Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 квітня 2008 року їй належить на праві особистої приватної власності квартира [ADDRESS], в якій, крім неї, проживають члени її сім`ї - чоловік [PERSON] та син [PERSON] Позивач також зазначила, що в квартирі зареєстроване місце проживання брата її чоловіка [PERSON] - [PERSON], який фактично за даною адресою не проживає з 2008 року, оскільки виїхав на постійне місце проживання за межі міста, контакту з ним не має, належні відповідачу речі в квартирі відсутні, плату за користування житловим приміщенням та комунальні послуги відповідач не здійснює, разом з тим, наявність реєстрації місця проживання відповідача в належній їй на праві власності квартирі порушує її права та інтереси, зокрема, в частині розпорядження майном. З огляду на викладене вище, та з посиланням на ст.ст.41, 55, 124 Конституції України, ч.2 ст.405 ЦК Українист.ст.3, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" позивач просить визнати [PERSON] таким, що витратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач та в її інтересах представник в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, представник позивача подала заяву за вх.№ 22775 від 28 липня 2014 року про розгляд справи за відсутності позивача та представника, в якій також зазначила про підтримання позовних вимог, та просила їх задовольнити.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить оголошення про виклик відповідача в газеті «Народне слово» №31(3153) від 17 липня 2014 року, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Зваживши доводи, викладені в позові на обгрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 квітня 2008 року, посвідченому 24 квітня 2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №173, належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки №159 від 21 січня 2014 року, виданої КП ЖЕК № 4, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], до членів її сім'ї належать: чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та брат чоловіка [PERSON], [INFO]. Згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області за вх. №15235 від 21.05.2014 року [PERSON], [INFO], має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], з 13.06.2008 року. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON], будучи зареєстрованим за вказаною вище адресою, фактично з 2008 року не проживає в [ADDRESS], при відсутності перешкоджання йому у цьому інших осіб, крім того, в помешканні відсутні його особисті речі. Викладені вище обставини підтверджені доказами, наданими позивачем на обгрунтування позовних вимог, і, зокрема: договором купівлі-продажу квартири від 24 квітня 2008 року, посвідченому 24 квітня 2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1731, яким підтверджено право власності позивача на квартиру [ADDRESS], відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Кіровоградській області від 21.05.2014 року, згідно з якими [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою, актом комісії від 06.05.2014 року в складі [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS], [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS], підписи яких засвідчені повноважною особою КП ЖЕК № 4 та яким встановлено, що [PERSON], який зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 2008 року, не проживає в зазначеній квартирі з 2008 року, особистих речей останнього в квартирі не має, а тому вважаються судом встановленими. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЖК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до ч.2 ст.64 ЦК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Оскільки, під час судового розгляду справи об`єктивно встановлено, що відповідач без поважних на те причин не проживає в [ADDRESS] з 2008 року, тобто понад один рік, його особисті речі в квартирі відсутні, при цьому на час розгляду справи судом не встановлено фактів умисного перешкоджання відповідачу з боку позивача проживати в [ADDRESS], між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позивач при зверненні до суду посилається на обмеження фактом реєстрації місця проживання відповідача в зазначеній квартирі її, як власника зазначеного житлового приміщення права на користування та розпорядження майном, в зв'язку з чим судом в порядку ч.1 ст.360-7 ЦПК України при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі №6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст.ст.16, 317, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.64 Житлового кодексу України,

Outcome: approved