Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.10.2010 року між ними зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2015 року шлюб між ними з відповідачем розірваний, місце проживання дитини не визначено. Після розлучення і до цього часу дочка постійно проживала з нею за адресою: [ADDRESS] . На утримання дочки позивач отримує аліменти згідно виконавчого листа № 399/1376/14-ц від 28.01.2015 року. Вона піклується про дитину, опікується її інтересами і потребами, слідкує за розвитком та здоров`ям. В квартирі обладнана кімната для дитини, яка містить всі необхідні речі. Дочка відвідує ЗОШ № 12 та гурток спортивно-бального танцю «Вікторія». За порадою сімейного лікаря з 2016 року вони з дитиною кожного року оздоровлюються на березі Чорного моря. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не вітає її з днем народження, не цікавиться її життям, бачив її в останній раз 4 роки тому, навпаки перешкоджає потребам та інтересам дитини, у зв`язку з чим, вона змушена була неодноразово звертатись до органу опіки та піклування. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, наведених в позові. Від стягнення з відповідача на її користь суми сплаченого судового збору відмовилась. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до частин 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 16.10.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 932, який рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 05.03.2015 року розірваний, місце проживання дитини не визначено /а.с. 9/. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с. 7/. Після розлучення і до цього часу дочка постійно проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована з 05.12.2016 року, за місцем проживання відвідує ЗОШ І-ІІІ ступенів № 12, де навчається у 3-А класі, отримає медичну допомогу від лікаря-педіатра [PERSON] /а.с. 11, 15, 16/. На утримання дочки позивач в судовому порядку отримує аліменти згідно виконавчого листа № 399/1376/14-ц від 28.01.2015 року /а.с. 10/. Позивач піклується про дитину, опікується її інтересами і потребами, слідкує за розвитком та здоров`ям. В квартирі обладнана кімната для дитини, яка містить всі необхідні речі. Згідно медичної довідки № 7155 [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває /а.с. 8/, за місцем роботи характеризується позитивно /а.с. 12/. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 1144 від 28.11.2016 року визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] /а.с. 19/. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради № 1083 від 02.08.2019 року затверджено висновок служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 26.07.2019 року про затвердження місця проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] для її тимчасового виїзду за межі України /а.с. 17,18/. Відповідно до наданої характеристики учениці 3-А класу ЗОШ І-ІІІ ступенів № 12 м. Кременчука батько дитини [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителем не знайомий і ніколи не спілкувався. Дитину до школи приводять і забирають мати і бабуся /а.с. 15/. Відповідно до частин 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. За частинами 2 та 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При визначенні місця проживання малолітньої дочки сторін, суд приходить до висновку про необхідність визначення її місця проживання разом з матір`ю - позивачем по справі, оскільки дитина в даний час проживає разом з нею, позивачем забезпечено належні умови для проживання дитини, її виховання та навчання, при цьому відповідач не заперечує проти цього та погодився з такими доводами позивача. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач просила судові витрати по справі залишити за нею, ці витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Outcome: approved