Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою заінтересована особа: Головне територіальне управління юстиції в м. Києві про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В своїй заяві заявник посилається на те, що її мати - [PERSON] оформила на неї заповіт на квартиру [ADDRESS] , який був посвідчений 18.01.1995 р. Бодак О.М. , державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори. [INFO] мати заявника померла, після чого в 6-ти місячний строк заявник звернулась до 15 КДНК для оформлення спадщини. Нотаріус цієї контори пояснила їй, що вона повинна принести довідку про те, де мати була зареєстрована на момент смерті. Коли заявник зняла матір з реєстрації і принесла цю довідку нотаріусу Прядко Т.А. , то вона сказала, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері. 26.02.2019 нотаріус Прядко Т.А. видала заявнику Постанову, якою відмовила їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті її матері [PERSON] і порекомендувала звернутись до суду/спадкова справа № 254/2019/. У вищезазначеній Постанові нотаріус посилається на те, що заявник не проживала з померлою на день її смерті, що не відповідає дійсності. [PERSON] постійно вже вісім років проживала із заявником по [ADDRESS] , що можуть підтвердити свідки. Таким чином заявник вимушена була звернутись до суду та просить встановити факт, а саме те, що [PERSON] на день її смерті постійно проживала разом з заявником, тобто на [INFO] за адресою: [ADDRESS] , оскільки сстановлення даного факту необхідне для оформлення спадщини після смерті матері. Ухвалою судді від 29.03.2019 року заяву прийнято до провадження та призначено до судового засідання. В судовому засіданні заявник - [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві. Представник заінтересованої особи - Головного територіального управління юстиції в м. Києві, в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду направив пояснення, згідно яких представник просив розглянути справу без участі їх представника, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Вислухавши вступне слово заявника та її представника, заслухавши покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного Судом встановлено, що заявник є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8) Оскільки 17.10.1981 р. в Палаці одружень м. Києва був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , заявником після укладання цього шлюбу було змінено прізвище зі « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 9) Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] померла [INFO] , про що Відділом ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, складено відповідний актовий запис № 799, та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . На момент смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю дочкою [PERSON] (за місцем реєстрації останньої) Крім того в матеріалах справи міститься Акт констатації смерті № 138 від [INFO], згідно якого зазначено, що [PERSON] , 1937 р.н., померла за адресою [ADDRESS] . Заявник звернулась із заявою про прийняття спадщини до Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, за результатами розгляду якої Державним нотаріусом Т.А. Прядко, 26.02.2019 року було винесено постанову згідно якої повідомлено наступне: Прядко Т.А. , державний нотаріус П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, вивчивши подані документи, що знаходяться в спадковій справі № 254/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , в тому числі заяву про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину від 26 лютого 2019 року подану гр. [PERSON] , Свідоцтво про смерть гр. [PERSON] , довідку Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб № 8094 від 27 листопада 2018 року про прописку померлої на день смерті та осіб зареєстрованих разом з нею за однією адресою, та усі інші документи, що знаходяться в спадковій справі, дійшла висновку, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої, неможливо, оскільки спадкоємця гр. [PERSON] пропустила встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої, постійно не проживала з померлою на день її смерті та не була зареєстрована з нею за однією адресою, і тому є такою, що не прийняла спадщину у встановленим законом строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В межах строку заяву про прийняття спадщини гр. [PERSON] не подано. Згідно вищезазначеної постанови гр. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті її матері - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , за життя склала заповіт, 18.01.1995 р. посвідчений державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., зареєстрований в реєстрі за № 7с-38, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , [PERSON] заповідає дочці [PERSON] , випадку її смерті раніше її, або неприйняття нею спадщини, заповідає внуку [PERSON] (а.с.16) Зазначена квартира належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 17 серпня 1993 р № 2445 (а.с. 10) Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК Україниу разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.Здійснення права на спадкування визначеноГлавою 87 ЦК України. Згідно зст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно наданих показань свідок [PERSON] показала, що заявник незважаючи на те, що її мати [PERSON] була в тяжкому стані до останнього піклувалась про неї, остання проживала весь час у своєї дочки (заявника по справі). Свідок [PERSON] показала, що знає сім`ю заявника більше тридцяти років, із заявником свідок підтримувала завжди дружні відносини, також вони разом ходили в магазин. Мати заявника була людиною похилого віку та онкохворою. Заявник до останніх днів піклувалась про матір, купувала їй ліки. Протягом всього часу мати проживала разом із донькою (заявником по справі). Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час смерті її матері [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , на час смерті останньої. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою оформлення спадщини після смерті матері. Як вбачається з довідки, виданої державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Прядко Т.А., ніхто зі спадкоємців за заповітом в номаріальну контору не звертався, спадкоємицею, яка прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] .. Оскільки спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved