Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач \~ [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] та [PERSON] в якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0,0602 га, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1261 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1096 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 01 жовтня 2007 року він уклав з [PERSON] угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельних ділянок. Він сплатив [PERSON] визначену суму коштів за вказане майно, що підтверджується розпискою, а [PERSON] передала йому документи на будинок та земельні ділянки. Вони домовилися про подальше нотаріальне посвідчення їхнього договору. Він став там проживати, користуватися земельниими ділянками, Але [PERSON] нотаріально посвідчити договір відмовлялася. [INFO] [PERSON] померла і нотаріальне посвідчення договору в одностороньому порядку стало неможливим. Проте з часу початку його проживання у придбаному будинку з жовтня 2007 року по даний час будь-яких претензій з боку спадкоємців померлої до нього не надходило. Позивач вважає, що він добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися ним протягом десяти років, а тому тому може набути право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Крім того, позивач посилається на ст. 377 ЦК України, та зазначає, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни їх цільового прихначення у розмірах встановлених договором, а тому просить визнати за нею за набувальною давність право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Гордаш Н. М. не з`явилися, проте від представника позивача на адресу суджу надійшла заява, в якій вона відмовляється від позовних вимог в частині визнання права власнсоті на земельну ділянку за набувальною давністю, а решту позовних вимог підтримує та просить справу розглядати без їхньої з позивачем участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте від неї на адресу суду надійшла заява, в якій він просить справу слухати без його участі, претензій до позивача не має, проти задоволення позову не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Відповідно до ч. 4\~ ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2901028 від 23.02.2004 року житловий будинок , що знаходиться в [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] 01 жовтня 2007 року [PERSON] отримала від [PERSON] кошти як оплату за проданий нею будинок, який розташований в [ADDRESS] , про що свідчить розписка [PERSON] від 01 жовтня 2007 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . 23 жовтня 2018 року державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Вінницькій області Караушу М.Ф. було видано постанову про неможливість нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами між ним та [PERSON] , оскільки остання, яка являється власником будинку померла [INFO] . Онука [PERSON] - [PERSON] , на спадщину, яка відкрилася після смерті бабусі не претендує, що підтверджується її письмовою заявою від 08.11.2017 року. Онук [PERSON] [PERSON] , на спадщину, що відкрилася після смерті баби не претендує, що підтверджується його письмовою заявою від 08.11.2017 року. Довідкою Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області від 31 травня 2019 року №817 підтверджується, що [PERSON] , з 01 жовтня 2007 року проживає за адресою : [ADDRESS] . Зазначене підтверджується: розпискою [PERSON] від 1 жовтня 2007 року (а.с.4), копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7-13), копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.20), копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.21) заявою [PERSON] (а.с.22), заявою [PERSON] (а.с.22а), постановою нотаріуса (а.с.23), довідкою Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області . Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю не нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд враховував, зокрема, таке: володіння є добросовісним, так як особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати, про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в и володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред 'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючі положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за надувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Оскільки позивач вважав, що передавши гроші за нерухоме майно набує у його власність незалежно від наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, та протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє будинком, який розташований в [ADDRESS] , доглядає за ним, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в ньому, користується земельними ділянками біля нього, відкрито володіє всім будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, у зв`язку з\~визнанням заявлених вимог відповідачами, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved