Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток співвласників земельної ділянки. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 11.07.2003 року її батько [PERSON] надав на її ім.»я заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом. [INFO] року її батько помер і після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0.0561 га для обслуговування вказаного житлового будинку. Вказує, що земельну ділянку було зареєстрованому в установленому законом порядку і присвоєно кадастровий номер 73 02.11. 2016 року державним реєстратором за [PERSON] було зареєстровано право власності на 56/100 частки у спільній частковій власності на житловий будинок № [ADDRESS]. Посилається на те, що в даний час вона бажає оформити спадщину після смерті свого батька на нерухоме майно як спадкоємиця першої черги яка на момент смерті батька [PERSON] проживала з ним однією сім»єю. Зазначає, що 14.06.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] була зареєстрована спадкова справа після смерті батька [PERSON] який помер [INFO] року у спадковому реєстрі 60787978; при цьому вказує, що 44/100 частин наведеного вище будинку належить на праві власності відповідачу [PERSON] та оскільки частка в земельній ділянці спадкодавця [PERSON] не була визначена при його житті, їй як спадкоємиці за заповітом, вказує для можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом слід визначити частки співвласників земельної ділянки, а оскільки на даний час між нею та відповідачкою щодо порядку користування спірною земельною ділянкою не має, визначити право власності і нотаріально оформити спадщину не можливо без визначення часток в зв»язку з смертю одного з співвласників [PERSON] Просить заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі; в наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти заявлених вимог і також просила їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін та об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, наданих сторонами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про народження (а.с. 8) являвся батьком позивача [PERSON], який народився [INFO] року (а.с. 8). Позивач [PERSON] за даними довідки з місця проживання (а.с.9) остання постійно проживала [ADDRESS] разом з спадкодавцем, батьком [PERSON], яким за життя на ім.»я своєї доньки [PERSON] надав заповіт на усе його майно де б воно не знаходилося (а.с 10). [INFO] року (а.с. 11) помер [PERSON] про що свідчить актовий запис про смерть № 450. За життя на [PERSON] було оформлено Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0.0561 га для обслуговування і будівництва житлового будинок [ADDRESS], співвласниками якої являються - [PERSON], [PERSON] (а.с. 12). Аналогічне вбачається і з Інформаційної довідки з Державного реєстру (а.с. 13, 14). Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за відкритою спадковою справою 60787978 (а.с.14). В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз»яснено, що «у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину с:адкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності». Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 4 ст. 86 ЗК України, - співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш того, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз»яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка, у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно положень ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved