Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 31.10.2002 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, позивачу, [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартир [ADDRESS] , загальною площею 44,50 кв.м. Згідно довідки з місця реєстрації №1193 від 18.09.2020 року, у даній житловій квартирі зареєстрований, окрім неї, членів її сім`ї чоловіка та синів і [PERSON] , однак фактично вказана особа не проживає в квартирі з 2014 року та не сплачуює за комунальні послуги та не беруть безпосередньої участь в утриманні квартири. Позивач самостійно сплачує розмір вартості за отримані комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача в наведеній квартирі, порушує право його як співвласника та створює йому перешкоди у користуванні власністю, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів. Відповідач з 2014 року добровільно покинула місце проживання, забравши свої особисті речі. Жодних перешкод у користуванні квартирою з боку позивача відповідачам не створено. Позивач вказує, що його самому важко сплачувати за комунальні послуги. Відповідач не проживає та не допомагає вести господарство, підтримувати квартиру у належному стані, а її реєстрація у квартирі не дозволяє у повній мірі розпорядитись квартирою на свій власний розсуд, що обмежує його законні права, як співвласника спірної квартири. Той факт, що відповідач з 2014 року не проживає у вказаній квартирі підтверджується актом КЖРЕП №134 від 18.09.2020 року. Вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням. Просить, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Рух справи та позиція сторін: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін. В суд від позивача [PERSON] , в її інтересах представника, адвоката Жар Ю.Г. подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності та надано згоду щодо судового розгляду справи в заочному порядку з ухваленням рішення заочно. Позовні вимоги підтримано в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву не надали, про день та час розгляду справи були повідомлений завчасно, належним чином на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://court.gov/ua/sud2414, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Відповідно до ст.19 ч.4 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. \~ Згідно\~ст.223\~ч.3\~п.1\~ЦПК України\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідачі не подали відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення; позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Досліджені судом докази та застосовані норми права Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 31.10.2002 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, позивачу, [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартир [ADDRESS] , загальною площею 44,50 кв.м. Згідно довідки з місця реєстрації №1193 від 18.09.2020 року, у даній житловій квартирі зареєстрований, окрім неї, членів її сім`ї чоловіка та синів і [PERSON] , однак фактично вказана особа не проживає в квартирі з 2014 року. Дане засвідчено і сусідами в акті № 134 від 18.09.2020р. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до\~ст.317 ЦК України\~ власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст.319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону». За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України. \~Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло,\~в якому\~вона проживає\~постійно або\~тимчасово. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України , свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому». Відповідно до ст.ст.386,\~391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Висновки Враховуючи викладене, заявлені позивачем позовні вимоги є належним способом захисту її порушених прав суд вважає, що слід визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою квартир [ADDRESS] , загальною площею 44,50 кв.м. На підставі викладеного,

Outcome: approved