Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON], зазначивши, що 07.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 11265174000 згідно з умовами якого банк надав кредитні кошти в розмірі 50 000 доларів США з розрахунку 12,4 % річних за користування кредитом на строк до 07.12.2023 року. 08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкраСиббанк» як кредитора у зобовязаннях. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором відповідач за договором іпотеки передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. На даний час відповідач свої зобовязань не виконала, таким чином утворилась заборгованості в розмірі 2 316 670,51 грн. Виходячи з наведеного просить суд в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 2 316 670,51 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] шляхом визнання права власності за [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк» та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився надав заяву в якій просить суд розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує розгляд справи в порядку заочного розгляду. Відповідач [PERSON] до суду не зявилась, хоча була повідомлена належним чином причини не явки до суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 11265174000, згідно з умов якого банк надав кредитні кошти в розмірі 50 000 доларів США з розрахунку 12,4 % річних за користування кредитом на строк до 07.12.2023 року, також в забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] за договором іпотеки № 11265174000/1 від 07.12.2007 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Судом встановлено, що 08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зобовязаннях. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно до ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Ст. 37 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11265174000 від 07.12.2007 року на 29.07.2015 рік утворилась заборгованість в розмірі 2 316 670,51 грн., яка складається з 1 061 735, 70 грн. заборгованість за кредитом; 976 209, 96 грн. заборгованість за відсотками; 266 804, 96 грн. пеня; 3729,62 грн. сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу; 8190,27 грн. - сума за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по відсотках. Виходячи з вище наведеного відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання перед [PERSON] акціонерним товариством «Дельта Банк»» не виконала, дана обставина вбачається із матеріалів справи, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved