Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 08.06.2017 року розірваний. Від шлюбу мають двоє дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач з 2019 року участі в утриманні дітей не приймає. Зазначає, що дітям необхідно забезпечити належний рівень життя, який вона не в змозі забезпечити сама. Відповідач здоровий, працездатний, інших осіб на утриманні немає, а тому просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2 100 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, суду надала заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст.200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 08.06.2017 року розірваний (а.с.2). В шлюбі народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] є батьком дітей, що стверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.3-4). Судом встановлено, що малолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Як слідує зі змісту позовної заяви між сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні малолітніх дітей, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч.3 ст.181 СК України. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших осіб на утриманні немає. Малолітні діти [PERSON] здоровий (а.с.16), а [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря ортопеда (а.с.15), самостійних доходів не мають. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, стан здоров`я дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що позивач довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання їх спільних дітей: [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1050 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому частиною першою статті 142 ЦПКУкраїни визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 384,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.180, 182, 181, 191 СК України,

Outcome: approved