Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Краматорський міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що [PERSON], її мати, 15.04.2017 року померла в м.Іловайськ міста Харцизська Донецької області. Факт смерті матері підтверджується довідкою про причину смерті, свідоцтвом про смерть від 19.04.2017 року, фотографіями місця поховання матері. Але у Краматорському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області їй було відмовлено у реєстрації смерті у звязку з тим, що документ, що підтверджує смерть матері видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Зазначила, що встановлення факту смерті їй необхідно для проведення державної реєстрації смерті її матері. Заявник в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи, Краматорського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Будь-яких заяв від останнього не надходило. Суд вважав можливим розглянути справу без участі представника заінтересованої особи, який належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] 15.04.2017 року в м.Іловайськ міста Харцизська Донецької області підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] є зареєстрованою за адресою [INFO] міста Харцизська Донецької обл., що підтверджується копією паспорта [PERSON] (а.с.4-5). Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], [INFO], що підтверджується: копією свідоцтва про народження (а.с.10), з якої вбачається, що донькою [PERSON] є [PERSON],[INFO]; копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11), з якої вбачається, що [PERSON] після укладення шлюбу змінила своє прізвище на «Порошина»; копією про розірвання шлюбу (а.с.12), з якої вбачається, що [PERSON] розірвала шлюб; копією свідоцтва про шлюб (а.с.14) та копією свідоцтва про переміну прізвища (а.с.13), з яких вбачається, що [PERSON] змінила своє прізвище на «Донцова». З копії паспорта серії ВС 873142 вбачається, що даний паспорт громадянина України виданий на імя [PERSON], [INFO] (а.с.32). Згідно свідоцтва про смерть серії ДНР №064536, [PERSON], [INFO], 15.04.2017 року померла в м.Іловайськ міста Харцизська Донецької області, про що адміністрація міста Іловайська міста Харцизька Донецької народної республіки зробив актовий запис №98 від 19.04.2017 року (а.с.6). Згідно копій лікарського свідоцтва про смерть №68 від 15.04.2017 року та довідки про причину смерті №68 від 15.04.2017 року, які видані лікарем Вузлової лікарні станції Іловайськ Донецької народної республіки, [PERSON], [INFO] померла 15.04.2017 року, причина смерті: атеросклеротична хвороба серця (а.с.7-8). Вищевказані досліджені документи, а саме свідоцтво про смерть, копія лікарського свідоцтва про смерть та довідка про причину смерті, видані органами та закладами м.Іловайськ міста Харцизська Донецької області, що розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. З доданих до заяви [PERSON] фотографій вбачається, що на них на передньому плані зображені могила та хрест з табличкою з написом «[PERSON] 20.08.1930-15.04.2017» (а.с.15). З відмови у проведенні державної реєстрації смерті керівника Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.07.2017 року № 15.13-24-3429, вбачається, що у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 15.04.2017 року, було відмовлено так як до відділу предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.9). З повідомлення в.о.начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06.10.2017 року № 15.32-5/1796, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на [PERSON] [INFO], станом на 09.10.2017 року - не виявлено. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть, копії лікарського свідоцтва про смерть та довідці про причину смерті, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органом реєстрації, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON] [INFO], яка померла 15.04.2017 року у м.Іловайськ міста Харцизська Донецької області, і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть її матері. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved