Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] та в її інтересах представник, адвокат Ісопчук В.В. звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення пені, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.11.2017 року, позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, задоволено частково; шлюбміж сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 18.07.2017 року до настання повноліття дитини, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте відповідач не виконує рішення суду, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком. Малолітня дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальне становище погіршилося у зв`язку із збільшенням витрат на утримання дитини, тому коштів не вистачає. Відповідач на даний час працює на підприємстві з іноземною інвестицією «Імперіал Тобако Юкрейн» за адресою: м.Київ вул.Академіка Заболотного та отримує заробіток. Оскільки аліменти, що стягуються на утримання дитини є недостаніми для того щоб в повній мірі забезпечити потреби дитини, просить стягувати аліменти з відповідача у розімрі ј частини з усіх заробітків (доходів) починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитини повноліття та стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 18341,93 грн. Ухвалою суду від 12.02.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб; відповідачем у встановлений судом строк не подано відзив; заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач [PERSON] та в її інтересах представник, адвокат Ісопчук В.В. в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останнього до суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом, належними доказами по справі встановлено факти і відповідні їм правовідносини, зокрема те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилася дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.11.2017 року, позовні вимоги [PERSON] до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, задоволено частково; шлюбміж сторонами розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 грн. щомісячно, починаючи з 18.07.2017 року до настання повноліття дитини, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.12-13). Відповідач [PERSON] не виконує рішення суду, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.12.2019 року заборгованість становить 18341,93 грн. (а.с.14). Відповідач [PERSON] на даний час працює на підприємстві з іноземною інвестицією «Імперіал Тобако Юкрейн» за адресою: м.Київ вул.Академіка Заболотного та отримує заробіток, що підтверджується відповіддю на запит до Пенсійного фонду України (а.с.15). Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, проте зросли витрати на дитину, тому позивачу важко матеріально утримувати її. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виходячи з цього сторони, як батьки дитини, повинні спільно вирішувати питання про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Статтею 182 ч.2 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Передбачено ч.1 ст. 183 СК України, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо зміни розміру аліментів, суд враховує: матеріальне становище позивача і відповідача (платника аліментів); відсутність в останнього на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дітей; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки малолітня дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на матеріальному утриманні позивача; як позивач, так і відповідач є працездатними; що відповідач є молодою, працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дитині у розмірі ј частки з усіх заробітків (доходів) щомісяця на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, то суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з ст. 196 ч. 1 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Аналіз норм статті 196 ч.1 СК України дозволяє дійти висновку, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів може бути не більше 100 відсотків заборгованості. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питання щодо необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року, справа № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам складеного державним виконавцем Мельничук С.М., станом на 01.12.2019 року заборгованість становить 18341,93 грн. (а.с.14). Закріплений у статті 196 СК України захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобов`язана особа сплачувати за рішенням суду. Відповідальність за несвоєчасне виконання аліментного зобов`язання спрямована на стимулювання боржника - платника аліментів своєчасно сплачувати аліменти та, певною мірою, компенсувати одержувачеві аліментів ті втрати, які він поніс у зв`язку із затримкою їх сплати. За змістом частини 1 цієї статті, підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. Водночас, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Даною нормою чітко визначено розмір пені за прострочення сплати аліментів, його встановлено у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам складеного державним виконавцем Мельничук С.М., станом на 01.12.2019 року заборгованість становить 18341,93 грн., пеня від суми несплачених аліментів на момент подачі позовної заяви становить 28560,00 грн. за період з грудня 2018 року по грудень 2019 року. Оскільки Сімейним кодексом передбачена можливість стягнути пеню у розмірі не більшому 100% заборгованості, слід стягнути з відповідача пеню в розмірі 18341,93 грн. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ст. 2 ч. 1 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедлививий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. У відповідності до абз. 4 п. 23 Постанови № 3 Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі, на користь держави в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved