Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 10 жовтня 2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Син знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання та забезпечення дитини не надає. Так, відповідач інших утриманців не має, є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому позивач вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.12.2019 було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 24.12.2019. 24.12.2019 розгляд справи відкладено до 15.01.2020 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, з позовними вимогами згоден. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено що, з 10 жовтня 2009 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 10.10.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області. Сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.12.2012 відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] в графі "батько" зазначений відповідач - [PERSON] . Як вбачається з довідки № 4216 від 22.11.2019 виданої виконавчим органом Новопсковської селищної ради, неповнолітній [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 27.11.2019. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, сторін, відсутність у платника аліментів інших утриманців, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд роз`яснює, що відповідно до ст.ст. 80, 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а позовні вимоги визнані відповідачем, то з відповідача на користь держави підлягає стягнення 50 відсотків суми судового збору, у розмірі 384,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved