Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], у якому просить визнати за ним право власності на 1/2 ідеальної частки у квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що він є співвласником зазначеної кооперативної квартири, яку було придбано у 1986 році під час шлюбу із відповідачкою. Пайовий внесок на зазначену квартиру було виплачено повністю у період шлюбу сторонами до 1992 року. Шлюб між позивачем та відповідачем 06 листопада 1996 року було розірвано. На початку лютого 2014 року позивачу стало відомо про те, що його колишня дружина надала синові [PERSON] довіреність на право вільного розпорядження вказаною квартирою без згоди позивача. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 29 серпня 1982 року, який розірвано (Свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER], видане 05.09.2007 року Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №707 від 06.11.1996 р.). 22 липня 1986 року, [PERSON] із сім»єю в кількості трьох осіб ([PERSON] - чоловік та [PERSON] - син), видано ордер серії МК №557 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 38 кв.м., яка складається із трьох кімнат за адресою: [ADDRESS]. Ордер видано на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 11.07.1986 р. Як вбачається із свідоцтва про право власності від 25 серпня 1999 р., [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], яке видано на підставі розпорядження міського голови №888 від 25.08.1999 р. Згідно із свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], виданого 31.01.2006 р., Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, [PERSON] змінила ім»я на [PERSON], актовий запис №264 від 14.08.2000 р. Як вбачається із довідки №95 від 15 квітня 2008 р., виданої ДП Люкс 1, за адресою [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, зазначене майно придбане сторонами у період перебування їх у шлюбі, а тому є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Із змісту ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, дія якого поширювалась на шлюбні шлюбно-сімейні відносини сторін, при набутті ними спільного майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 зазначеного Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (надалі за текстом - Постанова), визначено що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є підставними та підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved