Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила: - встановити факт родинних відносин, а саме що спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] являлись матір`ю та донькою; - встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем, її матір`ю - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: - земельну ділянку площею 3,42 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 495834, виданий 26.05.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 10-08-429); - майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області вартістю 2410 грн., (Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД - ХVІ № 10081303, виданий 27.01.2003 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що позивачу необхідно було протягом шести місяців із дня смерті спадкодавця [PERSON] подати заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивача знає добре, в 1998 року позивач [PERSON] приїхала в Україну з Республіки Білорусь і з того часу почала проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де проживає і по теперішній час. Підтвердила факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем, її матір`ю - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] знає добре. З 1998 року позивач почала проживати разом із спадкодавцем, своєю матір`ю [PERSON] , оскільки остання хворіла та потребувала стороннього догляду і позивач за нею доглядала. Підтвердив факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем, її матір`ю - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.10.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належало наступне майно: - земельна ділянка площею 3,42 га, яка розташована на території Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 495834, виданого 26.05.2003 року Ізмаїльською районною державною адміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 10-08-429; - майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Кірова с. Кислиця Ізмаїльського району Одеської області вартістю 2410 грн., згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД - ХVІ № 10081303, виданого 27.01.2003 року Кислицькою сільською радою Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.08.2005 року, виданого виконавчим комітетом Кислицької сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, до якої входить вищезазначене майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 61459125 від 28.08.2020 року, згідно якого інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є: - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25.05.1956 року, виданого виконавчим комітетом Кислицького РАЦСу Суворовської селищної ради Ізмаїльського району одеської області та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.12.1976 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »; Факт родинних відносин, а саме те, що спадкодавець [PERSON] , померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] являлись матір`ю та донькою підтверджується співпадінням зазначення їх родових прізвищ, які відображені в наданих суду документах та підтверджений в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, тому вважається таким, що фактично не прийняв спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1268, 1269 ЦК України. В свою чергу позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем [PERSON] . Факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем, її матір`ю - [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] підтверджений поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , допитаними в судовому засіданні. Таким чином, позивач [PERSON] вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до п. 3.1 роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В свою чергу відповідно до п. 3.5 роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved