Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив: - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період часу з 2002 року по 09.07.2014 року. - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] померлої [INFO] право на: - земельну частку (пай), розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах із земель, які знаходяться в колективній власності КСП «Перемога», згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 006200; - 2/12 частини права на земельну частку (пай) розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Перемога» села Комишівка Ізмаїльського району Одеської області згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-459. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що заява про прийняття спадщини від [PERSON] надійшла 25.09.2019 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою уточненні позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах із земель, що перебувають в колективній власності КСП «Перемога», згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0062200 від 10.09.1996 року. Крім цього, [PERSON] належали 2/12 частини права на земельну частку (пай) розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Перемога» села Комишівка Ізмаїльського району Одеської області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2007 року, виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контри Одеської області Богдан О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-459. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.07.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - право земельну частку (пай), розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах із земель, які знаходяться в колективній власності КСП «Перемога», згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ОД № 006200; - 2/12 частини права на земельну частку (пай) розміром 2,69 в умовних кадастрових гектарах із землі, що перебуває у колективній власності КСП «Перемога» села Комишівка Ізмаїльського району Одеської області згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 14.03.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-459. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту від 03.03.2008 року посвідченого секретарем Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 149, [PERSON] належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, в [ADDRESS] , заповіла своєму сину [PERSON] та онуку [PERSON] . Крім цього, на підставі земельного сертифікату (пай) серії ОД № 0062200, виданого Ізмаїльською райдержадміністрацією від 16 лютого 1996 року, право на земельний пай із земель які знаходяться в колективній власності КСП «Перемога» села Комишівка Ізмаїльського району Одеської області в розмірі 2,69 умовних кадастрових гектарах майновий пай серії ОД ХУ1 № 10061867, виданий Комишівською сільською радою від 14.02.2006 року заповіла своєму онукові [PERSON] . Частиною 1 ст. 1241 ЦК України, встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та не працездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщини незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON] немає. Частиною 1 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] відмовився від отримання належної йому частки на користь позивача [PERSON] . Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.11.1963 року, виданого виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Комишівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 30.10.2019 року за № 1477, згідно якої з 2010 року по день смерті [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , у будинку свого сина [PERSON] Таким чином, [PERSON] вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до п. 3.1 роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В свою чергу відповідно до п. 3.5 роз`яснення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину такими, що підлягають захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved