Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Марїнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 30.11.2017 року і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2011 року. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 24 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Домовленості про добровільну виплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто. На теперішній час позивач відчуває матеріальні труднощі, відповідач на своєму утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, отже, на думку позивача, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач просить в судовому порядку встановити відповідачу обовязок сплати аліментів на утримання сина. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність суду не подано. У відзиві, наданому на позовну заяву про стягнення аліментів просив відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення коштів, повязаних з витратами на послуги адвоката та стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/5 частини від розміру прожиткового мінімуму. Згідно із ч. 3\~ст. 131 Цивільного процесуального кодексу, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, об'єктивно, повно, безсторонньо та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі письмові докази та пояснення учасників провадження, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний їхній зв'язок у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, що рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 24 вересня 2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 24 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 91. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 березня 2014 року, про що виконавчим комітетом Костянтинопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області складено відповідний актовий запис № 3. Як вбачається із свідоцтва про народження серії 1-НО № 420148 виданого 10 листопада 2011 року, 24 жовтня 2011 року народився [PERSON], про що виконкомом Андріївської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 14. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із\~статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до\~ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1\~ст.182 СК України). Відповідно до ч.2\~ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог\~КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч.1\~ст.191 Сімейного кодексу України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. На вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Позов може бути пред'явлено у будь-який час, поки існує право на аліменти. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Якщо один із батьків (або батьки) не виконує свого обов'язку щодо утримання дитини, до нього може бути пред'явлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому випадку, заінтересована особа, яка має право на одержання аліментів на дитину, вправі вимагати їх виплати у судовому порядку незалежно від строку, що минув з моменту виникнення у неї цього права, а також незалежно від причин, у зв'язку з якими вона раніше не зверталася до суду з позовом. Аліменти звичайно присуджуються на майбутнє. Водночас, як виняток із загального правила, відповідно до частини 1 даної статті, стягнення аліментів відбувається не з моменту (дня) набрання чинності рішенням суду, а з моменту (дня) пред'явлення позову. Причому дане правило діє незалежно від того, наскільки багато часу пройшло від того як було пред'явлено позов до його задоволення судом. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітної плати щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини. Встановлюючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст.ст.\~7,\~141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами\~ст.182 Сімейного кодексу України\~суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В свою чергу, сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів. Так, відповідно до ч.1\~ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 4\~ст. 265 ЦПК України\~резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. За\~статтею 141 ЦПК України\~суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, [PERSON] в силу\~Закону України "Про судовий збір"\~звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду), судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлений у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складає 1600 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640, 00 грн., тобто 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, станом на 1 січня 2017 року.

Outcome: approved