Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з. [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за [PERSON] , спільною сумісною власністю подружжя; визнати за нею право власності на 1/2 частину вище зазначеного автомобіля; визначити порядок користування майном, що є спільною сумісною власністю. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що за період перебування у шлюбі ними за спільні сімейні кошти, було придбано автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT В - 6, чорного кольору, 2008 року випуску, паливо дизельне, реєстраційний номер [NUMBER] , дата державної реєстрації 24.11.2017 року. Право власності на вказаний транспортний засіб зареєстроване за відповідачем - [PERSON] . На даний час виник спір стосовно права власності та порядку користування майном, що згідно з нормами діючого законодавства є спільною сумісною власністю подружжя, але яке зареєстроване на праві особистої власності за відповідачем і яким відповідач користується одноособово, порушуючи права позивача як співвласника майна. Провести експертну оцінку вартості спірного майна позивачка не може, оскільки у неї відсутній доступ до автомобіля, тому визначає його дійсну вартість, під якою розуміється грошова сума, за яку це майно може бути продано у м. Краснограді Харківської області. Розрахунок вартості зроблений за допомогою спеціальної програми оцінки вартості транспортних засобів за допомогою мережі Інтернет та додано до позовної заяви. Згідно вказаного розрахунку середня ціна автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT В - 6, 2008 року випуску, на дизельному паливі в м. Краснограді Харківської області станом на 04.11.2020 року становить 8 900 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України ( 1 долар США = 28.41 грн.) становить 252 849,00 гривень. 1/2 частина вартості автомобіля складає 126 424,50 гривень і становить ціну позову. Представник позивача [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити. Слухання справи просив проводити за його відсутності та відсутності позивачки. Представник відповідача [PERSON] також в судове засідання не прибув. Подав письмове клопотання про слухання справи за його відсутності та відсутності відповідача. Позовні вимоги [PERSON] визнає частково, лише в частині визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT В - 6, д.н.з. [NUMBER] . В частині позовної вимоги про визначення порядку користування майном- відмовити поністю, за недоведеністю та необгрунтованістю, оскільки позивачка не вчиняла будь-яких дій щодо досягнення домовленості з приводу користування спірним майна. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити частково. Судом встановлено, що 22.12.2009 року між позивачем та відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану Красноградського районного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 28.10.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду не оскаржувалось та набуло законної сили. Судом встановлено, що 24.11.2017 року, тобто під час перебування у шлюбі, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT В - 6, чорного кольору, 2008 року випуску, паливо дизельне, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Ст.57 СК України визначено підстави існування права особистої приватної власності дружини та чоловіка на майно, в тому числі і те, яке набуто під час шлюбу. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто одному з подружжя, тощо. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно набуте за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою власністю. Сторонами під час розгляду справи по суті не заперечується факт придбання автомобіля за спільні кошти подружжя та використання в інтересах потреб родини. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання автомобіля спільною сумісною власністю її та відповідача [PERSON] , є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Ст.63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на жиловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, яка висвітлена в п.22 постанови від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Пунктом 25 вказаної Постанови Верховним Судом України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі №6-37цс13, відповідно до якої при поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Вказана правова позиція Верховного Суду України усуває неоднакове застосування судами ст.365 ЦК України при поділі спільного майна подружжя з одночасним застосуванням ст.ст. 60, 69, 71 СК України та ч.3 ст.368 ЦК України. Як вбачається із змісту заявленого позову, [PERSON] просить суд визначити порядок користування майном, що є спільною сумісною власністю, а саме - автомобілем, почергово протягом календарного місяця. При прийнятті рішення з приводу вказаної позовної вимоги суд враховує, що спірне майно автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, чорного кольору, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , дата державної реєстрації 24.11.2017 року, з урахуванням його цільового призначення, відповідно до ч.2 ст.183 Цивільного кодексу України, є неподільною рухомою річчю. У частині 1 статті 356 ЦК України викладено поняття спільної часткової власності, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється власниками за їх згодою. Кожний із власників має право на надання йому у володіння і користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві загальної часткової власності. У випадку неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації або пропонувати встановити порядок користування. Аналіз вказаної норми права дає підстави стверджувати, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Суд враховує письмову думку відповідача зазначену у відзиві від 02.12.2020 р., з приводу визначення порядку користування майном, з якої випливає що позивачкою не здійснювалися жодні кроки щодо досягнення домовленості з приводу порядку користування автомобілем, оскільки вказане не заперечується й самою позивачкою. Відтак позов в частині визначення порядку користування майном задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню 1264,45 грн. судового збору на користь позивача. На підставі ст.ст.60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст.364, 368, 370, 372 ЦК України, ст ст.3, 10, 11, 57-61, 88, 209 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved