Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, де третя особа: Чумалівська сільська рада Тячівського району Закарпатської області, про визнання особи такою що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно договору дарування вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Однак, у даному житловому будинку є зареєстрованими її син [PERSON] , який більше восьми років в ньому не проживає. Оскільки відповідач з більше восьми років в будинку [ADDRESS] не проживає, добровільно з реєстрації не знімається, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2019 року дана справа прийнята до розгляду та у ній відкрито провадження. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, згідно з якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно договору дарування від 11 серпня 2005 року та витягу з Державного реєстру правочинів, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7,8). Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 08 травня 2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але більше восьми років в ньому не проживає (а.с.9). Згідно довідки Чумалівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 400 від 08 травня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але фактично в ньому не проживає. V. Оцінка Суду. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в спірному житловому будинку не проживає більше восьми років, суд вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України він втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 768 гривні 40 копійок. На підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved