Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась в суд з позовом про захист прав споживача до ТОВ «Автокредит Плюс» та просить стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 56 052,63 грн. і моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Позов мотивує тим, що 07.04.2014 між нею та відповідачем укладено заяву про приєднання до публічного договору № LG00A!0000575892, за яким відповідач передав їй в лізинг автомобіль згідно з специфікацією строком на 60 місяців. Відповідно до п. 14.1.7 вказаного договору вона внесла аванс у розмірі 20 800,00 грн. В лізинг їй був наданий автомобіль Skoda Roomster, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]. 13.06.2015 працівниками ДАІ у неї був вилучений ний автомобіль, як такий, що оголошений у розшук та переданий відповідачу. У подальшому даний автомобіль був реалізований відповідачем. Про причини вилучення автомобіля і подальшу його реалізацію від відповідача жодних повідомлень не надходило, з яких підстав відповідач, у порушення норм укладеного договору про надання фінансового лізингу, вилучив автомобіль їй не повідомлялось взагалі. Відповідно до довідки від 20.02.2015 № 350400079, її взято на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та зареєстровано за адресою: [INFO]. Згідно з заявою про приєднання до публічного договору від 07.04.2014 № LG00A!0000575892 вона сплатила аванс у розмірі 20 800,00 грн. та відповідно до довідки про погашення по кредиту від 27.07.2015 № 2438815 за період з 07.04.2014 року по 27.07.2015 року вона сплатила 35 252,63 грн., тобто загальна сума збитків заподіяних їй у звязку з невиконанням відповідачем умов договору лізингу становить 56 052,63 грн. (20 800,00 + 35 252,63 = 56 052,63). Вилучивши автомобіль відповідач фактично розірвав договір лізингу, але гроші їй повернуті не були. Крім того, незаконними діями продавця, а саме безпідставним вилученням автомобіля у супереч договору лізингу їй заподіяно моральну шкоду яку вона оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали суду додаткові пояснення до позову та посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додаткових поясненнях, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що дійсно 07.04.2014 року між сторонами був укладений договір лізингу, який 29.07.2014 року вийшов на прострочку, зв»язок з позивачкою був втрачений і в грудні 2014 року автомобіль був оголошений в розшук, а тому дії відповідача є правомірними. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 11 вказаного Закону, лізингоодержувач має право вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Судом встановлено, що 07.04.2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» укладено заяву про приєднання до публічного договору № LG00A!0000575892, за яким товариство передало їй в лізинг автомобіль Skoda Roomster, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] згідно з специфікацією строком на 60 місяців. Відповідно до п. 14.1.7 вказаного договору вона внесла аванс у розмірі 20 800,00 грн. Відповідно до п/п. «а» п. 8.1. Публічного договору про надання фінансового лізингу, для цілей договору подією дефолту вважається затримання сплати лізингоодержувачем щомісячних платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць. Згідно з п. 8.2.1. Договору, укладеного між сторонами, у разі настання події дефолту лізингодавець надає лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. Повернення предмета лізингу здійснюється за адресою, вказаною у повідомлені про дефолт. Пункт 8.2.4 вказаного договору визначає, якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, лізингоодержувач не усунув подію дефолту, лізингоодержувач зобовязаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором та повернути предмет лізингу, а лізингодавець має право згідно ст. 651 ЦК україни здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомлені. Судом встановлено, що в порушення даних норм договору відповідач не надсилав позивачці повідомлення про подію дефолту та про розірвання договору. Згідно з заявою про приєднання до публічного договору від 07.04.2014 № LG00A!0000575892 позивачка сплатила аванс у розмірі 20 800,00 грн. та відповідно до довідки про погашення по кредиту від 27.07.2015 року № 2438815 за період з 07.04.2014 року по 27.07.2015 року позивачка сплатила 35 252,63 грн., тобто загальна сума сплачених платежів становить 56 052,63 грн. (20 800,00 + 35 252,63 = 56 052,63). Відповідно до графіку платежів (додаток № 2 до договору) позивачка повинна була сплати відповідачу станом на 28.05.2015 року 50 855,62 грн., але позивачкою станом 26.05.2015 року сплачено 52 152,63 грн., тобто, 13.06.2015 року, на день вилучення автомобіля, у позивачки заборгованості по договору не було. До того ж, відповідно до розрахунку наданого відповідачем станом на 02.06.2015 року у позивачки відсутня заборгованість по вказаному договору. З пояснень представника відповідача судом встановлено, що у позивачки вилучений автомобіль через заборгованість за договором, що не підтверджено в судовому засіданні, а тому, суд приходить до висновку, що автомобіль вилучений у позивачки при відсутності заборгованості за договором та без будь-яких письмових попереджень та повідомлень. Крім цього, судом встановлено, що відповідно до листа УДАІ УМВС України в Кіровоградській області від 23.09.2015 року №10/3727, автомобіль Skoda Roomster, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] оголошено в розшук та виставлено до бази даних МВС України «Відеоконтроль-Рубіж» за кодом «7» СВ Жовтневого РВ Дніпропетровського МУ ГУМВС (ЄРДР № 12014040650004293 від 03.12.2014 року). Відповідно до листа УДАІ ГУМВС України в Харківській області від 22.09.2015 року № 52/10263 автомобіль Skoda Roomster, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] затриманий 13.06.2015 року працівниками ДАІ та переданий слідчо-оперативній групі Люботинського ВМ [PERSON] Згідно з листом Люботинського ВМ від 12.10.2015 року № 5219 автомобіль Skoda Roomster, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER] був переданий 15.06.2015року співробітнику ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON]. Відповідно до листа слідчого СВ Жовтневого РВ Дніпропетровського МУ від 10.10.2015 року № 11234, кримінальне провадження № 12014040650004293 від 03.12.2014 року внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за заявою співробітника ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] про те, що невстановлена особа, знаходячись в приміщені вказаного підприємства, за адресою вул. Набережна Перемоги, 50 в м. Дніпропетровську, шахрайським шляхом заволоділа майном, яке належить ПАТ КБ «Приватбанк», в тому числі і автомобілем Skoda Roomster, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER]. На теперішній час інформація стосовно вилучення або затримання автомобіля до Жовтневого РВ не надходила, [PERSON] будь-якого статусу в кримінальному провадженні не має. З викладеного видно, що автомобіль у позивачки вилучений не відповідачем у звязку з наявністю заборгованості за договором лізингу, а працівниками міліції в наслідок заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про вчинення невідомими особами шахрайських дій в м. Дніпропетровську по вул. Набережна Перемоги, 50 та заволодіння майном, яке належить ПАТ КБ «Приватбанк». При цьому, ПАТ КБ «Приватбанк» не є стороною договору лізингу і відповідно до п. 2.3. договору лізингу, предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору, тобто власністю ТОВ «Автокредит Плюс». З викладеного вбачається, що у порушення п. 2.3. Договору лізингу, автомобіль Skoda Roomster, 2007 року випуску, д.н. [NUMBER], належав ПАТ КБ «Приватбанк», а не ТОВ «Автокредит Плюс». Тобто, ТОВ «Автокредит Плюс» надало позивачці в лізинг автомобіль який належав ПАТ КБ «Приватбанк» і вибув з володіння ПАТ КБ «Приватбанк» в наслідок шахрайських дій невідомих осіб у м. Дніпропетровську і тому даний автомобіль був вилучений у позивачки та переданий до ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно з ч. 3 ст. 9 вказаного Закону, при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Вилучивши автомобіль у позивачки відповідачем фактично розірвано договір лізингу, а тому позовні вимоги в частині стягнення сплачених позивачкою коштів в сумі 56 052,63 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 22 вказаного Закону, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», при вирішенні вимог споживачів про відшкодування на підставі ст. 24 Закону моральної шкоди суди повинні виходити з роз'яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з п. 3 зазначеної постанови, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Суд приходить до висновку, що незаконними діями продавця, а саме безпідставним вилученням автомобіля у супереч договору лізингу позивачу заподіяно моральну шкоду і позовні вимоги в частині стягнення 10 000,00 грн. також підлягають задоволенню. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з того, що душевні страждання позивача носять довготривалий характер, дії відповідача є не законними, позбавили позивачку користуватись автомобілем. Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати в сумі 560,53 грн. щодо позовних вимог в частині стягнення коштів та 487,47 грн. щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Загальна сума судових витрат становить 1 047,73 грн. На підставі викладеного і ст. 806 ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved