Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.12.2014 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 лютого 2011 року. Як зазначається в позовній заяві, що відповідно до довідки №327 від 12 червня 2020 року, яка видана Гребениківським старостинським округом Великомихайлівського району Одеської області [PERSON] проживала на момент смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею проживала в тому числі її донька [PERSON] , [INFO] . Позивач також зазначає, що після смерті матері вона звернулася до Великомихайлівської районної ради державної нотаріальної контори з метою відкриття спадкової справи на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України (прийняття спадщини у зв`язку з проживанням зі спадкодавцем на момент смерті за однією адресою). Відповідно до позовної заяви спадщина була відкрита, що підтверджується Витягом з реєстрації в Спадковому реєстрі за №60526709 від 12.06.2020 року. Номер у спадковому реєстрі 65954700, номер справи у нотаріуса 201/2020. В позовній заяві позивачка зазначає, що відповідно до листа №464/101-19 від 08.07.2019 року відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області вказано, що згідно з Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) на ім`я [PERSON] , 02.09.1996 року за №438 Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0186996 площею 5,54 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06.08.1996 року, який перебував в колективній власності КСП «України» та розташований на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Крім того, в позовній заяві зазначається, що відповідно до публікації в газеті «Вісті Ананьївщини» від 06 липня 2019 року «загублений сертифікат на право власності на земельну ділянку (серія ОД №0186996), виданий 02.09.1996 року на ім`я [PERSON] , вважати втраченим». Також позивачка зазначає, що 12.06.2020 року листом за №413/02-14 Великомихайлівська районна державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на належну спадкодавцеві земельну ділянку у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, а саме сертифікату про право на земельну частку (пай). У зв`язку з викладеними обставинами позивачка звернулася до суду за захистом свого права власності та просить в прохальній частині позовної заяви визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку (пай) у КСП «України» розміром 5,54 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0186996 від 02.09.1996 року за №438, який виданий Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області №245 від 06.08.1996 року в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . 14 вересня 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, про що головуючим суддею у справі постановлено відповідну ухвалу (а.с.26). В ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачеві було роз`яснено про його процесуальні права передбачені ч.8 ст.178 та ст.173 ЦПК України, а саме про право на подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі від 14 вересня 2020 року своїми процесуальними правами не скористався, та не подав до суду відзив на позовну заяву, з зустрічним позовом не звертався. В подальшому, після виконання всіх завдань підготовчого провадження визначених статтею 189 ЦПК України головуючим суддею у справі було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26 січня 2021 року (а.с.57-58). У судове засідання 26 січня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, 18 січня 2021 року на електронну пошту Ананьївського районного суду Одеської області від представника позивача [PERSON] - адвоката Племениченко Г.В. повноваження якого підтверджуються ордером серії ВН №1011446 від 12 серпня 2020 року (а.с.18), надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та представника позивача, позовну заяву підтримують в повному обсязі та просять задовольнити (а.с.95). Представники відповідача - Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області у судове засідання 26 січня 2021 не з`явилися, про дату, час та місце проведення були повідомлені, причини своєї неявки не повідомили. При цьому, суд враховує те, що представникам відповідача достеменно відомо, що на розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває вказана справа. Однак, в установленні строки в ухвалі про відкриття провадження у справі від 14 вересня 2020 року відзив на позовну заяву та будь-які інші заяви та клопотання на адрес суду від представників відповідачів не надходило. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву позивача та відповідача, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Коханівка, Ананьївського району Одеської області, проживаюча за адресою: [ADDRESS] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] виданий 30 квітня 1996 року Великомихайлівським РВ УМВС України в Одеській області 30 квітня 1996 року, що підтверджується наявною його копією в матеріалах справи (а.с.4-5). Відповідачем у справі є Коханівська сільська рада Ананьївського району Одеської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - 04377285, яка знаходиться за адресою: 66440, Одеська область, Ананьївський район, с.Коханівка. З позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду за захистом свого права власності та просить в прохальній частині позовної заяви визнати за нею [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку (пай) у КСП «України» розміром 5,54 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0186996 від 02.09.1996 року за №438, який виданий Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області №245 від 06.08.1996 року в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно із статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права. Змістом частини першої статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 10 лютого 2011 року Виконавчим комітетом Гребенківської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області (а.с.8). Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З копії довідки №327 від 12 червня 2020 року Гребенківським старостинським округом Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області вбачається, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою по [ADDRESS] (а.с.9). Крім того, в довідці №327 виданої 12 червня 2020 року Гребенківським старостинським округом Великомихайлівської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області зазначається, що з [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: - донька [PERSON] , [INFO] ; - внук [PERSON] , [INFO] ; - внучка [PERSON] , [INFO] . Зі змісту статті 1216 ЦК України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до частини 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що в даній справі спадкування здійснюється за законом. Частиною 1 статті 1258 ЦПК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 24 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області вбачається, що в відомостях про батьків позивачки [PERSON] , [INFO] , зазначена матір`ю спадкодавець - [PERSON] (а.с.7). З вище наведеного вбачається, що позивачка [PERSON] є донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги. Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено в позовній заяві, що після смерті спадкодавця [PERSON] , котра померла [INFO] відкрилась спадщина, на земельну ділянку (пай) у КСП «України» розміром 5,54 умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ОД №0186996 від 02.09.1996 року за №438, який виданий Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області №245 від 06.08.1996 року. Приписами частини 1, 2 та 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Змістом частини 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На виконання ухвали суду від 18 листопада 2020 року від завідувача Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) листом від 11 січня 2021 року за вихідним №09/01-16 на адресу суду надійшли матеріали спадкової справи №201/2020 відносно майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с.80-93). З копії спадкової справи вбачається, що 12 червня 2020 року до Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області звернулася позивачка [PERSON] із заявою (а.с.82) про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №60526709 від 12 червня 2020 року в спадковому реєстрі зареєстровано справу за №65954700, номер у нотаріуса №201/2020 (а.с.86), на майно [PERSON] , [INFO] , котра померла [INFO] . З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №60526619 від 12 червня 2020 року вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на майно [PERSON] , померлої [INFO] не видавалося (а.с.85). Встановлено, що листом від 12 червня 2020 року за №413/02-14 державний нотаріус Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шавша Г.М. відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, мотивувавши тим, що в неї, як у спадкоємця за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відсутній правовстановлюючий документ на належну їй спадщину та рекомендовано звернутися до суду для вирішення зазначеного питання в судовому порядку (а.с.12). Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до копії листа Відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 08 липня 2019 року за №464/101-19, що згідно Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] , 02 вересня 1996 року за №438 Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД №0186996 площею 5,54 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06.08.1996 року, який перебував в колективній власності КСП «Україна» та розташований на території Коханівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.11). Крім того, в листі від 08 липня 2019 року за №464/101-19 зазначено, що згідно наявних у відділі в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Книг реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року не зареєстровано державні акти, договори оренди на земельні ділянки та відсутня інформація про зареєстровані земельні ділянки за [PERSON] . Указом Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до частини 3 Указу Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) є об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Частиною 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно абзацу 2 п.1 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі - продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З позовної заяви вбачається, що у позивачки [PERSON] відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). В зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу позивачкою [PERSON] у засобах масової інформації, а саме 06 липня 2019 року було розміщено об`яву в якій зазначено «загублений сертифікат на право власності на земельну ділянку (серія ОД №0186996), виданий 02.09.1996 року на ім`я [PERSON] , вважати втраченим», що підтверджується копією газети «Вісті Ананьївщини» (а.с.13). Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зі змісту статті 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності з частиною 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування для позивача породжує певні юридичні наслідки, а саме унеможливлює оформлення свідоцтва про право на спадщину, тому на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved