Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Роздільнянського районного суду Одеської області 01.10.2019 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказує, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1997 року по 2003 рік, а потім деякий час проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За час їх спільного проживання у них народилися діти, доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.06.2012 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку/доходу/ відповідача, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Також позивач вказує, що підставою для стягнення 1/6 частини від доходу, а не ј частини від доходу стало те, що відповідач сплачував на утримання старшої доньки [PERSON] аліменти в розмірі ј частини від своїх доходів, які припинив платити 26.07.2015 року. На даний час [PERSON] є повнолітньою і відповідач не сплачує на її утримання будь - яких коштів. На думку позивача визначений судом розмір аліментів на утримання дитини є незначним, після досягнення старшою донькою повноліття відповідач перестав платити аліменти на її утримання, у зв`язку з чим його майновий стан поліпшився, що на її думку є підставою для збільшення аліментів на утримання [PERSON] . На підставі вищезазначеного позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.06.2012 року по справі № 2-582/2012 та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку/доходу/ відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 01.10.2019 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто [INFO] . Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.10.2019 року прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні докази. До суду надала заяву, якою підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, розглядати справу та проводити судові засідання у її відсутність та у разі неявки до суду належно сповіщеного відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.(а.с.11;36;38). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщався належним чином, однак до суду не з`явився без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надавав та не заявляв. Надалі суд повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-порталі судової влади України за веб-адресою: http://rz.od.court.gov.ua/sud1524/gromadyanam/csz/. Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідача до суду не надходило. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст.223, 247, 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.03.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] актовий запис № 42 від 02.03.2006 року. /а. с. 5/. Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 22.06.2012 року по справі № 2-582/2012, позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку /доходу/, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . Стягнення розпочати з 23.05.2012 року. На підставі рішення, яке набрало законної сили 16.07.2012 року, був виданий виконавчий лист від 16.08.2012 року. /а. с. 3-4/. Відповідно до довідки № 2403 виданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 24.09.2019 року, встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] .(а.с.6). У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до чч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.141 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст.183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом Як передбачено п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч.1 ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі» тощо). Таким чином, суд приходить до висновку, що право вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідачем не надано доказів про неможливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно. Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено з 01.01.2019 року прожитковий мінімум дітей віком з 6 років до 18 років - 1699 грн. Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Відповідач [PERSON] сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку /доходу/, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що вочевидь не відповідає мінімальному розміру аліментів, встановленому законодавством на теперішній час і значно менше від прожиткового мінімуму. Таким чином, враховуючи майновий та сімейний стан відповідача, мінімальний розмір аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», рівень життя станом на 2019 рік суттєво різниться з рівнем життя 2012 року, тому є підстави для збільшення визначених рішенням Роздільнянського районного суду від 22.06.2012 року аліментів, суд вважає можливим змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, стягнувши з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку/доходу/ відповідача, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 01.10.2019 року та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто [INFO] . Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання", який теж вносить зміни у розмір аліментів, встановивши мінімальний гарантований розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, аліменти у зміненому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду. Правилами ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судового збору за подання до суду позовних заяв майнового характеру визначається п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ та на час розгляду справи становить 768,40 грн.

Outcome: approved