Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт постійного її проживання разом з її чоловіком [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила [INFO] та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, який помер [INFO] , право земельну частку (пай) із земель Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області у розмірі 5,92 умовних кадастрових гектарів, вартістю 13142 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка серед іншого, складається із земельної частки (паю) із земель Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області у розмірі 5,92 умовних кадастрових гектарів, вартістю 13142 грн. За життя покійний не розпорядився своїми правами, а тому спадкування відбувалося за законом. Спадкоємці першої черги, окрім неї - відсутні. Відтак, вона, як єдиний спадкоємець за законом, звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на спадкове майно, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що пропустила піврічний термін, передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також відсутній правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), що належали померлому і є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області у судове засідання не з`явився. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 46 років, помер [PERSON] , про що 01 лютого 2005 року зроблено відповідний актовий запис №29 та Відділом реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] .. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] , ввійшло право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії МК № 012052 від 01.12.1996 року, яка складає 5,92 умовних кадастрових гектарів та розташована на території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Розміщеним у районній газеті «Вперед» оголошенням встановлено, що сертифікат на земельну частку (пай), який було видано [PERSON] втрачено. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи свідоцтвом про укладення шлюбу та інших документів, що позивач [PERSON] , є дружиною [PERSON] (спадкодавця). Відтак, [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги спадкування. Також, дослідженими матеріалами вправи встановлено, що інші живі спадкоємці вказаної черги - відсутні. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В поданій до суду позовній заяві позивач пояснила, що протягом останніх років і до дня його смерті вона спільно постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] , оскільки останній був її чоловіком, хоча була зареєстрована в іншому місці. Вказані обставини підтверджено, наданим актом обстеження фактичного проживання, складеним комісією Новобузької міської ради, від 31.05.2019 року, з якого вбачається, що позивач дійсно постійно проживала (без реєстрації) з своїм чоловіком [PERSON] до дня його смерті спільно, вели спільне господарство, за адресою: [ADDRESS] . Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживала разом з чоловіком [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила [INFO]. Відтак позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] , як така, що постійно проживала разом із ним, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно з листом про відмову у вчиненні нотаріальних дій №166/01-16 виданим приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Савченко А.В. 03.06.2019 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з тим, що пропустила піврічний термін, передбачений цивільним законодавством на подання заяви, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст.ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право на частину спадкового майно (право на земельну частку (пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved