»ї відновити сімейні відносини, але остання категорично відмовилась від цього. На момент припинення сімейних відносин з позивачем , діти виявили бажання проживати з ним. Він ніколи не забороняв позивачу спілкуватися з дітьми і не створював жодних перешкод у спілкуванні. Позивач вільно приходила до школи та дошкільного навчального закладу і регулярно спілкувалася з дітьми. З травня 2017 року позивач мала всі можливості забрати дітей зі школи чи дитячого садочка для проживання з нею, але діти такого бажання не виявили. За період проживання дітей з ним, він повністю забезпечив належні умови проживання , навчання та розвитку дітей. Він регулярно забезпечує відпочинок та оздоровлення дітей. Постійно слідкує за їх станом здоров»я . З листопада 2017 року по лютий 2018 року він займався лікуванням свого сина [PERSON], якому було зроблено операцію. Натомість, позивач відмовила в наданні дозволу на поїздку дітей на відпочинок за кордон. Матеріально він повністю забезпечує своїх дітей і жодної допомоги від позивача на їх утримання не отримує. За весь період проживання дітей разом з ним, діти не виявили бажання проживати разом з позивачем. Оскільки, проживання дітей разом з ним відповідає інтересам дітей, то він і просить в задоволенні позову відмовити (а.с.48-55). 12 липня 2018 року позивач надала відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якій зазначає, що відповідач в своєму відзиві вказує недостовірні дані про те, що нею особисто було створено належні умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS], оскільки такі умови для дітей також створювала і вона, адже дана квартира належить їй та відповідачу в рівних частинах відповідно договору купівлі-продажу та в якій вона також зареєстрована на даний час. Також зазначає, що діти потребують материнської любові та опіки. Вона має змогу все це їм надати та матеріально забезпечувати дітей, опікуватись їх розвитком, здоров»ям та навчанням, але відповідач протиправно позбавляє її такої можливості. Висновок Прилуцького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді від 20.06.2018 року є необ»єктивним, оскільки не було з»ясовано щодо відносин між нею та дітьми, тому він не може слугувати підтвердженням того, що проживання дітей з батьком відповідатиме їх інтересам. Заперечення наведені у відзиві відповідачем є необгрунтованими, тому просить суд відхилити їх. Свої позовні вимоги просить задовольнити(а.с.83-85) ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального провадження на 08 год. 00 хвилин 30 липня 2018 року.(а.с.38) Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 червня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання на 08 год. 00 хвилин 30 липня 2018 року(а.с.38) 30.07 2018 року справа знята з розгляду в зв»язку з перебуванням головуючого в черговій щорічній відпустці(а.п.94) 11.09.2018 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні в зв»язку із задоволенням клопотання представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи(а.п.114-115) 19.09.2018 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 09 годину 00 хвилин 16 жовтня 2018року(а.п.126) 16.10.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 01.11.2018 14 год 00 хвилин, з метою забезпечення явки в судове засідання свідків(а.п.131-132) 01.11.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 05.12.2018 14 год 00 хвилин, з метою забезпечення явки в судове засідання свідка(а.п.141-142) 05.11.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні до 21.01.2019 08 год 00 хвилин, в зв»язку з неявкою в судове засідання позивача та представника позивача.( а.п.141-142) ІІІ. Позиції сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, при цьому позивач пояснила, що спір про місце проживання дітей в досудовому порядку вирішити неможливо, оскільки відповідач створює перешкоди у її спілкуванні з дітьми, раніше щоденно погрожував. Коли вона забирала сина з дитячого садочка, то чоловік вимагав повернення сина. Після звернення до суду з позовом, вони домовились, що меншого сина будуть забирати з дитячого садочка через день та, що один день він буде проживати у мами, а наступний - у батька. Діти чисті та охайні. Що меншому сину зробили операцію, вона дізналася після операції. Відповідач звертався до неї з проханням надати дозвіл для виїзду на відпочинок за кордон, але вона не надала, зазначивши, що погодиться на це після його згоди на проживання з сином. Вона вважає, що доцільно, щоб діти проживали разом. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні, при цьому відповідач пояснив, що позивач не має жодних претензій щодо проживання з ним старшого сина, а має претензії щодо меншого сина. Він з позивачем не проживає однією сім»єю півтора роки, з його боку жодних перешкод у її спілкуванні з дітьми не було. На даний час він проживає у цивільному шлюбі з [PERSON] Діти відвідують гуртки. Вони дружньо відносяться до [PERSON] Діти завжди одіті, обуті і нарікань в дитсадку не було. Колишня дружина участі у придбанні одягу і харчуванні дітей не приймала. Жодних вказівок вихователям та вчителям, щодо заборони позивачу відвідувати дітей, він не надавав. Він постійно приймає участь у шкільних зборах. Він хотів виїхати з дітьми за кордон неодноразово, але їх мати не давала на це дозволу. [PERSON] дітьми склалися дружні відносини, кожний з них цікавиться про один одного. Під час телефонних розмов дружина пропонувала, щоб менший син проживав з нею, а старший з ним, але він вважає, що дітей розділяти неможна. На даний час молодший син відвідує гурток «Смайлик». Якщо сини захочуть, то він не буде заперечувати проти проживання з матір»ю. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON], пояснив, що він є сином сторін. Він відвідує репетиторів, займається футболом, ходить в тренажорний зал. Він одинаково любить і батька і маму, але хоче проживати з батьком. Батько та [PERSON], з якою проживає батько, постійно возять його та брата на відпочинок на море та в Карпати. У нього та брата склалися дружні стосунки з [PERSON]. Вона постійно піклується про нього і брата. Батько не забороняє спілкуватися з мамою і в любий час, якщо він захоче то може піти жити до мами, але йому краще жити з батьком. В судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є матір»ю відповідача. На даний час у неї з ним склалися неприязні відносини. Під час коли він проживав разом з [PERSON], дітьми займалася остання. Відповідач постійно бив [PERSON], а потім вигнав її. Останнім часом він почав більше турбуватися про дітей, возив їх у м.Київ на відпочинок. Вона хоче щоб діти проживали з їх рідною матір»ю, а не з співмешканкою відповідача. Відповідач заборонив їй спілкуватися з онуками. [PERSON] онуками склалися дуже гарні відносини, розлучати їх неможна. ЇЇ син [PERSON] віддав до школи сина [PERSON] за ініціативою його цивільної дружини. Відібрання дітей у колишньої дружини, це його помста, щоб не ділитися з останньою майном придбаним у шлюбі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є співмешканкою відповідача та проживає разом з його дітьми. [PERSON] нею та дітьми склалися дружні відносини. З [PERSON] вони як друзі. Останній ділиться з нею своїми проблемами. [PERSON] вона водить на гурток «Смайл». Діти забезпечені усім необхідним. Вона займається господарством, готує їжу та турбується про дітей. Діти були двічі на морі. [PERSON] братами склалися дуже близькі та дружні відносини, тому їх розділяти не можна. Вона з відповідачем хотіли дітей повезти за кордон, але позивач не дала на це дозволу. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом відповідача. Брат з дружиною припинив проживати більше року. Їх діти проживали з батьком, між ними склалися гарні відносини. Він часто відвідував відповідача. Останній припинив спілкуватися з сестрою та мамою, оскільки їм не сподобалося, що він припинив проживати з дружиною. Брат возив дітей відпочивати .На даний час брат проживає з іншою жінкою [PERSON]. [PERSON] нею та дітьми виникли теплі, дружні відносини. Діти дуже дружні, вони піклуються один про одного. Розлучати дітей неможна. Вважає, що з батьком дітям буде краще, бо він про них піклується. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. На даний час у них склалися неприязні відносини, бо він вчиняв насильство в сім»ї по відношенню до своєї дружини. Остання не витримала знущань та пішла від нього, а він силою забрав у неї дітей. Після чого почав перешкоджати бачитись з дітьми та заборонив з ними бачитись. Коли вони проживали разом, дітьми більше займалася мати. Позивачка неодноразово зверталась до неї за допомогою. Дітям дуже потрібен батько та вони потребують материнської любові і їм потрібна мати. Діти відносяться до обох батьків гарно. [PERSON] позивачем та відповідачем склалися неприязні відносини. Їх сину [PERSON] потрібен і батько і мати. Старший син відвідує гуртки. Брати люблять один одного, якщо розлучаються, то сумують один за одним, тому їх розлучати непотрібно. Після того як у неї погіршилися відносини з відповідачем, вона була у нього вдома лише декілька раз. У неї з братом був спільний бізнес, який припинився через проблеми в його сім»ї. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є хрещеним батьком сина відповідача [PERSON]. Позивач та відповідач припинили спільне проживання, їх діти залишилися проживати з батьком. [PERSON] дітьми та відповідачем склалися добрі відносини. Відповідач проживає з іншою жінкою. [PERSON] та дітьми склалися добрі відносини, діти з нею добре спілкуються. Діти завжди охайно виглядають, дуже дружні. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є вчителем начальних класів у школі де навчається син сторін у справі [PERSON]. Вона знає позивача з позитивної сторони. Щодо обставин, які є на даний час, нічого повідомити не може. До школи [PERSON] привозив батько, а забирала мама. Позивач повідомила, що вона пішла від чоловіка, тому він перешкоджає їй у спілкуванні з сином. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з 2012 року перебуває в дружніх відносинах з позивачем, разом з нею гуляли з дітьми. Років три тому [PERSON] почала повідомлять, що у неї проблеми в сім»ї, бо їх шлюб з [PERSON] руйнується. Після цього повідомила, що її обмежено у спілкуванні з дітьми. Особисто свідком неправомірних дій з боку відповідача вона не була. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є психологом Прилуцького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді. В 2018 році до неї звернувся [PERSON] з метою з»ясування обставин психологічного стану його дітей. Комісія здійснила обстеження житлових умов, та встановила, що умови проживання дітей є задовільними. Психологічний стан дітей задовільний. Прив»язаність меншого сина до батьків однакова. При розмові з ним було встановлено, що факт проживання з батьком не буде для нього травматичним. Старший син однозначно хоче проживати з батьком. На даний час батько цікавиться навчанням, здоров»ям дітей. Виконує свої батьківські обов»язки. Всі витрати несе батько. Розлучення дітей може негативно вплинути на їх стан і це не буде в інтересах дітей. З боку старшого брата спостерігається опіка над молодшим, що є прояв любові. Працівники служби спостерігали за дітьми до грудня 2018 року. Окрім показань свідків, судом досліджено наступні докази, які надані як позивачем так і відповідачем : [INFO] року народився [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.8). [INFO] року народився [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.9). Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.12) Відповідно до характеристик та довідки наданих дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №25 Прилуцької міської ради Чернігівської області №113 від 18 грудня 2017 року та від 22 червня 2018 року , [PERSON] розвивається згідно особливостям дітей дошкільного віку, спілкується з дітьми та дорослими із задоволенням. Вихованням дитини останнім часом займається батько [PERSON], мати [PERSON] спілкується щоденно з сином у дитячому садку. До липня 2017 року вихованням дитини здебільшого займалася мама, а батько інколи приводив та забирав сина із садочка. В порівнянні з попереднім періодом значних змін в поведінці [PERSON] не відбулося. Негативних проявів з боку дитини до когось з батьків, чи своїх ровесників у дошкільному закладі не спостерігалось. Дитина завжди сита, доглянута, чиста. [PERSON] на даний час проживає з батьком та братом в квартирі, мати за певних сімейних обставин проживає окремо. З липня 2017 року дитину приводить до садочка та забирає додому його батько [PERSON], який вирішує всі фінансові та організаційні питання. Мама [PERSON] щоденно приходить до дитини в ДНЗ, спілкується з нею. Дитина любить і маму і тата, сумує за мамою, так як бачить її тільки в садочку .В садочок реєструвала та влаштовувала мама дитини [PERSON]. Участь у вихованні сина приймають обоє батьків. Як мама [PERSON] так і тато [PERSON] опікується справами сина, беруть участь у батьківських зборах, цікавляться як проходить виховання дитини в стінах закладу (а.с.18,20,65) Відповідно до характеристики наданої практичним психологом ДНЗ КТ №25, [PERSON] має середній рівень розвитку, адекватно оцінює ситуації морального вибору. Має доброзичні стосунки з дорослими та дітьми. Сім»я [PERSON] знаходиться в процесі розлучення. [PERSON] на даний час проживає з батьком та братом в квартирі, мати за певних сімейних обставин проживає окремо. Батько - [PERSON] створив всі умови для розвитку сина. Мати [PERSON] спілкується з сином лише в дитячому садочку щоденно в робочі дні. Атмосфера в сім»ї конфліктна, недоброзичлива, стосунки відчуженні, що відбивається на емоційно-психологічному стані дитини. Дитина не відчуває себе в достатній безпеці стала менш ініціативною, здатною керувати своєю поведінкою, відчувається, що дитина переживає тривогу. [PERSON] не виявляє свою збентеженість, розгубленість і страждання, дитина на даний період не розуміє, що між батьками іде процес розлучення. Душевну рівновагу [PERSON] підтримує те, що мама постійно приходить до нього в дитячий садок. Проте невротичний розлад може виникнути раптово при любій стресовій ситуації. Це може стати підґрунтям виникнення небезпеки для майбутнього розвитку дитини(а.с.19) Згідно з виписки з амбулаторної картки стаціонарного хворого Прилуцької ЦРЛ, [PERSON], [INFO] року з 10.11.2017 по 11.11.2017 року знаходився на лікуванні в Прилуцькій ЦРЛ з діагнозом: аденоїди І-ІІІ ступеня, де йому було проведено операцію(а.с.67) Відповідно до довідки Прилуцького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді №01-05/346 від 20.06.2018 року, родина [PERSON] ([ADDRESS]) у якій виховуються неповнолітні [PERSON], [INFO] року, [PERSON], [INFO] року, є отримувачем послуг Центру. За результатами проведеної роботи, щодо з»ясування стану виконання батьківських обов»язків, задоволення потреб дітей та їх психологічного стану, було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] поважають та люблять батька, тато є авторитетом і прикладом для дітей, усі потреби дітей у фізичному, педагогічному, духовному розвитку забезпечуються у повній мірі; діти усвідомлюють сімейну ситуацію, яка склалася між батьками, але на свідомому рівні мають прихильність та виявляють бажання жити з батьком; однією з важливих складових моделі сім»ї [PERSON] є виховання поважливого ставлення до матері. З»ясувати рівень прив»язаності дітей до мами не було можливим, оскільки [PERSON] та [PERSON], за весь час проведеної роботи, не виявили бажання зустрітися з мамою та зателефонувати їй. Умови проживання, виховання, гармонійного розвитку дітей забезпечені у повній мірі; батько має позитивні індивідуальні особливості та поведінку, яка забезпечує повноцінний розвиток та виховання дітей; позитивні фактори сім»ї (матеріальне становища, відсутність шкідливих звичок, дружня атмосфера, взаємопідтримка і взаєморозуміння) забезпечують повноцінний та гармонійний розвиток дітей; [PERSON] і [PERSON] виявляють бажання залишитися проживати у сім»ї батька. На підставі вказаного зроблено висновок, що проживання [PERSON] та [PERSON] у родині [PERSON] відповідатиме інтересам дітей(а.с.68) Згідно з листа Прилуцького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді №01-05/396 від 16.07.2018 року, за результатами здійснення комплексної оцінки потреб сім»ї [PERSON], з»ясовано, що проживання [PERSON] і [PERSON] у родині [PERSON] відповідає їх інтересам(а.с.104) Відповідно до листа Прилуцького міського центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді №01-05/482 від 07.09.2018 року, за результатами здійснення оцінки задоволення потреб дітей сім»ї [PERSON] зроблено висновок, що [PERSON] має високий батьківський потенціал(а.с.105) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради №02-16/3569 від 10.09.2018 року, питання про створення умов для проживання дітей: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], розглядались на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Встановлено, що як за адресою: [ADDRESS](місце проживання батька дітей) та за адресою: [ADDRESS](місце проживання матері дітей), створені належні умови для проживання дітей, батьки мають всі можливості сприяти їх розвитку, виховувати та утримувати синів. Щодо визначення місця проживання дітей покладається на розсуд суду(а.с.101) Згідно з характеристик [PERSON], учня 6-А класу Прилуцької ЗОШ І-ІІІ ст.№7, [PERSON] має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів. Здібний до гуманітарних та природничих дисциплін (географія, біологія, англійська мова) та проявляє інтерес до інформатики та трудового навчання. Привітний, вихований, але не завжди це показує. Дружні стосунки підтримує з більшістю учнів класу, але спостерігається тенденція до лідерства. Під час навчального процесу буває не зібраний і неорганізований, через що не встигає закінчувати завдання. Іноді учень проявляє пасивність у виконанні громадських доручень. Але на зауваження реагує адекватно, критичне мислення сформоване. Цікавиться футболом, відвідує волейбольну секцію при ДЮСШ. Хлопчик виховується обома батьками. Вони приділяють увагу вихованню дитини. Постійно підтримують зв»язок зі школою та класним керівником(а.с.21, 66) Відповідно до психологічної характеристики наданої практичним психологом Прилуцької ЗОШ І-ІІІ ст.№7, учень 6-А класу [PERSON] має середній рівень мотивації до навчання, може відволікатися на сторонні справи та предмети, має нестійку увагу та пам»ять. Емоційний стан учня в нормі. У зовнішніх проявах [PERSON] стриманий, не надто емоційний. Загальний фізичний тонус нормальний: учень проявляє інтерес спорту (футбол, волейбол). [PERSON] іноді проявляє агресивність, але може її контролювати. Не відразу йде на контакт із дорослими. Самооцінка в нормі, але рівень егоцентризму дещо завищений. До себе та своєї поведінки ставиться не критично, але критику з боку вчителів сприймає нормально. [PERSON] має невелике коло друзів, проявляє лідерські якості(а.с.22). Відповідно до довідки від 02.09.2018 року виданої Центром розвитку дитини «Смайл», [PERSON] дійсно з 01.09.2018 року відвідує заняття з англійської мови в ЦРД «Смайл» для підготовки до школи. Відповідно до характеристики наданої лікувально-профілактичним закладом «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Чернігівської обласної ради, [PERSON] з 01.01.2013 року працює фельдшером з медицини невідкладних станів виїзної бригади Прилуцького відділення екстреної (швидкої) медичної допомоги. Медичний стаж складає 17 років. За період роботи на посаді фельдшера з медицини невідкладних станів виїзної бригади зарекомендувала себе високопрофесійним, компетентним спеціалістом, сумлінно та якісно виконує свої професійні обов»язки, користується заслуженою повагою в колективі(а.с.24) Відповідно до довідок виданих Чернігівською філією ПАТ «Укртелеком» №293, 294 від 04.12.2017, [PERSON] працює в Чернігівській філії ПАТ «Укртелеком» на посаді по договору ЦПХ та її заробіток за січень 2017 по червень 2017 становить 6270 грн., за період з липня 2017 по жовтень 2017 року становить 4236 грн.(а.с.28,29) Згідно з довідки виданої психо-неврологічним відділенням комунально-лікувального закладу Прилуцька центральна міська лікарня від 06.07.2018 року, [PERSON], [INFO], на даний час на обліку у лікаря-психіатра не перебуває(а.с.86) Відповідно до довідки Прилуцького наркологічного диспансеру комунально-лікувального закладу Прилуцька центральна міська лікарня №538 від 05.07.2018 року, [PERSON], [INFO] на обліку в наркологічному диспансері не перебуває.(а.с.87) Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2017 року [PERSON] купила у [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 59, 8 кв.м, житловою площею 37,4 кв.м(а.с.30-31) З 16 квітня 2013 по теперішній час [PERSON] працює на посаді головного лікаря Прилуцької міської стоматологічної поліклініки Прилуцької міської ради, що підтверджується копією трудової книжки серія [NUMBER] та розпорядженнями Прилуцької міської ради Чернігівської області №33-ос від 16.04.2013, №34-ос від 07.04.2014,№42-ос від 30.03.2015, №21-ос від 02.03.2017(а.с.56-62) Відповідно до довідки про доходи [PERSON] за період з грудня 2017 по травень 2018 року за роботу в Прилуцькій міській стоматологічній поліклініці отримав дохід у розмірі 54623, 70 грн.(а.с.63) Згідно характеристики наданої Прилуцькою міською радою Чернігівської області, [PERSON] за час роботи в Прилуцькій міській стоматологічній поліклініці зарекомендував себе як відповідальний, добросовісний і досвідчений спеціаліст. Постійно працює над підвищенням рівня кваліфікації, вимогливий до себе і підлеглих. Серед колег користується повагою, у спілкуванні коректний, тактовний і доброзичливий(а.с.64). Відповідно до довідки №4241 від 11.10.2018 року виданої Прилуцьким ВП ГУНП в Чернігівській області, за результатами проведеної перевірки матеріалів зареєстрованих Прилуцьким ВП ЄО №9786 від 17.09.2018 року за зверненням гр.[PERSON] по факту пошкодження невідомими малолітніми особами паркану в кафе «Івушка» в період з 15.09.2018 по 17.09.2018 року, було встановлено, що вказані дії вчинили малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які з цього приводу в присутності своїх законних представників повідомили, що 15.09.2018 року, близько 11 год., катаючись на велосипедах вулицями міста, приїхали до кафе «Івушка», яке розташоване за адресою: м.Прилуки, вул.Піщана, буд.1А та бешкетуючи пошкодили там паркан(а.с.148,149) 17.11.2018 року [PERSON] звернулася з заявою до начальника Прилуцького ВПГУНП в Чернігівській області Яцика О.А., про притягнення до відповідальності її сина [PERSON], який 16.11.2018 року за місцем її проживання, під час сварки виражався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою(а.с.163). Згідно з довідки №4961 від 06.12.2018 року виданої Прилуцьким ВП ГУНП в Чернігівській області, за результатами проведеної перевірки за зверненням гр.[PERSON] та [PERSON], встановлено, що останні на грунті неприязних відносин вчиняють сварки під час яких був присутній [PERSON], який по телефону повідомив, що у них з матір»ю протягом останніх років складаються конфліктні ситуації, так як його мати [PERSON] проти того, щоб він проживав із своєю співмешканкою [PERSON] 17.11.2018 року він дійсно приходив до матері та у них виникла словесна суперечка на підвищених тонах. Фізичної сили до матері він не застосовував(а.с.164). 11 вересня 2018 року [PERSON] звернувся з заявою до начальника служби у справах дітей Прилуцької міської ради [PERSON], про те що його сина [PERSON], [INFO], близько 09 год. 30 хв. з ДНС №25 забрала мати без попередження, чим порушила умови виховного процесу(а.с.121). Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) комбінованого типу №25 Прилуцької міської ради Чернігівської області від 12 вересня 2018 року № 7, 11.9.2018 року директор ДНЗ та вихователь [PERSON] повідомили [PERSON] про те, що близько 09 год. 45 хв, його сина [PERSON] забрала з садочка мати не попередивши про це батька, який привів дитину до садка(а.с.118) Згідно з довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) комбінованого типу №25 Прилуцької міської ради Чернігівської області від 18 вересня 2018 року № 9, [PERSON], [INFO] не відвідував дитячий садок 12 та 14 вересня 2018 року(а.с.119) З фотознімків долучених до матеріалів справи вбачається, що [PERSON], його цивільна дружина та його діти спільно відпочивають, мають добрі відносини (а.п.69-80). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.4 та ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок, який наданий суду першої інстанції відповідає вимогам, які повинна здійснювати зазначена установа. Як встановлено судом, орган опіки та піклування у своєму висновку зазначив, що і мати і батько дітей мають задовільні житлово-побутові умови та позитивні характеристики, щодо вирішення питання про встановлення місця проживання дітей послався на розсуд суду. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. З досягненням віку 10 років у дитини з'являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. В положеннях закріплених у статті 12 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов'язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків з сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09,«М. С. проти України», заява № 2091/13). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір'ю. Подібні висновки про обов'язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17. Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов'язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір'ю, крім випадків, коли є виняткові обставини. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Однак Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв'язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов'язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Тому при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. У зв»язку з цим відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір'ю не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини. Згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати дитини, у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Повертаючись до даної справи суд констатує, що з наданих та досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позивач і відповідач перебували в шлюбі , який розірвано 22 листопада 2017 року та мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне проживання сторони припинили з травня 2017 року і з даного часу діти проживають з батьком відповідачем по справі. Відповідач разом з дітьми та цивільною дружиною [PERSON] проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить позивачу та відповідачу на праві спільної власності, а позивач проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності її мами. З висноку органу опіки та піклування, який зроблений в результаті обстеження вказаних вище квартир, вбачається, що як за місцем проживання позивача так і за місцем проживання відповідача створені належні умови для проживання дітей та обоє батьків мають всі можливості сприяти розвитку, вихованню та утриманню дітей. Таким чином, суд вважає, що позивач і відповідач мають належні умови для проживання дітей. Крім того встановлено, що відповідач [PERSON], має постійне місце роботи, з 2004 року працює в Прилуцькій стоматологічній поліклініці, а з 2013 року призначений на посаду головного лікаря даного закладу та має достатній дохід для забезпечення дітей( заробітна плата становить 10924,74 грн). Судом також встановлено, що і позивач [PERSON] , має місце роботи - на підставі договору працює в ПАТ «Укртелеком» та отримує заробітну плату в розмірі близько 1100 гривень. Також, позивач працювала на посаді фельдшера з медицини лікувально-профілактичного закладу «обласний центр екстреної медичної допомоги та медичних катастроф» , де характеризувалася позитивно, але на момент розгляду справи припинила трудові відносини з даним закладом. Окрім того, позивач була зареєстрована як суб»єкт підприємницької діяльності та на момент розгляду справи підприємницьку діяльність припинила. За таких обставин, аналізуючи докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, як б свідчили про те, що остання отримає достатній дохід, який може забезпечити належні умови щодо утриманя та забезпечення дітей, оскільки надані докази свідчать, що дохід позивача значно менший мінімального прожиткового рівня визначеного законодавством. З досліджених в судовому засіданні довідок та довідок характеристик з дошкільного навчального закладу та зі школи в яких навчається діти сторін, вбачається, що як позивач так і відповідач мають позитивні характеристики.Діти мають задовільний рівень розвитку та матеріального забезпечення. Батько дітей постійно піклується про них, бере участь у їх навчанні та вихованні, у духовному та фізичному розвиткові, за межами шкільного навчання діти відвідують додаткові заняття, гуртки, упорядковує житлове приміщення, створює комфортні умови для проживання, забезпечує всім необхідним. Мати дітей також опікується їх здоров»ям, приймає участь у вихованні та навчанні дітей. Відвідує синів у школі та дитячому садочку. Прилуцьким центром соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді , а також органом опіки та піклування Прилуцької міської ради в ході перевірки умов проживання дітей з батьком [PERSON] встановлено, що діти однаково добре ставляться як до батька так і до матері. Дані обставини, підтверджені також і показаннями наданими в судовому засіданні як малолітнім [PERSON], який вказав , що любить і маму і тата, але зазначив, що бажає проживати з батьком, а також показаннями психолога Прилуцького міського центру соціальних служб [PERSON], яка підтвердила, що в ході спілкування з дітьми, останні висловлювалися, що однаково люблять своїх батьків, а старший син [PERSON] в категоричній формі висловлювався про бажання проживати з батьком, а прив»язаність меншого сина з урахуванням його віку є однаковою до обох батьків. Дані обставини, надають суду можливість зробити висновок, що обоє батьків не є байдужими до долі та виховання своїх дітей, цікавляться про їх життя та піклуються про їх виховання. Натомість, з урахуванням висновку психолога, а також показань старшого сина наданого в судовому засіданні, які суд вважає, з урахуванням його віку, достовірними і такими, що відображають його інтереси, суд приходить до висновку про більшу прихильність [PERSON] до батька і його бажання проживати з батьком. Крім того, судом встановлено, що відповідач проживає в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], у якої склалися добрі , дружні стосунки з дітьми [PERSON], про яких вона піклується, виховує та разом з відповідачем оздоровлюють дітей та разом відвідують різні курорти. Дані обставини підтверджуються, як особистими показанями наданими в судовому засіданні неповнолітнього [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також фотознімками долученими до матеріалів справи з місць відпочинку [PERSON],[PERSON] та дітей [PERSON] та [PERSON]. Також в судовому засіданні встановлено і підтвердженоналежними доказами, а саме показаннями свідків, психолога і визнано сторонами, що недопустимо розлучати братів [PERSON] та [PERSON],оскільки їх розлучення не буде відповідати їх інтересам і може негативно вплинути на їх психічний стан. Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аргументуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що атмосфера створена відповідачем за місцем проживання дітей є неприйнятною для дітей. Суд дані твердження не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на їх підтвердження. Натомість, дані твердження були спростовані в судовому засіданні дослідженими і викладеними вище доказами, а саме висновками та довідками дитячого навчального закладу та висновками з школи де навчаються діти сторін, а також висновком органу опіки та міського центру соціальних служб, які в своїй сукупності свідчать про забезпечення [PERSON] інтересів дітей та наявність достатнього батьківського потенціалу для їх виховання. Посилання позивача на ті обставини, що діти перебувають під постійним психологічним тиском відповідача, суд також вважає не доведеними , оскільки матеріали справи містять висновки психолога, який був допитаний в судовому засіданні та який при спілкуванні з дітьми не виявив зміни психічного стану дітей. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], яка є мамою відповідача та свідка [PERSON] щодо неналежної поведінки відповідача відносно його колишньої дружини позивача, оскільки між сторонами виникли неприязні відносини в зв»язку з незгодою останніх щодо припинення шлюбнх відносин сторін та проживання [PERSON] з іншою жінкою. Крім того, показання свідків [PERSON] та [PERSON] в цілому зводяться до характеристики відносин сторін під час проживання в шлюбі і жодним чином не свідчать про ті обставини,що позивач не може забезпечити інтереси дітей, а проживання дітей з матір»ю буде в інтересах останніх. Єдиними аргументами свідків, щодо проживання дітей з позивачем є те, що діти повинні проживати з матір»ю, що протирічить принципу рівності батьків. Разом з тим, суд враховує показання свідка [PERSON] в тій частині, що після припинення проживання з позивачем її син почав білше піклуватися про дітей і возити їх на відпочинок. Дані твердження підтверджують ті обставини, що відповідач підклується про своїх дітей. Посилання позивача на ту обставину, що відповідач під час шлюбу не брав активної участі у вихованні дітей, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не можуть свідчити, про те, що на момент розгляду справи відповідачем не забезпечуються інтереси дітей та проживання дітей з позивачем буде відповідати їх інтересам. Твердження позивача , про те, що [PERSON] з якою мешкає її колишній чоловік , неналежно поводиться з її сином [PERSON], також не знайшли свого підтвердження та спростовані в судовому засіданні доказами, аналіз яким надано вище. Окрім того, позивач посилається , як на підставу своїх вимог, на ті обставини, що відповідач не піклується про здоров»я меншого сина [PERSON], який став рідше відвідувати садок. Дані твердження суд вважає, безпідставними та недоведеними і тому не приймає до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що відповідач є працівником в галузі медицини, має відповідні навики в сфері охорони здоров»я, а також під час проживння дітей з ним, відповідач здійснював лікування свого сина [PERSON], в тому числі і було проведено хірургічне втручання, та всі витрати на лікування та турботу за сином після операції здійснював відповідач. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення відповідачем насильницьких дій відносно позивача суду не надано. Суд не приймає до уваги як доказ неправомірності дій [PERSON] заяву його матері [PERSON] про вчинення її сином протиправних дій та довідку Прилуцького ВП ГУНП від 06.12.2018 року, оскільки в результаті розгляду даної заяви не було встановлено протиправності дій відповідача. Твердження позивача, що відповідач не дає їй можливості спілкуватися з дітьми суд також не приймає до уваги, оскільки в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] зазначив, що якщо він захоче то в любий час може піти до мами і проживати з нею, а батько ніяких перешкод у спілкуванні з мамою не чинить. Крім того, дана обставина не може бути підставою для задоволення позову, оскільки в разі вчинення перешкод у спілкуванні з дітьми позивач має право звернутися до органу опіки та піклування або до суду з вимогою про усунення даних перешкод у спілкуванні з дітьми. Доказів про звернення для усунення перешкод у спілкуванні з дітьми до компетентних органів суду не надано. Також суд вважає за необхідне зазначити , що проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. Натомість, суд погоджується з доводами відповідача , про те, що дії позивача щодо відмови останньою в наданні дозволу на виїзд дітей на відпочинок за кордон (позивач згодилася на надання дозволу за умови проживання меншого сина з нею) свідчить про те, що позивач ставить свої інтереси вище інтересів дітей. У ч.4 ст.10 ЦПК і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ зазначав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18.07.2006 №63566/00, §23). За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження того, що проживання дітей разом з відповідачем не відповідає інтересам дітей, які є вирішальними при розгляді даного спору. Аналізуючи вище викладені обставини, з урахуванням рівності прав та обов»язків батька та матері щодо своїх дітей, доходів відповідача, які значно більші від доходів позивача і дає можливість йому забезпечувати дітей, проживання дітей з відповідачем напротязі майже двох років , і зміна місця проживання та зміна звичного для дітей способу життя, може негативно вплинути на їх стан, а також з урахування думки старшого сина [PERSON], якому виповнилося 13 років , і він має право бути заслуханий та почутий, та який в категоричній формі виявив бажання проживати з батьком, а також з урахуванням того, що розлучення братів [PERSON] та [PERSON] буде суперечити їх інтересам, суд приходить до висновку, про те, що проживання дітей з батьком відповідає та повністю забезпечує інтереси та права дітей щодо належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити. VІ. Розподіл судових витрат. За правилами п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи покладаються на позивача у разі відмови в позові. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Відповідно до п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо) (п. 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи зазначені положення законодавства, суд вважає, що відповідач у справі належним чином документально підтвердив витрати на правничу допомогу в розмірі 5600 гривень, а саме договорами про надання правничої допомоги, розрахунком витрат на правничу допомогу адвоката, детальним описом наданої адвокатом правничої допомоги та розрахунковою квитанцією. З розрахунком суми гонорару вбачається, що адвокатом [PERSON] надано наступні послуги: попередня консультація -200 грн., підготовлено відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, заяву про допит свідків, клопотань про приєднання доказів, заслуховування думки дитини - 1600 грн.,представлення інтересів у розгляді справи в суді першої інстанції під час проведення підготовчих судових засідань та розгляді справ по суті - 3800 гривень. Відповідно до вимог частини 6 статті 137 ЦПК України, обов»язок доказування не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача в судовому засіданні не заявлялося клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та не ставилося під сумнів обгрунтованість розміру таких витрат, які підтверджені належними доказами. За таких обставин, суд вважає, що витрати понесені зі сплати судового збору слід покласти на позивача, а витрати на правничу допомогу понесені відповідачем є обґрунтованими і підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved