Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подання позову, і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку. 21.02.2020 ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог (а.с. 14-16). Відповідач [PERSON] про судовий розгляд справи повідомлений належним чином. До суду 16.03.2020 [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач вважає обставини викладені в позові такими, що не відповідають дійсності, а позовні вимоги позивача [PERSON] такими, що не можуть бути задоволеними в повному обсязі з наступних підстав. Відповідач не працевлаштований, має нерегулярний (мінливий) дохід, відсутнє будь-яке майно, яке давало б йому прибуток, але попри це, підробляє, щоб заробити собі на проживання та надання матеріальної допомоги своїй доньці. Відповідач [PERSON] піклується про спільну з позивачем доньку, постійно її відвідує, турбується про її виховання та надає матеріальну допомогу, за можливості щомісяця надає грошові кошти особисто [PERSON] та в разі потреби забезпечує ліками, одягом та іншими речами необхідними для утримання дитини. Вказує, від утримання доньки [PERSON] він не відмовляється та з врахуванням свого матеріального стану, має змогу щомісяця сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн, що є більшим розміром від встановленого законом 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі викладеного просить позов [PERSON] задовольнити частково. 16.03.2020 позивачем [PERSON] було подано до суду заяву про приєднання до матеріалів справи доказів про витрати на професійну правничу допомогу /а.с. 42-48/. Інші заяв або клопотань від сторін не надійшло, клопотання сторін про ознайомлення з матеріалами справи відсутнє. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 30.03.2020. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та підтверджені доданими до нього доказами, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Судове судочинство здійснюється, зокрема на засадах змагальності та диспозитивності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що був зареєстрований 21.04.2018 Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 26 (а.с. 6). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видане 26.06.2018 Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області /а.с. 5/. Згідно довідки № 75/02-33 від 10.02.2020 виданої виконавчим комітетом Майорщинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає по [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] , фактично не проживає (а.с. 7). Відповідно до запису №2 в трудовій книжці [PERSON] 03.10.2019 було звільнено з ТОВ «СТЕЛС 1» з посади охоронника за власним бажанням на підставі наказу № 167-к від 03.10.2019 (а.с. 24). Станом на 05.02.2020 [PERSON] на обліку як безробітній в Гребінківській районній філії Полтавського ОЦЗ не перебуває, що підтверджено довідкою № 7 від 05.02.2020 (а.с. 25). Довідкою № 63/02-33 від 06.02.2020 виданою виконавчим комітетом Майорщинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області підтверджено, що на території Майорщинської сільської ради [PERSON] земельних ділянок та паїв у користуванні та власності не має (а.с. 26). Товарними чеками підтверджено купівлю ліків, підгузків, дитячого харчування (а.с. 27-41). Згідно із частиною першою статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України). За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. Отже, відповідно до положень частини другої статті 182 СК України обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано. Згідно із частиною другою статті 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів враховується стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ч. 1 ст. 184 СК України право визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі належить одержувачу аліментів. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подання позову, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку. Відповідач у своєму відзиві просить стягнути з нього на утримання малолітньої дитини [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку. Водночас, відповідно до норм ст. 183 СК України право визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини належить одержувачу аліментів, тому суд відхиляє доводи відповідача про визначення розміру аліментів у грошовій сумі. Суд не вправі самостійно визначати спосіб стягнення аліментів (правовий висновок Верховного Суду у справі від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. ст.7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням часткових заперечень з боку відповідача щодо позовних вимог, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, виходячи із принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини, судом встановлено, що малолітня дитина знаходиться на утриманні матері та проживає разом з нею, беручи до уваги, що право визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів належить одержувачу аліментів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на ім`я позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту подання позову, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дитини відповідного віку, що буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім цього, судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Також позивач не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальної допомоги на лікування та/або навчання дитини в порядку ст.185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно зі ст.192 СК України. Суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то зі сторони відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. Оскільки стороною позивача не надано суду докази щодо надсилання відповідачу доказів про витрати на правничу допомогу, суд питання судових витрат у виді правничої допомоги вирішить в порядку статті 270 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового рішення. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 2, 10, 49,76, 77-81, 89,141, 209, 265, 272, 274-279, 354, 430, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: approved