Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. У листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обґрунтувавши свої вимоги наступним. Він доводиться сином [PERSON] та онуком [PERSON] та [PERSON] . Його діду [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., і земельна ділянка площею 0,1170 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовані за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, після його смерті прийняла спадщину його дружина [PERSON] , оскільки проживала з ним на момент смерті, що підтверджується записами в домовій книзі. Однак, право на спадщину [PERSON] не оформила, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку не оформила. [INFO] [PERSON] померла. Спадкодавцями першої черги були сини [PERSON] та [PERSON] , однак вони не прийняли спадщину, оскільки не проживали разом з спадкодавцем на момент смерті та не подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Він проживав разом зі своєї бабою [PERSON] однією сім`єю з 1990 року, про що свідчать записи в домовій книзі. З метою оформлення спадщини у вересні 2019 року він звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено в оформленні прав на спадщину, оскільки він не надав документ, який посвідчує право власності на вказаний житловий будинок на ім`я спадкодавці. Відмова оформлена у вигляді постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.09.2019 року. Беручи до уваги наведене, без державної реєстрації прав на нерухоме майно його право власності не визнається. У зв`язку з чим, просить суд: -визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок А-1 загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., літню кухню Б, сарай В, льох Г, сарай Д, колодязь № 1, паркан № 2, розташовані за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , померлої [INFO] ; -визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,1170 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовану за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] , померлої [INFO] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 2. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Прокопцев С.В., який діє на підставі ордера серії АА № 110832175 від 07.11.2019 року (а.с.32), в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги просили задовольнити. 3. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі (а.с.41,42). ІІІ. Процесуальні дії у справі. 4. Ухвалою суду від 22.11.2019 року проведено підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду та ухвалено витребувати з Другої Слов`янської державної нотаріальної контори копії спадкових справи, завірені належним чином, складених після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.49). ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 5. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON] та онуком [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наданими корпіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 08.06.1973 року та серії [NUMBER] від 27.11.1949 року (а.с.8,9). 6. [INFO] [PERSON] помер в селищі Миколаївка Слов`янського району, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.03.2003 року (а.с.19). 7. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., і земельна ділянка площею 0,1170 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належав останньому відповідно до Договору про надання в безстровоке користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно № 69 від 20.06.1956 року, Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДН № 165476 від 13.12.1995 року (а.с.10-18). 8. 14.04.2006 року [PERSON] - дружина спадкодавця [PERSON] , яка проживала з останнім на момент його смерті, що підтверджується записами в домовій книзі (а.с.20-23), померла в селищі Билбасівка Слов`янського району, Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.04.2006 року (а.с.24). 9. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріусу Другої слов`янської державної нотаріальної контори Грецької Т.П. від 13.09.2009 року (а.с.26), відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем нотаріусу не надано документ, який посвідчує право власності на вказаний житловий будинок на ім`я спадкодавці. V. Оцінка Суду. 10. Так, згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. 11. Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. 12. У відповідності зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав й обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 13. У відповідності до норм ст. 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 14. Дідусю позивача [PERSON] при житті належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., і земельна ділянка площею 0,1170 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] , проживаюча з ним на момент смерті, не оформила право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку. Після смерті [PERSON] , спадкоємцями першої черги були її сини (відповідачі по справі) [PERSON] та [PERSON] , які не прийняли спадщину, оскільки не проживали разом зі спадкодавцем на момент смерті та не подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Разом з тим, позивач проживав разом з бабцею [PERSON] з 1990 року, про що свідчить записи в домовій книзі. 15. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. 16. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріусу Другої слов`янської державної нотаріальної контори Грецької Т.П. від 13.09.2009 року (а.с.26), відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем нотаріусу не надано документ, який посвідчує право власності на вказаний житловий будинок на ім`я спадкодавці. 17. У відповідність до вимог ст. 1297, 1299 ЦК України, позивач зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. 18. Згідно до статей 1261, 1268 ЦК України спадкуванням с перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, враховуючи, що в силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 19. Згідно із п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. 20. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв`язує питання про визнання права на спадкоємне майно. 21. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 22. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. 23. У відповідність статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. 24. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). 25. Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності\~це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст.392 цього Кодексу. 26. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. 27. Крім того, відповідно до положень частини 4\~статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 28. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у\~Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. 29. Зважаючи на те, що відповідачі визнали позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачами позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним. 30. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі, та враховуючи визнання відповідачами позову, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем [PERSON] на житловий будинок А-1 загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., літню кухню Б, сарай В, льох Г, сарай Д, колодязь № 1, паркан № 2, та земельну ділянку площею 0,1170 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташовані за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 31. Позивач, відповідно до позову не вимагає компенсації за понесені ним судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved