Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог вказала, що 18.01.2013 року померла дружина позивача [PERSON], про що Лубянською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 21 січня 2013 року складено відповідний актовий запис № 04, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серія І-ФП № 280524, виданим [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 05.05.2018 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить його право на житловий будинок із надвірними побутовими і господарчими будівлями, розташованого в с. Лубянка, пров. Степовий, 10, Веселинівського району Миколаївської області. У вересні 2013 року позивач звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області з питання оформлення спадщини після смерті дружини, а саме оформлення прав на будинок. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину, немає. Після витоку шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, позивач звернувся до [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що позивачем не подано правовстановлюючий документ. Бажаючи оформити свої права власності на спадкове майно, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Для підтвердження зазначених обставин позивач заявив клопотання про витребування від [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області спадкової справи заведеної після смерті [PERSON], а від [PERSON] філії ММБТІ - інвентаризаційної справи на спадковий житловий будинок. Ухвалою суду від 25.06.2018 року від [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області витребувано копію спадкової\~справи №24/2013\~заведену після смерті [PERSON]. Крім того, вказаною ухвалою суду від 11.06.2018 року від [PERSON] філії ММБТІ витребувано інвентаризаційну справу на житловий будинок розташований за адресою: пров. Степовий,10 с. Лубянка, Веселинівського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] до зали судового засідання не зявився. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, просила задовольнити позовні вимоги позивача, та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду надійшла заява про визнання позову, щодо задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, та зазначених і доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1258 та \~1261 ЦК України спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.\~1\~ст.\~1273\~ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частинами 1\~ст.\~1297\~та ст.\~1298\~ЦК України\~встановлено,\~що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2013 року в смт. Веселинове Веселинівського району Миколаївської області померла [PERSON], про що 21 січня 2013 року Лубянською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області складено відповідний актовий запис за №04, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії 1-ФП №280524. Родинні відносини\~позивача зі\~спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ТН №467798, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] (рос. мовою) 04 вересня 1985 року уклав шлюб з [PERSON], [INFO] (рос. мовою) (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право власності на житловий будинок, розташований за адресою: пров. Степовий,10 с. Лубянка, Веселинівського району Миколаївської області. Матеріалами спадкової справи № 24/2013 встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт на доньку [PERSON], але остання спадщину не прийняла. Тому [PERSON] прийняв спадщину, як такий, що постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того в спадковій справі наявне свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.04.2014 року згідно якого [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 7.5347 га, що розташована на території Лубянської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області після смерті своєї дружини [PERSON] Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також уразі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом почергово). У встановлений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] прийняв спадщину подавши до [PERSON] державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що зареєстрована в книзі обліку спадкових справ 12.03.2013 року за № 46. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину судом не встановлено. 12 вересня 2013 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований за адресою: пров. Степовий,10 с. Лубянка, Веселинівського району Миколаївської області, оскільки: 1) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна; 2) за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами інвентаризаційної справи встановлено, що мовою оригіналу « регистрационное удостоверение на житловый дом от 14.02.1992 года выдано на основании решения №48 от 26.12.1991 года исполкомом Лубянського сельского совета» та прийнято на баланс житлових будинків, де проживає [PERSON]. Крім того [PERSON] 17.02.1992 придбала житловий будинок за адресою: пров. Степовий, 10, с. Лубянка Веселинівського району Миколаївської області, що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку. Відповідно до довідки [PERSON] філії ММБТІ № 99 від 22.05.2018 року станом на 28.12.2012 рік власником зазначеного житлового будинку є [PERSON], який належить останній на праві особистої власності на підставі договору купівлі продажу від 17.02.1992 р. №46, зареєстрованого [PERSON] філією 18.03.1993 року за реєстраційним №309. Відповідно до інформації №107 від 11.06.2018 року надану старостою Лубянського старостинського округу, надати копію або витяг з рішення сільської ради про присвоєння нумерації будинкам та назв вулицям по с. Лубянка відносно домоволодіння [PERSON] не має можливості, оскільки вся документація здана в архів. Згідно витягу із по господарської книги та довідки [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 424 від 22.12.2017 року [PERSON] зареєстрований та проживає з 1996 року за адресою: с. Лубянка, пров. Степовий,10 Веселинівського району Миколаївської області з по теперішній час. Судом досліджено оригінал договору купівлі-продажу будинку від 17.02.1992 року, що знаходиться в інвентаризаційній справі [PERSON] філії ММБТІ, згідно якого встановлено, що [PERSON], що діє від за дорученням від імені колгоспу ім. Чапаєва Веселинівського району Миколаївської області продав, а громадянка [PERSON] купила житловий будинок з надвірними господарчими і побутовими будівлями, що знаходиться в селі Луб'янка Веселинівського району Миколаївської області. Вказаний договір посвідчений секретарем виконавчого комітету Луб'янської сільської Ради народних депутатів, зареєстрованим номером 46. В подальшому договір зареєстровано в [PERSON] філії ММБТІ. Згідно з п.3.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 01.03.2013 року, узагальнення якого викладенні в листі №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі Пленум №6), належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ). На момент укладення Договору купівлі продажу житлового будинку від 17.02.1992 року, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966. Так,\~згідно переліку\~правовстановлюючих документів,\~на підставі\~яких провадиться\~реєстрація будинків\~та домоволодінь\~у містах\~і селищах\~міського типу\~Української РСР,\~Додаток до\~вказаної інструкції,\~відноситься Договори купівлі-продажу, міни і дарування будинків (домоволодінь), а також договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного користування, посвідчені місцевими Радами депутатів трудящих в межах їх компетенції. Згідно ст. 14 Закону УРСР "Про державний нотаріат" (що діяв на момент укладання договору, Закон втратив чинність 01.01.1994 року), у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів можуть вчиняють нотаріальні дії, зокрема: посвідчують інші угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних жилих будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном. Крім того, відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773 (із змінами та доповненнями), не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні)\~будівлі та\~споруди,\~прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. У відповідності до\~ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, що померла [PERSON] була власником житлового будинку, та враховуючи те, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку та неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріуса через ненадання правовстановлюючого документу на житловий будинок, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок.

Outcome: approved