Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] і після їх фактичного розлучення, а це понад 3 роки, він не цікавиться донькою, зовсім не спілкується з дитиною, не бере участі в її вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в її житті. Вихованням дитини займається виключно вона. Відповідно до рішення Сумського районного суду від 08.02.2016 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, проте відповідач аліменти не сплачує та станом на 28.02.2018 року заборгованість по аліментам складає 17607,25 грн. Також вказала, що відповідач всі ці роки будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, донька перебуває повністю на утриманні позивачки. З метою захистити права та інтереси своєї неповнолітньої дитини вимушена звернутись до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України». Представник третьої особи - виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району в судовому засіданні позов підтримав. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків , перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є позивачка та відповідач у справі - [PERSON] та [PERSON], які перебували у шлюбі з 26.06.2004 року по 08.02.2016 року (а.с. 10). Дитина, на час подачі позову та розгляду справи в суді, проживає разом із позивачкою (а.с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області № 587/74/16-ц з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. (а.с. 10). Але аліменти відповідач не сплачує і станом на 26 березня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів склала 17607,25 гривень, що підтверджується довідкою - розрахунком Сумського РВ ДВС ГТУЮ в Сумській області № 7828 від 26.03.2018 року (а.с. 17). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В судовому засіданні свідки дали наступні покази: Так, [PERSON] вказала, що вона є хрещеною матір'ю [PERSON] - старшого брата [PERSON] та часто приходить в гості до позивачки. Проте, відповідача ані на свята, ані на вихідні дні вона ніколи не бачила. При цьому як сама позивачка [PERSON], так і малолітня [PERSON] завжди скаржилась на те, що відповідач взагалі не цікавиться своєю донькою, будь-якої матеріальної допомоги на її утримання не надає, у зв'язку з чим дитина виявляє ознаки психологічного страждання і неодноразово повідомляла їй, щоб відповідач не був її батьком. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є старшим братом [PERSON] і вказав, що коли мати розлучилась з відповідачем, [PERSON] намагалась підтримувати відносини зі своїм батьком, телефонувала йому, проте він її завжди ображав під час спілкування. А потім взагалі змінив номер телефону і будь-який зв'язок з ними став неможливий. Зі сторони відповідача бажання піклуватися, виховувати або якимось чином надавати матеріальну допомогу відсутнє. Рішенням Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області від 30.03.2018 року № 78 вирішено, що доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої доньки [PERSON]. До рішення доданий висновок органи опуки та піклування Миколаївської селищної ради (а.с. 29-30). З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров'ям, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню доньки. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Outcome: approved