Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 жовтня 2018 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 18 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України відповідно до актового запису за № 2031. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO] , який проживає разом із нею . Однак, їх із відповідачем сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння . За таких обставин , продовж тривалого періоду часу вони разом не проживають не підтримують подружніх та сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства . З цих причин просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Ухвалою судді від 29 жовтня 2018 року у цивільній справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання на 23 листопада 2018 року . Відповідач відзиву на позов не подавав. У підготовчому судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Зазначила, що вона та відповідач разом не проживають, не підтримують подружніх та сімейних стосунків , не ведуть спільного господарства , примиритись не бажають , тому збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам . Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні вказав, що заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі та просить ухвалити рішення про задоволення позову . Судом встановлено : Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 18 жовтня 2007 року, про що зроблено актовий запис за № 2031 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 18 жовтня 2007 року видане Свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу сторін [INFO] народився син [PERSON] відповідно до актового запису за № 1669 від 22 липня 2009 року , зробленого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Впродовж тривалого періоду часу сторони разом не проживають ,не підтримують подружніх та сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства . Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до переконання,що позов підлягає до задоволення виходячи із наступних підстав : Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із вимогами ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. При цьому , передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду , відповідно до вимог ч. 7 ст. 240 УПК України у формі зупинення розгляду справи і призначення подружжю - сторонам строку для примирення,який не може перевищувати 6 місяців . Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, суд, оцінивши всебічно, повно, об»єктивно та безпосередньо досліджені докази у справі , прийшов до переконання , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сторін є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, відтак позов [PERSON] підлягає до задоволення . На підставі наведеного та статтями 4, 5, 89, 200 , 206, 263, 264, 265,268, 352, 354-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Outcome: approved