Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

На розгляд суду пред'явлено вказану заяву, в якій заявник [PERSON] просить встановити юридичний факт на підтвердження родинних відносин, а саме що він є сином [PERSON], який помер [INFO] в с. Андріївка Великоновосілківського району Донецької області. Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] є сином [PERSON], який помер [INFO]. Після смерті батька заявником вжито заходи для вступу в права на спадщину. В видачі свідоцтва на спадкове майно відмовлено, з причини наявності певних розбіжностей в особовстановлюючих документах, якими підтверджується родинні відносини між спадкоємцем та спадкодавцем, - прізвище заявника в свідоцтві про народження зазначено як «[PERSON]», згідно паспортних даних - «[PERSON]». З огляду таких обставин, заявник звернувся до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту родинних відносин. Заявник [PERSON] у судове засідання не з'явився, суду адресовано заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені вимоги підтримано, зазначено, що оспорювані права підлягають захисту в порядку п. 5 ч. 2 ст. 239, п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Заінтересованими особами [PERSON], [PERSON], в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в їх відсутність, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено, що дані заявника згідно особовстановлюючого документа - паспорта громадянина України серійний номер [NUMBER] зазначено як [PERSON], [INFO], уродженець м. Красноармійськ Донецької області (а.с. 4). Згідно картки платника податків [NUMBER], виданої Покровським ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області відомості про заявника зазначено як «[PERSON]» (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження серійний номер [NUMBER], видане міським відділом РАЦС м. Красноармійськ - 07.02.1978 року складено актовий запис № 99 про народження заявника, при цьому прізвище, ім'я та по-батькові зазначено як (далі мовою оригіналу) «[PERSON]», батьками зазначено (далі мовою оригіналу): «[PERSON], [PERSON]» (а.с. 9) Згідно свідоцтва про смерть серійний номер [NUMBER], видане Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Донецькій області - [INFO] помер батько заявника [PERSON] (а.с. 9), в силу ч. 1 ст. 1220 ЦК України, після його смерті відкрилася спадщина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини, відкритої після смерті [PERSON] входить нерухоме майно, а саме: домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами) за адресою: [ADDRESS] (власність підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18037844, виданим 11.03.2008 року КП «Красноармійське бюро технічної інвентаризації» - а.с. 10). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористався наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги спадщини після смерті є його дружина [PERSON], 1949 року народження, син [PERSON], 1970 року народження, заінтересовані особи по справі та син [PERSON], заявник по справі. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Зі змісту розглядуваної заяви заявник [PERSON] вважає себе таким, що прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Згідно довідки Покровської міської ради Донецької області від 29.06.2018 року [PERSON] з 18.03.1998 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS], склад сім'ї - 5 чоловік, зокрема, батько [PERSON], 1949 року народження, який був зареєстрований за вказаною адресою з 23.07.1973 року по день смерті [INFO] (а.с. 9). Заявником [PERSON] вжито заходи для прийняття спадщини, відкритої після смерті батька. Разом з тим, в реалізації юридичних прав спадкоємця виникли певні перешкоди, оскільки нотаріусу не надано документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємця із померлим (у відповідності до п. 4.2 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року). Вказане свідчить, що наразі виникла необхідність встановлення факту родинних відносин заявника з померлим. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічно згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Встановлення факту родинних відносин між заявником [PERSON] та [PERSON] має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, пов'язані реалізацією права заявника на отримання спадщини. Можливість встановлення факту родинних відносин в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня (помилка написання ім'я заявника виникла у зв'язку із неправильним переведенням з російської мови на українську мову). Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником [PERSON] на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту родинних відносних, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: approved