Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 листопада 2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 857 та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2007 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. З кінця 2016 року сторони поживають окремо, спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, спільними взаємними правами та обов`язками не пов`язані. Примирення між подружжям неможливе, так як родина фактично розпалась, оскільки кожен вже ніж півтора роки живе своїм життям. Вважає подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, з огляду на конституційне право на шлюб за вільною згодою. Разом з тим вказує на те, що від даного шлюбу є спільні діти, що були народжені за час шлюбу, які проживають разом з позивачем та находяться на її утримані. Згоди з приводу матеріального утримання неповнолітніх дітей між сторонами не досягнуто. Відповідач не надає жодних коштів, а позивачу тяжко одній утримувати спільних дітей. Позивач зазначає, на те, що чималі кошти потрібні на харчування дітей, придбання одягу, ліків, відвідування школи, садочка та гуртків, святкування сімейних свят та дозвілля. Відповідач офіційно працевлаштований та має постійну заробітню плату, інших дітей чи не працездатних осіб на утриманні не має. Оскільки між сторонами добровільно не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей позивач просить стягнути на утримання їх спільних з відповідачем дітей аліменти у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитини повноліття. Відповідачем [PERSON] надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з позивачем була досягнута домовленість щодо розірвання шлюбу. Стосовно матеріального утримання спільних дітей зазначає наступне. Відповідач завжди добровільно надавав допомогу для своїх дітей і ніколи не відмовлявся від її надання. Крім того, останнім особисто здійснюється супроводження молодшого сина до школи та зі школи, прийняття участі у роботі класів, батьківських комітетів, внесення добровільних пожертвувань на розвиток матеріально - технічної бази школи, оплата харчування, оплата секцій мобільного зв`язку кожної дитини, відвідування районної поліклініки під час медичних оглядів, екскурсій, оздоровлення дітей влітку і т.п. Разом з тим, відповідач підтверджує те, що має постійну стабільну роботу та має матеріальну можливість утримувати двох неповнолітніх дітей, які народилися під час шлюбу з позивачем. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2018 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 січня 2019 року надано сторонам строк для примирення один місяць. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник - [PERSON] , не з`явилися, повідомлялися про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином. Однак представник позивача [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник - [PERSON] у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, причину не явки суду не відомі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 листопада 2007 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 857 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17 листопада 2007 року). Від шлюбу сторони мають спільних дітей: синів - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04 квітня 2008 року) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26 жовтня 2010 року). Батьками дітей відповідно до свідоцтв про народження записані сторони по справі, а саме: [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу має один із подружжя. При цьому, статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що сторони мешкають окремо, не ведуть спільне господарство та відсутній сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, бо це суперечить її інтересам. Судом було задоволено клопотання відповідача та надано строк на примирення, однак до позитивного результату не призвело. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не заявила клопотання, щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу, тому суд прізвище залишає без змін - « [PERSON] ». Щодо позовних вимог про стягнення аліментів суд зазначає наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони на день звернення позивача до суду проживають окремо, при цьому діти проживають з позивачем, що спростовується відповідачем. Крім того, відповідач допомогу на утримання дітей надає не в повному обсязі. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. За ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно з роз`яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 01.03.2019 року, [PERSON] зареєстрована разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що діти проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, проти чого не заперечував відповідач. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в позові, відповідач працездатний, інших дітей та непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має, а також останнім не спростовані зазначені відомості. Як вбачається з довідки про доходи № 158 від 16.08.2018 року, загальний доход [PERSON] за період з лютого 2018 року по липень 2018 року становить 90835,00 грн. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, а саме на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідач є працездатною особою, не позбавлений можливості працювати, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сімї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з від дня пред`явленні позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст. 183 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а саме з 10 серпня 2018 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу стосовно стягнення аліментів, відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави, у розмірі 704,80 грн. При зверненні до суду з позивною вимогою про розірвання шлюбу, [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного і

Outcome: approved