Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.06.2017 року звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з [PERSON] перебувала з 06.10.2007 року у шлюбі, від якого мають сина [PERSON] [INFO]. Шлюб розірвано за рішенням суду від 27.01.2010 року. Також, в судовому порядку вирішено питання стягнення аліментів. Дитина мешкає разом із нею, позивачем, та повністю знаходиться на її утриманні, батько долею дитини не цікавиться, не відвідує дитину, батьківські обов'язки не виконує, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] ( договір про надання правової допомоги від 27.09.2017 року) /а.с.44/ підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти позову, зазначив, що позовні вимоги обґрунтовано лише тим, що він не спілкується з дитиною, аліменти сплачує своєчасно, заборгованості не має; вважає, що коли син дізнається хто його справжній батько, вони знайдуть спільну мову та відновлять стосунки батька та сина /а.с.74/. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування у особі виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради - Сіліч В.В. (довіреність №14-09/91 від 01.01.2018 року, дійсна до 31.12.2018 року )/а.с.52/ - в судовому засіданні присутньою не була, подала заяву про розгляд справи за її відсутності /а.с.70/. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування у особі виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради - в судовому засіданні присутнім не був, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи /а.с.66/, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача не надавався у зв'язку з тим, що відповідач мешкає в Металургійному районі м.Кривого Рогу /а.с.72/. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIІІ внесено зміни до ЦПК України від 18.03.2004 року, які набирали законної сили з 15.12.2017 року. Відповідно до вимог частини 3 статті 3 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно п. 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 12.02.2018 року вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, сторони перебували з 06.10.2007 року в шлюбі (а.с.9), який розірвано 27.01.2010 року (а.с.11). Після розірвання шлюбу позивач укладала шлюб з [PERSON] /а.с.13,14/, що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу, рішення про розірвання шлюбу. Позивач 03.03.2017 уклала шлюб [PERSON] , після реєстрації шлюбу отримала прізвище чоловіка «[PERSON]» /а.с.15/. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] (а.с.10), на утримання якого відповідач сплачує аліменти за рішенням суду, що не заперечується відповідачем. Частинами 7,8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Малолітній [PERSON] зареєстрований разом із матір'ю [PERSON] /а.с.16/. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає: протягом відвідування дитиною загальноосвітньої школи до шкільного навчального закладу жодного разу не з'являвся, класні збори не відвідував (а.с.17), що вбачається з довідки №219 від 06.06.2017 року КЗОШ І-ІІІ ст.. №94 Криворізької міської ради Дніпропетровської області. Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради 17.07.2017 року дійшла висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.33). Комісія дійшла висновку про недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав виходячи з того, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [INFO]; працює начальником Металургійного цеху КП «Кривбасводоканал»; за місцем роботи характеризується позитивно: енергійний, грамотний спеціаліст, хороший організатор, відповідальна доброзичлива людина, у колективі користується повагою та авторитетом.[PERSON] заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, мотивуючи, що він щомісячно сплачує аліменти на утримання дитини, а колишня дружина перешкоджає спілкуванню з ним, постійно займаючись налагодженням особистого життя.Уникаючи нанесення психологічної травми дитині, він тимчасово перестав спілкуватися з сином, але відмовлятися від нього не має наміру, так як любить його та бажає налагодити відносини з ним у майбутньому (а.с.33). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка чоловік позивача [PERSON], пояснив, що мешкає з позивачем чотири роки, за цей час бачив відповідача один раз, не робив жодної спроби побачитися з дитиною, участі у вихованні дитини не приймав. Дитина вважає своїм батьком другого чоловіка позивача [PERSON] Колишній чоловік позивача [PERSON], допитаний в якості свідка, пояснив, що був чоловіком позивача з 2009 по 2014 рр., відповідач не брав участі у вихованні дитини, дитина вважає його, [PERSON], своїм батьком. Свідок [PERSON], хрещена дитина, зазначила, що в останнє бачила відповідача у 2008 році, відповідач участі у вихованні сина не приймає. З урахування вищенаведеного, суд вважає, що позовом підлягає задоволенню - позивачем надано докази ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків: батько дитини не цікавиться життям та здоров'ям дитини, її духовним та фізичним розвитком; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини. Суд приймає на користь відповідача його участь у матеріальному забезпеченні дитини, однак враховує, що відповідач протягом десяти років не виявляв наміру спілкуватися з дитиною, влаштування позивачем свого власного життя не є підставою для відмови спілкуватися з дитиною, проявляти інтерес до його життя та здоров'я, внутрішнього світу дитини тощо, у своїй заяві відповідач не заперечує, що будь-якої участі у вихованні дитини не приймав та не приймає, тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини. Відповідно до вимог 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved