Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Михайлівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області, [PERSON] про визнання права власності на майно та виключення майна із акту опису та арешту. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 15.03.2005 року стягнуто з його сина - відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів доходів. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] аліменти на користь стягувача [PERSON] у добровільному порядку не сплачує, виникла значна сума заборгованості зі сплати аліментів. З метою виконання судового рішення державним виконавцем 30.08.2018 року було складено постанову про арешт і опис майна боржника за № 2707162, згідно якого описано та арештовано майно за місцем проживання боржника - в квартирі [ADDRESS] а саме: телевізор «WEST», шафа для речей (тумба), стіл, газова пічка. На час складення опису та арешту майна державним виконавцем він присутнім не був, пояснень з приводу належності майна не надавав. При цьому, державним виконавцем не враховано, що власником квартири [ADDRESS] Михайлівського району, Запорізької області є позивач та його дружина, а їх син - боржник за виконавчим провадженням лише проживає в ній. За час проживання відповідача [PERSON] у вище вказаній квартирі ним майно не набувалось, а описане побутова техніка та меблі не належать позивачу, так як придбані ним в 2015 році за домашніми угодами, а саме: телевізор «WEST» придбано ним у громадянки [PERSON], шафа для речей(тумба), газова пічка та стіл у [PERSON]. Про наявність акту опису та арешту йому стало відомо від відповідача на початку жовтня 2018 року. Відповідач [PERSON] на той час ніде не працював, ніякого доходу не мав, грошових коштів ні від кого не отримував в зв'язку з чим не здійснював ніяких покупок. У зв'язку з чим, позивач просить визнати за ним право власності на майно: телевізор «WEST», шафу для речей(тумба), стіл, газова пічка «Електа», та виключити його із акту опису та арешту майна від 30.08.2018 року. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали позов і просили задовольнити позовні вимоги на підставах, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що дійсно він був присутнім на час опису та арешту майна в квартирі за місцем його проживання. Зазначена квартира належить його батькам, а майно в ній було придбане його батьком, в якого знаходилися всі документи на нього. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Пояснила, що під час проведення опису та арешту майна боржника [PERSON] за адресою місця його проживання, зазначеною у виконавчому документів, останній лише в усній формі повідомив, що зазначене майно йому не належить, проте жодних документів у десятиденний строк не надав. Коли зазначене майно було передано на реалізацію до державного виконавця звернувся позивач, у зв'язку з чим виключення зазначеного майна з акту опису та арешту можливе лише за рішенням суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не заперечує проти виключення майна з акту опису та арешту, оскільки воно належить не боржнику, а позивачу. В грудні 2018 року вона отримувала повідомлення державного виконавця, проте не бажає залишити за собою нереалізоване майно в рахунок боргу. Встановивши обставини справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, згідно рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 15.03.2005 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі ? частини зі всіх видів доходів. У зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] аліменти на користь стягувача [PERSON] в добровільному порядку не сплачує, виникла значна сума заборгованості зі сплати аліментів. Під час виконавчого провадження №270716274 державним виконавцем 30.08. 2018 року було складено постанову про арешт і опис майна боржника за № 2707162, згідно якого описано та арештовано майно, а саме: телевізор «WEST», шафа для речей (тумба), стіл, газова пічка, за місцем проживання відповідача [PERSON], а саме за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії витягів права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 2111 від 01.09.2003 року та № 2690 від 09.09.2005 року зареєстроване за [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно довідки, наданої позивачем [PERSON], телевізор марки «WEST» було придбано на ім'я [PERSON], шафа для речей (тумба), стіл, газова пічка «Електа» - належить [PERSON] (а.с.9), копія гарантійних талонів додається (а.с.11-12,13). Так, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1ст.316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 53 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Відповідно до ч.1ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи. В ході судового розгляду було встановлено, що на виконанні Михайлівського РВ ВДС ГТУЮ в Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 2707162 по виконанню виконавчого листа № 2-497 виданого Михайлівським районним судом Запорізької області від 15.03.2005 року по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], в межах якого державним виконавцем 30.08.2018 року було проведено опис майна за адресою місця проживання боржника, зазначеної у виконавчому листі, а саме: [ADDRESS]. На підтвердження свого права власності на описане майно позивач [PERSON] надав суду документи: копію довідки з магазину «Фараон» на придбання [PERSON] телевізору марки «WEST» 06 жовтня 2006 року; газова пічка з магазину «Комфорт» від липня 2005 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд визнає надані позивачем документи на підтвердження його права власності на спірне майно належними та допустимими доказами у справі. Таким чином, судом встановлено, що описане 30.08.2018 року державним виконавцем майно, а саме: а саме: телевізор «WEST», шафа для речей (тумба), стіл, газова пічка, за місцем проживання відповідача [PERSON], а саме за адресою: [ADDRESS], дійсно є власністю позивача [PERSON], а не відповідача [PERSON] Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] законні, обґрунтовані належними доказами та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що ціна позову складає 3160 грн (вартість описаного майна), тобто на день подання до суду позовної заяви розмір судового збору, від якого позивач був звільнений, як інвалід ІІ групи, складає 704,80 грн. Враховуючи відповідно до п.3 ч.3 ст. 141 ЦПК України поведінку відповідача [PERSON], яка призвела до виникнення спірних правовідносин, суд вважає, що саме на нього слід покласти сплату судового збору.

Outcome: approved