Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

КЕВ міста Одеси звернулося до суду з позовом про виселення з гуртожитку [PERSON] та [PERSON]. Позов обґрунтовано тим, що в гуртожиток, який знаходиться на балансі позивача, в 2005 році на підставі ордеру було вселено відповідача [PERSON], як члена сімї підполковника військовослужбовця Збройних Сил України [PERSON], що проходив службу в Одеському інституті Сухопутних військ. Згодом [PERSON] зареєструвала у гуртожитку свого неповнолітнього сина [PERSON]. В подальшому, підполковник [PERSON] виїхав з гуртожитку для проходження служби в інше місто, разом з членами сімї, однак, відповідач [PERSON] та [PERSON], у порушення законодавства, залишилися проживати у гуртожитку, виїжджати не бажають, службу у Збройних Силах України не проходять, тому позивач просить виселити їх з гуртожитку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували. [PERSON] зазначила, що проходить службу у Одеському прикордонному загоні м.Одеси Державної прикордонної служби, тому вважає своє проживання у гуртожитку законним. Відповідач [PERSON] пояснень суду не надав. Суд вислухавши доводи осіб, що беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно 24.10.2005р. підполковнику [PERSON] надано ордер №13 на право зайняття його сімєю двох кімнат площею 34 кв.м. в гуртожитку факультету Одеського інституту Сухопутних військ в блоці №315 за адресою Фонтанська дорога 14, у складі дружини, матері та сестри дружини [PERSON]. У\~статті 130 ЖК УРСР\~передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України. \~Пленум Верховного Суду України в п. 22\~постанови від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України"\~зазначив, що, вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Якщо гуртожиток надано у зв'язку з роботою, слід з'ясовувати вид трудового договору, укладеного між позивачем і відповідачем, і за яких підстав він був припинений, маючи на увазі, що згідно зі\~ст. 132 ЖК\~без надання іншого жилого приміщення можуть бути виселені сезонні, тимчасові працівники, які припинили роботу, особи, які працюють за строковим трудовим договором, а також інші працівники, які звільнилися за власним бажанням без поважних причин, або звільнені за порушення трудової дисципліни чи вчинення злочину.\~ Вирішення спірного питання залежить від статусу житлового приміщення; підстав, за яких особа поселилась до нього, тобто статусу цієї особи; порядку заселення та певних умов збереження права користування приміщеннями гуртожитку тими чи іншими особами. Будівлі військового містечка № 217, зокрема і гуртожиток за адресою м.Одеса Фонтанська дорога,14 буд.33 є військовим майном, яке обліковувалось у Військовому інституті Сухопутних військ. У вересні 2009р. згідно вимог чинного законодавства України за актом прийому-передачі передано на баланс КЕВ м.Одеси. КЕВ м.Одеси веде облік казармено-житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказом МОУ від 21.04.2011р. № 215 «Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положенням про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку ст.\~29,\~30 ЖК України.\~Даний будинок є гуртожитком для військовослужбовців Збройних сил України, перебуває на обслуговуванні та балансі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси і є державною власністю Міністерства оборони України. Відповідно до\~статті 127 Житлового кодексу Української РСР\~і пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. №208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Громадяни, які проживали в гуртожитках у відокремлених приміщеннях, вправі були вселяти в ці приміщення за згодою власника гуртожитку своїх повнолітніх членів сім'ї, що і було реалізовано відповідачем [PERSON] стосовно свого сина - відповідача [PERSON]. Згодом підполковник [PERSON] виїхав з вказаного гуртожитку до іншого міста для проходження служби разом з членами сімї, що не заперечується сторонами. Відповідач [PERSON] з гуртожитку не виїхала, залишилася проживати в ньому разом з сином - відповідачем [PERSON] і виїжджати з гуртожитку відмовилася. Суд проаналізувавши відносини між сторонами, та матеріали справи, приходить до висновку, що право користування жилим приміщенням у гуртожитку відповідача [PERSON] як члена сім'ї підполковника [PERSON], є похідним від права останнього, якому у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер для проживання на період його роботи в Одеському інституті Сухопутних військ України. Отже, зважаючи на наведене вище, стаття\~125, частина третя статті\~132 ЖК Української РСР\~(про підстави виселення без надання іншого жилого приміщення чи з наданням такого) застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Таким чином, закріплені в цих статтях закону гарантії не може бути застосовано при вирішенні спору про виселення із гуртожитку громадян, які не перебували чи не перебувають з організацією у трудових відносинах (постанова Верховного Суду України від 19 грудня 2011 року №6-71цс11). Разом з тим, відповідачі військову службу у Збройних Силах України не проходять та ніякого відношення до Міністерства оборони України не мають, що не заперечується учасниками процесу. Оскільки відповідач [PERSON] в гуртожиток поселилась не в зв'язку з трудовими відносинами, згодом зареєструвала у ньому свого сина [PERSON], який також не повязаний трудовими відносинами (не проходить службу) з Міністерством Оборони України на час розгляду справи є повнолітнім і, зі слів відповідача [PERSON], перебуває на навчанні в іншому місті, право проживання обох відповідачів є похідним від права підполковника [PERSON], який виїхав з гуртожитку до нового місця проходження служби, то відповідачі підлягають виселенню без надання іншого житла. Підстав, неможливості виселення відповідачів з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не встановлено. Також суд зазначає, що на відповідача [PERSON] не поширюються вимоги\~Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки згідно ч.3\~ст.1 цього Закону\~сфера його дії поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають, зокрема, у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивач підлягають стягненню судові витрати по 689 грн. з кожного (1378/2). На підставі викладеного,

Outcome: approved