Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою окремого провадження посилаючись на те, що її батько, [PERSON] (мав польське імя - Манусь), був поляком, знав польську мову, сповідував католицьку віру, проживав на території України, дотримуючись традицій своєї національності. Його мати [PERSON] за національністю - полька, відповідно до запису в свідоцтві про народження батька МВ № 481187 від 30.11.1950 року. [PERSON] на польській частині кладовища м. Чуднів. Його батько [PERSON] за національністю українець, щоб одружитися з полькою [PERSON] , прийняв католицьку віру. В актовому записі №202 від 30.11.1950 року про народження заявниці національність її батька [PERSON] - не зазначена. Заявницю виховували відповідно до польських традицій, святкували польські свята, вона має родичів - поляків, що проживають на території Польщі, про що свідчить перше запрошення від 12.10.1991 року [PERSON] від кузена [PERSON], м.Глівіце, вул.. Квітова буд.32. В радянські часи приналежність до польської національності приховувалась, оскільки боялись приниження віднесенням до національної меншини. Батько вимушено вказував національність "українець", бо поляків у повоєнні роки не брали до армії. Не служити в лавах армії Радянського Союзу вважалося ганьбою і мало негативні наслідки. З метою внесення змін у актовий запис про шлюб №4 від 01 лютого 1947 року батьків заявниці - [PERSON] та [PERSON], складеного виконкомом Ягодинської сільської ради Романівського району Житомирської області, вона звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції в Київській області з відповідною заявою, але їй було відмовлено, тому вона звернулась до суду з даною заявою окремого провадження, якою просить суд зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Романівського районного управління юстиції Житомирської області, внести зміни до актового запису про шлюб №4 від 01 лютого 1947 року, складеного виконавчим комітетом Ягодинської сільської ради Романівського району Житомирської області на [PERSON] та [PERSON] змінивши національність чоловіка з «українець» на «поляк». В судовому засіданні заявник уточнила свої вимоги збільшивши їх та крім зазначеної вимоги просить суд також встановити факт національності її батька «поляк». Уточнені вимоги заяви підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у заяві та просить суд її задовольнити. Представник заінтересованої особи - відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області до суду не зявився, надіслали заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Заслухавши пояснення заявниці, покази свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] ( дівоче [PERSON])[PERSON], народилась 13.09.1955 року. Батько [PERSON], мати [PERSON], що підтверджується копіє свідоцтва про її народження. Згідно наданої суду копії свідоцтва про народження батька заявниці [PERSON], [INFO], батьками зазначені [PERSON] українець, мати [PERSON] полячка. Тобто батько заявниці [PERSON] має польське походження по матері. Висновком про внесення змін до актового запису цивільного стану встановлено, що в актовому записі про шлюб № 4 від 01.02.1947 року, складеного виконавчим комітетом Ягодинської сільської ради Романівського району Житомирської області зазначено національність чоловіка ( тобто батька заявниці [PERSON]) українець і цим же висновком встановлено, що національність його матері полька. Вищезазначені обставини повністю підтверджені письмовими доказами, а також підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст.35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. Згідно зі ст.271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. У відповідності до ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції [PERSON] Європи про захист національних меншин від 01.02.1995р., ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції [PERSON] Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно зі ст. 11 ЗУ «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. За змістом ст.15 ЗУ «Про національні меншини» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. На підставі Указу Президента України №70/99 від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в позасудовому порядку внести зміни про неправильність запису в акті громадянського стану та встановити факт приналежності до певної національності є неможливим, тому заявник звернулася до суду для вирішення цього питання. Встановлення даного факту необхідно для реалізації права заявника на вибір національності та інших прав згідно із Законом України «Про національні меншини в Україні». Аналізуючи докази по справі суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є законною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved