Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить суд провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визнавши, що їхні частки в праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] є рівними та складають по 1/2 частині за кожним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.03.1994 року, від якого мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . За час перебування у шлюбі подружжям 11.04.2007 року на підставі договору купівлі-продажу, був придбаний будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований на праві приватної власності на відповідача. З 2018 року сторони не підтримують шлюбних відносин та рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 26.06.2019 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач почав постійно вчиняти перешкоди стосовно користування житловим будинком, вчиняючи постійно сварки. Позивач пропонувала відповідачу, сплатити їй кошти за належну їй частину житлового будинку та всього придбаного ними майна, а кошти поділити, натомість останній відмовляється це робити. Вищевказане змусило її звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з`явилася, від її представника - адвоката Литовченко С.І. надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги не визнає, надав письмові пояснення з приводу цього, зазначив, що вищевказаний будинок він придбав за власні кошти, оскільки фактично тільки він мав дохід в сім`ї. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 12.03.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано 26.06.2019 року. Від даного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 18.04.2007 року державним реєстратором зареєстровано право приватної власності 1/1 частки житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу №655 від 11.04.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Сапко І.М. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 11 квітня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Сапко І.М. [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , житловою площею 80,9 кв.м., загальною площею 137,7 кв. , при будинку знаходяться: сарай-літня кухня літ. «Б», сарай-гараж літ. «В», паркан № 1 за 78925,00 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майна, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Дельта-Консалтинг» діє на підставі договору № 35/01 від 28.01.2021р., ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, загальною прощею 137,7 кв.м житловою площею 80,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , без ПДВ становить 589800,00 гривень. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч. 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Спірний житловий будинок з надвірними будівлями набутий сторонами за час шлюбу, тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про необхідність поділу спільної сумісної власності подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність позивачу 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, а право власності на іншу 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями - залишити за відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved