Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.07.2005 року року позивач уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано у виконкомі Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 8 . Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя. Між ними часто виникають сварки, непорозуміння. Відповідач зловживає спиртними напоями, на зауваження та неодноразові прохання позивача не реагує. Шлюб носить формальний характер і позивач бажає такий розірвати, вважає, що примирення неможливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та просила суд такі задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Відзив на позов не подав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за актовим записом № 8 . Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стали різні характери погляди на сімейне життя та поведінка відповідача, який зловживає спиртними напоями і не дбає про збереження сім'ї. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. Позивач бажає розірвати шлюб. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та обставини життя подружжя, з врахуванням того, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, оскільки у період з часу звернення позивача до суду та до розгляду справи у суді наміри позивача розірвати шлюб не змінилися, суд встановив справжнє прагнення позивача до розірвання шлюбу, а відтак суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін і їхньої неповнолітньої дитини, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у звязку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач бажає залишити своє шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, а тому, суд прийшов до переконання, що необхідно залишити позивачу її шлюбне прізвище "[PERSON]". Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатила 704,80 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved