Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та виплату грошової компенсації за обов`язкову частку у спадковому майні. В позові зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частина житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] за фактом спільного проживання прийняла його дружина (мати позивача) [PERSON] та позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] , яка протягом встановленого терміну звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Жодна із спадкоємців належним чином спадщину не оформили. [INFO] [PERSON] померла. До складу спадщини, яка відкрилася після її смерті увійшла належна їй Ѕ частина зазначеного будинку, грошові вклади, а також частина спірного будинку, яку вона успадкувала, але належним чином не оформила після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом. [PERSON] в позові зазначає, що [PERSON] має право на обов`язкову частку, однак бажає успадкувати половину спадкового майна, в зв`язку з чим через виниклий між сторонами спір, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] вказує, що згодна сплатити [PERSON] грошову компенсацію за належну йому обов`язкову частку у спадковому мані, яка становить 3/16 від загальної маси, тому просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] та право на грошові вклади на рахунках філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» із виплатою [PERSON] грошової компенсації в розмірі 18047,79 грн. Також просила стягнути з [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. В позові зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка за життя склала заповіт на користь позивача за первісним позовом [PERSON] . Зазначає, що він, як особа пенсійного віку, має право на обов`язкову частку в спадщині. Однак, через розбіжність в написанні його прізвища « [PERSON] » та прізвища померлої « [PERSON] », він позбавлений можливості належним чином оформити свої спадкові права. В зв`язку з цим просив встановити факт родинних відносин між ним та померлою [PERSON] , як між сином і матір`ю. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] надав відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому заперечував проти позовних вимог, зазначаючи, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є необґрунтованою, оскільки в матеріалах справи наявні всі правовстановлюючі документи на спадкове майно, тому підстави для такої відмови відсутні. Щодо вимоги про сплату [PERSON] компенсації за належних [PERSON] 3/16 частки спадкового майна зазначає, що дана вимога є передчасною, оскільки право власності на зазначену частку за [PERSON] ще не оформлено. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом визнав, проти позову не заперечував. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні 26.11.2020 року в режимі відеоконференції позовні вимоги за первісним позовом не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Крім того, зазначила, що жодного спору щодо розподілу між спадкоємцями спадкового майна немає, оскільки її довіритель [PERSON] має намір успадкувати лише належну йому на підставі ст. 1241 ЦК України частку. Вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила їх задовольнити. Заслухавши сторони у справі, з`ясувавши всі обставини справи та надавши їм правову оцінку, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 2, ст. 10, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04.07.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , який належав йому на праві спільної сумісної власності. Спадщину після смерті [PERSON] за фактом спільного проживання прийняла його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , яка у визначений законом термін звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, що підтверджується повідомленням Кодимської районної державної нотаріальної контори №343/02-14 від 03.04.2020 року. Спадщину належним чином не оформили. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31.05.2017 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , на успадковану після смерті [PERSON] , але не оформлену належним чином ј частину зазначеного будинку та на грошові вклади на рахунках філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк». 07.12.1999 року [PERSON] було складено особисте розпорядження, яким все своє майно вона заповіла [PERSON] , що підтверджується копією дубліката заповіту, посвідченого Кодимською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №2999. Дублікат заповіту видано 01.08.2017 року, зареєстровано в реєстрі за №748 державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори замість втраченого заповіту. Із зазначеного вище повідомлення Кодимської державної нотаріальної контори встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] за заповітом прийняла [PERSON] та за законом [PERSON] , який має право на обов`язкову частку у спадковому майні. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього\~Закону. Із матеріалів справи встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] , [INFO] є непрацездатним сином померлої [PERSON] , так як на момент відкриття спадщини досяг встановленого законом пенсійного віку, в зв`язку з чим він має право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п.5.10. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України №296/5 від 22.02.2012 року при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Позивач за первісним позовом зазначила, що відповідач за первісним позовом бажає поділити спадкове майно порівну, тому вона, посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, просить визнати за нею право власності на весь житловий будинок [ADDRESS] , який на праві спільної сумісної власності належав [PERSON] та [PERSON] , а також на грошові вклади [PERSON] . Крім того, просить винести рішення про сплату [PERSON] компенсації за належні йому 3/16 частки у спадковому майні. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81,\~82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Із матеріалів справи встановлено, що листом №28/02-14 від 16.01.2020 року державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори відмовлено позивачу за первісним позовом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через виниклий між спадкоємцями спір. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, надаючи оцінку листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкоємця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 369/8878/16-ц. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.\~\~\~\~\~\~\~\~ Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.\~\~\~\~ Позивач за первісним позовом, як на підставу позову, посилалась на наявність спору щодо розподілу спадкового майна, зазначаючи, що відповідач за первісним позовом має намір успадкувати половину майна. Із досліджених матеріалів справи, зокрема і копії спадкової справи, судом не встановлено, що [PERSON] звертався до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину саме в розмірі Ѕ частини спадкового майна. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом також пояснила, що [PERSON] має намір успадкувати лише належну йому відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України частку спадкового майна, зокрема в розмірі 3/16 часток від загальної маси спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] . Тож, в порушення вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем за первісним позовом, не надано належних доказів щодо відсутності можливості оформлення спадщини в позасудовому порядку шляхом отримання нею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну їй частину спадкового майна. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання за позивачем за первісним позовом права власності на все спадкове майно задоволенню не підлягає. Крім того позивачем за первісним позовом заявлено вимогу про сплату на користь відповідача за первісним позовом компенсації за належні йому 3/16 частки у спадковому майні. Щодо зазначеної вимоги суд приходить до наступних висновків. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст.365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно.\~ Таким чином, враховуючи, що відповідачем за первісним позовом не зареєстровано право власності на належні йому відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України 3/16 частки в спадковому майні, суд приходить до висновку, що дана вимога є передчасною і задоволенню не підлягає. Що стосується вимоги позивача за зустрічним позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлено факт родинних відносин між фізичними особами. Згідно з роз`ясненнями, які є в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, суд може розглядати справи про встановлення юридичних фактів, які породжують юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.2\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Враховуючи, що встановлення факту родинних відносин необхідне позивачу для оформлення спадщини, зазначений юридичний факт може бути встановлено в позовному провадженні одночасно із вирішенням спору про право (ч.6 ст.294 ЦПК України). Як було встановлено в судовому засіданні [INFO] померла [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом є сином померлої та спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині, в зв`язку з наявністю заповіту, складеного на ім`я [PERSON] . Однак, через різницю в перекладі прізвища з російської на українську мову, виникла розбіжність в написанні прізвища. Зокрема в свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 09.10.1973 року його прізвище та прізвище матері російською мовою зазначено « [PERSON] », а в подальшому прізвище матері було перекладено як « [PERSON] », а його « [PERSON] ». В зв`язку з цим позивач за зустрічним позовом позбавлений можливості оформити спадщину належним чином. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач за зустрічним позовом не заперечує проти задоволення вимог, суд, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та положень ст. 263 ЦПК України, дійшов висновку про можливість задоволення зустрічного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом враховано, що в задоволенні вимог за первісним позовом відмовлено повністю, а зустрічний позов задоволено, тому судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається на позивача за первісним позовом, в зв`язку з чим стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду із зустрічним позовом.

Outcome: approved