Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати із відповідачем [PERSON] шлюб, зареєстрований 19.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №118. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона спільно із відповідачем не проживає, не веде спільного господарства, вони мають різні погляди на сімейні відносини, а тому вважає, що сім`я існує формально, зберегти яку неможливо та недоцільно. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із мотивів, вказаних у ньому. Вказала, що протягом строку, наданого судом для примирення, позивач із відповідачем не примирилась. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечили із мотивів, викладених у відзиві. Так, відповідач ствердив, що має бажання зберегти сім`ю та виховувати спільних із позивачем дітей, оскільки їхня сім`я була дружня і жила в повній злагоді та благополуччі. За час спільного проживання та ведення господарства він із позивачем набули достатню кількість матеріальних благ. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу можливе та відповідатиме інтересам сторін та їх дітей. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні факти. 19.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №118. Від спільного подружнього життя сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Із відзиву відповідача [PERSON] на позовну заяву про розірвання шлюбу вбачається, що жодних підстав для розірвання шлюбу немає, відповідач бажаю зберегти сім"ю, що відповідатиме інтересам сторін та їх дітей. Із відповіді на відзив, поданого представником позивач [PERSON] [PERSON] , вбачається, що позивач, як вільна людина не бажає надалі перебувати в сімейних відносинах із відповідачем, оскільки вони не склалися із-за відсутні взаєморозуміння, різних поглядів на життя, шлюбні відносини між ними припинено, а тому шлюб існує формально. Із заперечення на відповідь на відзив, поданого представником відповідача [PERSON] [PERSON] , випливає, що відповідач заперечує проти розірвання шлюбу та має намір зберегти сім`ю та відновити подружні стосунки з позивачем. Ухвалою суду від 7 жовтня 2019 року провадження у справі зупинено у зв"язку із наданням сторонам строку для примирення терміном на один місяць. 13 листопада 2019 року Теребовлянським районним судом поновлено провадження у даній справі. Сторони під час надання строку для примирення не примирилися. Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч.3 ст.105, 109 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, встановивши, що сторони не проживають спільним сімейним життям, сім`я існує формально, зберегти яку неможливо та недоцільно, збереження позивачем та відповідачем шлюбу суперечило б його інтересам, а тому вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved