Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що відповідач у справі є її чоловіком, з яким 07 листопада 1998 року в Гандрабурівській сільській раді Ананьївського району Одеської області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №19. Під час шлюбу народилося троє дітей: сини [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які є повнолітніми та син [PERSON] , [INFO] , який є малолітнім, при цьому разом з позивачкою проживають [PERSON] та [PERSON] . В позовній заяві позивачка зазначає, що на протязі двох місяців вона з відповідачем не підтримує шлюбно-сімейні відносини. Це сталося внаслідок неправомірної поведінки [PERSON] , який зловживав спиртними напоями, не утримував сім`ю матеріально. Позивачка вважає, що збереження ім`ї в такому випадку неможливо, шлюб між ними має бути розірвано. Крім того, в позовній заяві позивачка зазначила, що одночасно вважає за потрібне порушити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Добровільно участі в утриманні дитини відповідач не приймає. В теперішній час працює в м.Одеса на виконанні будівельних робіт без оформлення трудових відносин. Розмір його щомісячного доходу їй не відомо. З урахування вище наведеного позивачка [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині: 1. Шлюб зареєстрований між нею та [PERSON] , 07 листопада 1998 року в Гандрабурівській сільській раді Ананьївського району Одеської області, актовий запис №19, розірвати. 2. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». 3. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , мешканця с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі ј частини доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до повноліття дитини. 4. Витрати пов`язані з розірванням шлюбу залишає за собою. Ухвалою від 28 січня 2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників (а.с.24-25). Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Відповідно до супровідного листа (а.с.27), що міститься в матеріалах справи 29 січня 2021 року на зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням за вихідним №491/782/20/578/2021 копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався. У судове засідання 04 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, суд бере до уваги заяву позивачки від 07 вересня 2020 року про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення (а.с.12). Відповідач у судове засідання не з`явився. Відповідно до супровідного листа, що міститься в матеріалах справи 29 січня 2021 року за вихідним №491/782/20/578/2021 відповідачеві було направлено копію ухвалу про відкриття провадження у справі в якій зазначена дата та час проведення судового засідання, та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.27) Проте, вказаний лист повернувся до Ананьївського районного суду Одеської області з довідкою ф.20 АТ «УКРПОШТА» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.32). Лист за вихідним №491/782/20/578/2021 направлявся судом на зареєстровану в установленому порядку адресу відповідача, яку було встановлено з довідки Ананьївського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 24 вересня 2020 року №5123-431/5123.1-20 (а.с.19), та довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Ананьївською міською радою 26 січня 2021 року за №76 (а.с.23). При цьому, відповідно до положень пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Аналогічні положення закріплені в пункті 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, яким визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин відповідач вважається таким, що отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, та повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована в с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 22 грудня 1999 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.6-7). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Гандрабури, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 22 грудня 1998 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, що підтверджується довідкою Ананьївського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 24 вересня 2020 року №5123-431/5123.1-20 (а.с.19), та довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданої Ананьївською міською радою 26 січня 2021 року за №76 (а.с.23). З позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з двома окремими вимогами, першою вимогою є розірвання шлюбу з відповідачем по справі. Так, при розгляді справи встановлено, що між позивачкою та відповідачем 07 листопада 1998 року зареєстровано шлюб у Гандрабурівській сільській раді Ананьївського району Одеської області, про що складено відповідний актовий запис №19, що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 07 листопада 1998 року (а.с.5). Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що на протязі двох місяців позивачка з відповідачем не підтримує шлюбно-сімейні відносини. Це сталося внаслідок неправомірної поведінки [PERSON] , який зловживав спиртними напоями, не утримував сім`ю матеріально. Позивачка вважає, що збереження ім`ї в такому випадку неможливо, шлюб між ними має бути розірвано. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивачка та відповідач тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвати. Частиною 1 статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд, враховує бажання позивачки та вважає за доцільне після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « [PERSON] ». Другою вимогою заявленою в прохальній частині позовної заяви є стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.10). З довідки №1003 виданої 20 липня 2020 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачається, що на утриманні [PERSON] перебувають повнолітній син - [PERSON] , 2002 року народження, та неповнолітній син - [PERSON] , 2016 року народження (а.с.11). З позовної заяви вбачається, що добровільно участі в утриманні дитини відповідач не приймає. В теперішній час працює в м.Одеса на виконанні будівельних робіт без оформлення трудових відносин. Розмір його щомісячного доходу їй не відомо. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З приписів частини 2 статті 182 СК України вбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При цьому, зі змісту частини 2 статті 182 та статті 183 СК України вбачається, що розмір аліментів на утримання однієї дитини стягується в ј частині заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та вважає за доцільне призначити до стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову 07 вересня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 07 вересня 2020 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 1 частини 1 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи те, що позивачкою було сплачено судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 840,80 грн., та беручи до уваги, що в прохальній частині позивачка [PERSON] просить залишити за нею судові витрати, суд вважає за можливе залишити за позивачкою судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в прибуток держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини.

Outcome: approved