Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, які під час судового розгляду зменшив їх, та остаточно на час вирішення справи, просив поновити його на посаді завідувача відділенням (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти) в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва, поновити позивача на посаді лікаря-уролога операційного блоку урології в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва за сумісництвом на 0,25 ставки; зобов'язати відповідача відшкодувати позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2016 по 31.01.2017включно в сумі 5 908,00грн., стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 3 840, 00грн.,допустити до негайного виконання судове рішення. Позовні вимоги підтримані представником [PERSON] та обґрунтовані наступним. 10 липня 2015 року згідно наказу № 130/к по особовому складу від 09.07.2015 року [PERSON], далі - Позивач, був прийнятий до Олександрівської клінічної лікарні міста Києва на посаду завідувача відділенням (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти). Наказом Олександрівської клінічної лікарні міста Києва № 65-к від 09.03.2016 року, Позивачу дозволили працювати на 0,25 ставки додатково по сумісництву лікарем- урологом операційного блоку урології з 03.03.2016 року по 31.12.2016 року з відпрацюванням додаткового робочого часу згідно графіка. 13.02.2017 року Позивача було ознайомлено з наказом Олександрівської клінічної лікарні міста Києва по особовому складу № 408-к від 30.12.2016 року про звільнення [PERSON] з посади завідувача відділенням (директора центру), лікаря-уролога консультативної поліклініки (спец кошти) 30 грудня 2016 року у зв'язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України та видано на руки трудову книжку. Окрім того, 13.02.2017 року в усному порядку представником Відповідача було повідомлено Позивача про те, що посада лікаря-уролога операційного блоку урології, яку обіймав останній згідно наказу № 65-к від 09.03.2016 року скорочено, і Позивач підлягає вивільненню згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно роз'яснень викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те. що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Статтею 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року справа № 6-40цс15, яка відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Окрім того, статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням :торін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. У зв'язку з тим, що після закінчення строку трудового договору, визначеного в наказі Олександрівської клінічної лікарні міста Києва № 65-к від 09.03.2016 року, трудові відносини між Позивачем та Відповідачем фактично тривали, Позивач вважає, що трудові відносини по виконанню останнім обов'язків лікаря-уролога операційного блоку урології Олександрівської клінічної лікарні міста Києва за сумісництвом на 0,25 ставки вважаються продовженими на невизначений строк. У зв'язку з чим, Відповідач зобов'язаний був виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України та персонально попередити Позивача не пізніше ніж за два місяці про наступне вивільнення працівників. Представник звертав увагу на те, що позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки Відповідач не попередив його персонально у встановленому порядку за 2 місяці про скорочення штату працівників Олександрівської клінічної лікарні міста Києва та наступне вивільнення, не запропонував Позивачу переведення на іншу роботу, не надав список наявних вакантних місць, порушив порядок звільнення. Представник відповідача [PERSON] вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, подавши письмові заперечення, звертаючи увагу суду на наступне. 10.07.2015 р. Наказом № 93/1 Головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва - [PERSON] «Про організацію роботи урологічних відділень», [PERSON] було наказано забезпечити, зокрема, організаційно-методичну та координаційну роботу відділення урології №1, відділення урології «2, відділення урологічної реанімації, операційного блоку урології, приймального блоку урології, кабінет урології консультативної поліклініки (п. 1.1. Наказу). В подальшому у зв'язку з здійсненням слідчим управлінням прокуратури м. Києва досудового розслідування за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 368 КК України, до ЄРДР за № 12016100000000211 від 05.02.2016 р. було внесено відповідні відомості. Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15.06.2016 .р. винесеної по справі 3 755/9692/16-к провадження 1-кс/755/2850/16 за результатами розгляду клопотання заступника начальника третього слідчого управління прокуратури м. Києва [PERSON] про проведення обшуку у рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12016100000000211 від 05.02.2016 р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3,4 ст. 368, ч. 4 ст.369 КК України, зокрема щодо функціонування Київського міського урологічного центру на базі Олександрівської клінічної лікарні м. Києва директором якого був [PERSON], було дозволено проведення в приміщенні службового кабінету [PERSON] (1 пов. корпус №5 Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, за адресою: м. Київ, вул. Шовковична, 39/1) обшуку з метою відшукання та вилучення грошових коштів, які були предметом неправомірної вигоди, грошових коштів, отриманих незаконним шляхом, чорнових записів, документів щодо незаконного функціонування Київського міського урологічного центру, а також інших предметів, що мають значення для досудового розслідування. З урахуванням вищезазначених відомостей та фактів, Наказом №110 від 14.07.2016 р. Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було створено комісію щодо перевірки оцінки роботи урологічного центру. Відповідно до Акту комісії від 19.07.2016 р., комісією було проведено оцінку роботи урологічного центр та надано висновки відповідно до яких зазначено, що завідувач відділенням (директор центру) [PERSON] та лікар-уролог [PERSON] - не в повному обсязі виконували функції лікарів амбулаторного прийому пацієнтів; в примітці інвентаризаційних описів по оперативному блоку та по урологічному відділенні № 2 зазначено відсутність документів, наявність яких обов'язкова для можливості використання в медичній практиці; за період існування урологічного центру співпраці між кафедрами урології та НМУ ім.. О.О. Богомольця, відділу запальних захворювань ДУ «Інститут урології НАМН України» та керівництвом урологічного центру фактично не було. У зв'язку з чим було надано пропозиції щодо визнання таким, що втратив чинність наказ № 93/1 від 10.07.2015 р. «Про організацію роботи урологічних відділень» як того, що не відповідає основним положенням наказів ГУОЗ від 29.10.1993 р. №340 «Про організацію урологічного центру» та від 29.11.1993 р. № 117 «Про організацію міського урологічного центру». Таким чином, на підставі наданих висновків комісії, а також у зв'язку з проведенням вищевказаного досудового розслідування, з метою перевірки фактів, які стали підставою для винесення Ухвали суду, щодо обшуку, відповідно до Наказу № 114 від 19.07.2016 року було створено комісію щодо перевірки роботи урологічної служби Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, та відповідно до п. 3 Наказу, на момент роботи комісії - [PERSON] - завідувача відділенням (директора центру), лікаря уролога консультативної поліклініки (спец кошти), лікаря уролога операційного блоку урології (0,25 ставки) було відсторонено від виконання посадових обов'язків. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.08.2017 р. винесеної в рамках розгляду справи № 755/9692/16-к, [PERSON] було відсторонено від посади лікаря- уролога консультативної поліклініки (спец кошти) Олександрівської клінічної лікарні м. Києва строком до 31.10.2016 року. Відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України, підприємству надано право самостійно визначати свої організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. Тобто за певних обставин власник або вповноважений ним орган може змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Скористатися цим правом роботодавець може будь-коли, оскільки законодавство про працю не встановлює жодних обмежень щодо цього. 13.10.2016 р. відповідно до проведеного аналізу економічних можливостей, з метою усунення дублювання повноважень структурних підрозділів та посад, а також з метою забезпечення раціонального використання позабюджетних коштів, було винесено Наказ № 135 «Про скорочення видатків за рахунок спеціального фонду», відповідно до якого скасовано утримання працівників за рахунок коштів спеціального фонду (п. 1 Наказу). Відповідно до переліку позаштатних посад, які утримуються за рахунок коштів спеціального фонду (Додаток до Наказу № 135), до даних посад належать: 1. Завідувач відділенням (директор центру), лікар-уролог консультативної поліклініки (спецкошти) - 1,0 шт.од. 2. Лікар-уролог консультативної поліклініки (спецкошти) -0,5 шт.од. 17.10.2016 р. на підставі Наказу Департаменту охорони здоров'я № 497 від 23.09.16 р. зі змінами, з метою створення ефективної системи управління та підвищення продуктивності праці, головним лікарем Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було винесено Наказ № 136 «Щодо змін в структурі Олександрівської клінічної лікарні м. Києва», відповідно до якого: п. 1. Ввести в дію протягом 2 місяців з дати видання даного наказу нову структуру Олександрівської клінічної лікарні м. Києва і штатний розпит, затверджені Департаментом охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації; 1.1.начальнику відділу кадрів: 1) вивести за штат всіх співробітників лікарні, які підпадають під скорочення та попередити їх письмово про скорочення штату за 2 місяці до введення в дію нової структури лікарні та штатного розпису; 2) провести скорочення штатів з урахуванням переважного права на залишення на роботі та можливістю запропонувати іншу роботу, особам, посади яких скорочуються. 17.10.2016 р. Наказом № 301-к «Про скорочення штатів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва», у зв'язку зі змінами у структурі лікарні та внесенням змін до штатного розпису, з 17.10.2016 р. наказано скоротити посади відповідно до штатного розпису, а саме: 1.2. Операційний блок урології: - завідувач відділенням, лікар-уролог 1,0 ставки; - лікар-уролог 2,0 ставки. 1.3. Консультативна поліклініка (спец кошти): - завідувач відділенням (директор центру), лікар уролог 1,0 ставки; - лікар-уролог 0,5 ставки. Нова структура Олександрівської клінічної лікарні м. Києва і штатний розпит, затверджені Департаментом охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників. Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства. 28.10.2016 р. до Київського міського центру зайнятості Печерського району Олександрівською клінічною лікарнею м. Києва було подано звітність про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва праці. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу при скороченні чисельності або штату працівників (п.1 ст.40 КЗпПУкраїни) передбачає собою певну процедуру, зокрема: прийняття рішення (Наказ) про проведення процедури скорочення чисельності працівників; складання списку працівників, які підпадають про скорочення; повідомлення працівника не пізніш ніж за 2 місяці; пропонування відповідних посад; узгодження скорочення чисельності з профспілковою організацією та ін.. Таким чином у зв'язку з затвердженням нової структури Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, скороченням видатків за рахунок спеціального фонду та скороченням штатів лікарні, начальником відділу кадрів в установлений законодавством строк, а також з дотриманням вимог КЗпП України, відбулось попередження працівників про відповідні зміни в структурі лікарні. Відтак, [PERSON], начальником відділу кадрів лікарні в телефонному режимі було повідомлено про відповідні зміни в структурі лікарні, призначено позивачу час для можливості ознайомлення його Наказами. Проте у вказаний та попередньо погоджений час позивач не з'явився до відділу кадрів лікарні, після чого начальником відділу кадрів повторно було за телефоновано позивачу, на що останній попросив направити йому повний пакет документів на домашню адресу. 26.10.2016 року рекомендованим з повідомленням про вручення та описом вкладення (п/в № 0206810420151) [PERSON] було відправлено повний пакет документів, в яких позивача було повідомлено про зміни в структурі лікарні, скорочення штатів, лист- повідомлення з проханням з'явитись до відділу кадрів для можливості ознайомлення та вибору відповідних посад, (надалі «пакет документів»). Проте, як вбачається з відстеження поштових відправлень, поштове відправлення за № 0206810420151 не вручене, та повернуто відправнику у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання. 16.11.2016 року з метою повторного вручення позивачу вищевказаного пакету документів, працівниками Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було здійснено виїзд за місцем проживання [PERSON] Проте, двері ніхто не відчинив, про що складено відповідний акт. 18.11.2016 р. начальником відділу кадрів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на адресу позивача було відправлено телеграму, з повідомленням про причини звернення та проханням з'явитись до лікарні з метою отримання пакету документів. Проте вказана телеграма вручена не була . 07.12.2016 р. юрисконсультом лікарні - [PERSON] на адресу [PERSON] було відправлено телеграму з проханням з'явитись до відділу кадрів лікарні з необхідністю ознайомлення з пакетом документів та можливістю обрання вакантних посад. Проте, дана телеграма також не була вручена . Представник наполягала на тому, що в грудні 2016 р під час розгляду справи № 757/34526/16-ц, через свого представника [PERSON] був ознайомлений з повним пакетом документів, проте так і не з'явився до відділу кадрів лікарні з метою обрання запропонованих посад. В порядку ст. 40,42,43 КЗпП України, 12.12.2016 р. головним лікарем лікарні до голови профспілкового комітету Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було подано подання про отримання згоди на скорочення посади яку обіймав позивач. Відповідно до Повідомлення №1 від 15.12.2016 р. головою профспілкового комітету Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було надано таку згоду. Таким чином, на виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України, адміністрацією Олександрівської клінічної лікарні м. Києва дотримано процедуру передбачену трудовим законодавством, а також використано всі можливі способи вручення [PERSON] пакету документів пов'язаного з попередженням про скорочення та можливістю обрання вакантних посад. Зміна структури в Лікарні була зумовлена необхідністю створення ефективної системи управління та підвищення продуктивності праці, з метою усунення дублювання повноважень структурних підрозділів та посад, а також з метою забезпечення раціонального використання позабюджетних коштів. У зв'язку з чим відповідача вважає законним винесення Наказу № 408-к від 30.12.2016 р. про звільнення [PERSON] з посади завідувача відділення (директора центру), лікаря- уролога консультативної поліклініки (спец кошти), а позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи даний спір слід виходити з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення працівника за ініціативою роботодавця у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників допускається лише у випадку, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати: чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 19.05.2015 , власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Суд оцінюючи надані сторонами докази прийшов до наступного переконання. Позивач [PERSON] станом на запровадження змін у структурі лікарні був відсторонений від посади, отже не перебував на робочому місці. Вирішуючи питання про звільнення позивача 30 грудня 2016 року відповідач не врахував цих обставин, не попередив персонально позивача про заплановане вивільнення, та фактично не запропоновував вакантні посади, які як зазначив були наявні в лікарні. Суд не може погодитись із запереченнями відповідача щодо виконання положень трудового законодавства шляхом надсилання поштовим зв'язком повідомлення про наступне вивільнення та можливість ознайомлення з вакантними посадами, оскільки діючий КЗпП України чітко встановлює обов'язок роботодавця персонально попередити працівника про наступні зміни. Згідно з ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. В порушення вимог чинного законодавства відповідач не попередив позивача про наступне вивільненні не пізніше ніж за два місяці, не запропонував усіх наявних вакантних посад, які позивач може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, у тому числі, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації та іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. В даному випадку відповідач вирішуючи питання про скорочення чисельності не звернув увагу на те, що позивач має вчене звання, підвищує свою кваліфікацію, є доктором медичних наук. Суд враховує правову позицію висловлену ВСУ у справі за № 6-40цс15, зокрема «Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України не є обов'язком роботодавця.» В даному випадку слід прийти до переконання про те що відповідач не дотримався обов'язку визначеного ч2 ст. 40 КЗпП України, що є підставою для поновлення позивача на раніше займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вирішуючи питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід врахувати те, що позивач звільнений 30 грудня 2016 року, копію наказу про звільнення отримав 13.02.2017, проте з 01.02.2017 працює на посаді лікаря-уролога іншого підприємства. Отже стягненню підлягає середній заробіток за вимушений прогул з 30 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року, що складає 5 908,00грн. Враховуючи, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, підлягають задоволенню, судові витрати понесені ним на правову допомогу підлягають відшкодуванню. Розмір судових витрат відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» , матеріалами справи та наданим підтвердженням здійснення оплати. На підставі викладеного та

Outcome: approved