Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

заявник зазначає, що її бабусі [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в с. Малий Ключів, по вул. Франка, 9а, Коломийського району. 11.01.2014 року [PERSON] померла. Бабуся заявниці до дня її смерті проживала за вищевказаною адресою. 18.02.2009 року вона склалала заповіт, яким все своє майно заповіла заявнику. До спадкового майна на час смерті [PERSON] входив зазначений будинок, господарські будівлі і споруди. Однак, державний нотаріус Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не проживала на день смерті бабусі за зареєстрованим місцем її проживання та повинна була звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 11.07.2014 року. Заявник стверджує, що вона фактично постійно проживала на день смерті бабусі за зареєстрованим місцем її проживання. Тому заявник просить встановити факт її постійного проживання з [PERSON] як спадкодавцем на день її смерті. Заявник в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 23.11.2016 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що заяву підтримує та просить справу розглядати в її відсутності. Представник заінтересованої особи Печеніжинської селищної ради об'єднаної територіальної громади в судове засідання не зявився. Селищний голова смт.Печеніжин звернувся до суду з письмовою заявою, в якій зазначає, що не заперечує щодо задоволення заяви [PERSON] та просить справу розглянути у відсутності представника вказаної ради. В звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до заповіту, посвідченого 18.02.2009 року секретарем виконкому Малоключівської сільської ради Коломийського району та зареєстрованого в реєстрі за №5, [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], тобто заявнику (а.с.8). Згідно з даними свідоцтва про смерть серій І-НМ №181874, виданого 12.01.2014 року Малоключівською сільською радою Коломийського району, бабуся заявника [PERSON] померла 11.01.2014 року в с.Малий Ключів Коломийського району (а.с.7). Із відповіді державного нотаріуса Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори від 11.10.2016 року вбачається, що заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що у встановлений законом строк вона не подала заяву про прийняття спадщини та не проживала разом з померлою на день смерті (а.с.10). Відповідно до п. 1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктами п.п. 23, 24 вказаної постанови передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.п.3.22 п.3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності в паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. На відміну від ЦК УРСР, який встановлював єдиний порядок прийняття спадщини незалежно від того, чи присутній спадкоємець в місці прийняття спадщини, чинним ЦК України у врегулювання цього питання внесені значні корективи. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем ("присутніх спадкоємців"), встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. За чинним ЦК критерієм визнання спадкоємця присутнім є проживання останнього в одному будинку або квартирі з померлим. При вирішенні питання про постійне проживання спадкодавця до дня його смерті не має значення реєстрація його за іншою адресою. Адже відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Відповідно до довідки №637, виданої Печеніжинською селищною радою об'єднаної територіальної громади 31.10.2016 року, бабусі заявника належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: с.Малий Ключів, вул. Франка, 9а, Коломийського району, в якому вона з дня її народження і по день її смерті проживала за вказаною адресою. Дане господарство станом на 01.07.1990 року належало до селянського двору. На вказану дату в цьому господарстві проживала [PERSON] голова двору, та [PERSON] - онука. На час смерті [PERSON] в зазначеному будинку проживала без реєстрації місця проживання заявник, яка здійснювала догляд до [PERSON] до дня її смерті, здійснювала її поховання, продовжує проживати в зазначеному будинку, сплачує податкові та страхові платежі. Заповіт від імені бабусі заявниці, посвідчений у виконкомі Малоключівської сільської ради 18.02.2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 5, не змінювався і не скасовувався (а.с.9). Тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст.256-259 ЦПК України, ст. ст. 1268, 1270 ЦК України та,

Outcome: approved