Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із даною позовною заявою. Вказала, що [INFO] року, в селі Слобода-Бушанська, Ямпільського району, Вінницької області померла мати позивача [PERSON]. За життя спадкодавець [PERSON], 20 грудня 1988 року, склала заповіт яким заповіла все своє майно своїй доньці - [PERSON]. Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS], Вінницької області. Після відкриття спадщини позивач спадщину прийняла, так як на час її відкриття фактично вступила в управління, володіння спадковим майном. У зазначений строк позивач вчасно не звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, у зв'язку із своєю юридичною необізнаністю. На даний час, позивач вирішила офіційно зареєструвати право власності на житловий будинок та звернулась до нотаріуса, де було встановлено, що за життя право власності на житловий будинок та надвірні будівлі спадкодавцем зареєстровано не було, через що їй було відмовлено. Тому позивач вимушена звернутись до суду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Снітко В.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області не заперечує проти задоволення позову та просить справу слухати у його відсутність, про що суду надано письмову заяву за вх. № 1230 від 03 березня 2016 року. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем заявлених позовних вимог -не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позовних вимог. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає до задоволення. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обгрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27,46 ЦПК Украни). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), та і обов'язок із доказування обставини при невизнанні їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Проаналізувавши установлені по справі фактичні обставини, оцінивши надані в силу ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із показів свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні, судом встановлено, що він знав покійну [PERSON], яка доводилася матір'ю позивачу [PERSON] Позивач приїжджала до матері, доглядала за домогосподарством, житловим будинком. Та упродовж усього часу після смерті матері, користувалась домоволодінням, а також проводила капітальний ремонт будинку, реставрувала надвірні будівлі, відновила кам'яний мур. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Із наданих матеріалів справи встановлено, що - [INFO] року в селі Слобода-Бушанська, Ямпільського району Вінницької області, померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, серії [NUMBER], яке видано 06 березня 1996 року Бушанською сільською радою, Ямпільського району, Вінницької області, актовий запис №15.( а.с. 10). Спадкодавець являлась матір'ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER], видане 03 червня 1957 року Ямпільським районним бюро РАЦС, Вінницької області, актовий запис №265, де в графі батьки вказано, батько: (рос.) [PERSON], мати: (рос.) [PERSON] ( а.с.12).Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], видане 25 червня 1965 року, сільським РАЦС, Сорокського райвиконкому р. Молдова, актовий запис №12, - 25 червня 1965 року, позивач уклала шлюб з «[PERSON]», та відповідно після реєстрації шлюбу їй було присвоєно призвіще (рос.) «[PERSON]» (а.с. 11). 20 грудня 1988 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт яким заповіла все своє майно на яке вона матиме право свої доньці - [PERSON], заповіт посвідчений секретарем Бушанської сільської ради, Ямпільського району, зареєстрований в реєстрі за № 135, вказаний заповіт не змінений та не відмінений, що підтверджується відміткою секретаря Бушанської сільської ради, Ямпільського району, від 02 лютого 2016 року ( а.с. 7). Спадкодавець [PERSON], [INFO], до дня смерті [INFO] року проживала за адресою [ADDRESS] що підтверджується довідкою від 02 лютого 2016 року, яка видана виконавчим комітетом Бушанської сільської ради, Ямпільського району Вінницької області( а.с. 9). За спадкодавцем [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] Вінницької області не зареєстрований, що підтверджується довідкою виданою Ямпільським районним бюро технічної інвентаризації 16 листопада 2015 року №186 ( а.с.8). Відповідно до письмової відповіді приватного нотаріуса Катрук М.В. встановлено, що при перевірці документів з метою встановлення складу спадкового майна було виявлено, що на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS], відсутній оригінал правовстановлюючого документа, на ім'я спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року( а.с. 13). Відповідно ст.1223 ЦК України право на спадкування за заповітом одержують особи, визначені у статті 1235 ЦК України. Відповідно ст.1235 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, і має право на успадкування майна померлої [PERSON] Відповідно до ст.1271 ЦК України позивач вважається спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] Згідно ст.ст.274-278 ЦПК України спадщина відумерлою не визнавалась. Враховуючи ту обставину, що будь-які інші спадкоємці, які би претендували на спадщину після смерті [PERSON] відсутні, обставини справи визнані сторонами, і в порядку ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд вважає встановленими обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог про визнання за нею права власності на спадщину, що відкрилася після смерті матері, а тому суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх заявлених позовних вимог. Фактично після смерті матері [PERSON] позивач прийняла спадщину та вступила у володіння і користування спадковим майном спадкодавця, що передбачено ч.1 п.1 ст. 549 ЦК Української РСР (1963р.), в якій зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Враховуючи ті обставини, що спадкоємець помер до набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року, то вказані правовідносини відповідно до п. 4 заключних та перехідних положень ЦК України 2004 року регулюються цивільним кодексом Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 р. для придбання спадку потрібно, щоб спадкоємець його прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України визнано що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п.1 абз. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. З врахуванням вище викладеного, суд має підстави для визнання права власності за [PERSON] на спадкове майно, яке залишилось після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року в селі Слобода-Бушанська, Ямпільського району, Вінницької області. Вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв'язку з чим,

Outcome: approved