Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання дочки - [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження навчання до досягнення нею 23-річного віку. Свої вимоги мотивує тим, що 21 листопада 1997 року між нею та відповідачем Бережківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області був зареєстрований шлюб. За період шлюбу у сторін народилась донька: [PERSON], [INFO]. Проте, подружні відносини у сторін не склались і рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 22.12.2005 року їх шлюб було розірвано. На даний час позивач разом із дочкою проживають окремо від відповідача. Відповідач зовсім не турбується про сім'ю, матеріально її не підтримує. З моменту розірвання шлюбу, відповідач не надавав будь-якої матеріальної допомоги, а усі зароблені гроші витрачав на власні потреби. Позивач сама змушена забезпечувати дочку самостійно. Від позивачки до початку судового розгляду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справ був повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.21,23). Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Оскільки від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову або ж доказів добровільної згоди на сплату аліментів, тому суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності та ухвалення заочного рішення у справі. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до переконання, що позов слід задоволити з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 01.02.2012 року, судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO] є відповідач - [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 22 грудня 2005 року, шлюб [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.11.1997 року Бережківською сільською радою Дубровицького району Рівненської області - розірвано. Неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO] - залишено проживати разом із матір'ю до виповнення їй повноліття (а.с.5). Згідно довідки №2729 від 16.07.2015 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради на утриманні [PERSON] дійсно знаходиться [PERSON], 1998 року народження (а.с.11). Згідно ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Суду не надано жодних доказів того, що відповідач є нездоровим чи непрацездатним, а також не надано підтвердження того, що на своєму утриманні має інших непрацездатних осіб. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вищенаведеного, а також враховуючи те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що щомісячний розмір аліментів слід призначити у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а не до 23 років, а тому позовна вимога в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дочки - [PERSON] до 23-х років не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved