Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої 14 лютого 2016 року право власності на 3/8 частини квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Нахімова, б. 2-А, кв. 12, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що позивачем було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також відсутні документи, що підтверджують місце відкриття та факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями, які могли б дати згоду на таке питання. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову, а також зазначила, що дійсно 14.02.2016 року померла [PERSON], яка є бабусею позивача [PERSON] На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] вона не проживала та заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк вона не подавала. Із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини в суд звертатись не буде. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв'язку з визнанням відповідачем позову, суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст.\~223,\~247 ЦПК України.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належали 3/8 частини квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, ІІ провулок Нахімова, б. 2 А, кв. 12, з якої 1/4 частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності № 107 від 01.02.1993 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» зареєстроване в реєстрі за № 66а-24, а 1/8 частина якого належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4012, виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого Державою Ізраїль Міністерства внутрішніх справ, [PERSON] померла 14 лютого 2016 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/8 частини квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, ІІ провулок Нахімова, б. 2 А, кв. 12. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишала. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є її донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії IV - УР № 1104224 від 23.01.1963 року, виданого Єнакієвським міським відділом РАЦСу Донецької області, довідкою від 18.01.2000 року за № 14/17-102, наданою відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Чернову», довідкою від 18.01.2000 року за № 13/17 102, наданою відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, згідно якої [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Івлєву», а також свідоцтвом про одруження серії І-ЖД № 009718 від 04.05.1995 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міськвиконкому Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «Григоренко». Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] будучи спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, тому вважається такою, що фактично не прийняла спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1268, 1269 ЦК України. Більш того, заявою від 02.11.2016 року [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача [PERSON], [INFO], що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 02.11.2016 року. Спадкоємців за законом другої, третьої та четвертої черги після смерті [PERSON] немає. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у пяту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Спадкоємицею за законом пятої черги після смерті [PERSON] є її онука [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження матері [PERSON] [PERSON] [PERSON] серії IV - УР № 1104224 від 23.01.1963 року, виданого Єнакієвським міським відділом РАЦСу Донецької області, довідкою від 18.01.2000 року за № 14/17-102, наданою відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, згідно якого [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Чернову», довідкою від 18.01.2000 року за № 13/17 102, наданою відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, згідно якої [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Івлєву», а також свідоцтвом про одруження серії І-ЖД № 009718 від 04.05.1995 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міськвиконкому Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на «Григоренко». А також, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-ЖД № 035746 від 04.05.1995 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міськвиконкому. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, ІІ провулок Нахімова, б. 2-А, кв. 12, але на день смерті спадкодавець [PERSON] знаходилась у своєї доньки [PERSON] на території Держави Ізраїль де і померла. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved