Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтовує ти,що [PERSON] починаючи з 05 січня 1985 року зареєстрована та проживаю у квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира посімейного заселення складається з 3 кімнат, та має загальну площу 69,5 м2. Службою приватизації житлового фонду Радгоспу імені Кірова вище зазначену квартиру було передано у приватну спільну часткову власність: [PERSON] , та [PERSON] (на той час шлюбне прізвище - [PERSON] ) та її чоловікові [PERSON] в рівних частках, а саме по 1/3. Тобто, з 17 січня 1996 року [PERSON] разом і з своєю родиною, а саме: з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності стали власниками квартири [ADDRESS] . 25 червня 1996 року між [PERSON] , та [PERSON] було розірвано шлюб. З того часу [PERSON] жодного дня у вказаній квартирі не проживав, не приймав участі у сплаті комунальних платежів, не цікавився станом квартири та взагалі не з`являвся в даній квартирі, та ні коли не звертався з метою поділу спільного майна, надання йому у володіння та користування 1/3 частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності чи будь-якої можливої матеріальної компенсації. Більш того, між ними була усна домовленість щодо переходу його частки у власність [PERSON] , але юридично це не було оформлено. В той же час, проживаючи в даній квартирі, [PERSON] з першого дня вселення до неї сплачувала комунальні та всі інші витрати, пов`язані з її утриманням, зберігала в ній свої речі, - оскільки іншого житла немала. [INFO] помер син [PERSON] - [PERSON] . Оскільки вона була єдиним спадкоємцем свого сина, то 16 травня 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину, що складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] добросовісно та безперервно володіла та відкрито користувалася даним нерухомим майном, доглядала за квартирою, утримувала її, постійно робила в ній поточний та капітальний ремонт, здійснювала оплату за комунальні послуги. [PERSON] , помер [INFO] . Тому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/ 3 частину зазначеної квартири,оскільки проживає та користуєся зазначеною квартирою відкрито та безперервно вже 34 роки, а саме з 05.01.1985 року. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28.10.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11.02.2021 року залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися,при цьому представником подано заяву про розгляд справи без їх участі,позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представником відповідача Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області подана заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача, згідно якої будь-яких заперечень проти задоволення позовних вимог не надано. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 05.01.1985року [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується даними паспорта позивачки. Відповідно до довідки Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №634 від 26.09.2019 року [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 05.01.1985 року до цього часу. Як встановлено з матеріалів справи власником зазначеної квартири на праві приватної спільної часткової власності були [PERSON] /3 частка, [PERSON] -1/3 частка та [PERSON] 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на власності на житло від 17 січня 1996 року №10/277, та зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №277 від 17.01.1996 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано,про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 25.06.1996 року зроблено запис № 58. Прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] змінено на « [PERSON] » Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у віці 34 роки. Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2016 року за №2-74, серія HAT 835455 спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , а саме 1/3 частки квартири [ADDRESS] ,належної спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло,виданого службою приватизації житлового фонду радгоспу ім.Кірова Миколаївського району Миколаївської області, є його мати [PERSON] . Довідкою №259 від 26.09.2019 року виданою КП Підприємством Житлово-Побутових Послуг «Мрія», - підтверджується факт оплати [PERSON] за комунальні послуги та відсут\-ність заборгованості. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00026118267 від 07.04.2020 року [PERSON] помер [INFO] у віці 72 роки. Із спадкової справи № 558-14, заведеної 12.11.2014року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області вбачається, що усю спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] . Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2014 року за №5-878, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , а саме 1/4 частки квартири спільного заселення [ADDRESS] належної спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло,виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, є його дружина [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00026811651 від 25.06.2020року [PERSON] померла [INFO] у віці 73 роки. Також судом встановлено, що за життя, 21.09.2016 року, [PERSON] ,склала заповіт, яким заповідала все належне майно позивачу, що підтверджується копією заповіту, зареєстрованого в реєстрі за №1269. Із спадкової справи № 192/2020, заведеної 24.11.2020року державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області вбачається, що усю спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] . Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю, (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 4, 5 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади, (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що [PERSON] більше 10 років відкрито, безперервно володіла квартирою,добросовісно заволоділа наявним майном та продовжувала безперервно проживати в ньому. Означену квартиру заповідала позивачу. В судовому засіданні досліджено копію спадкової справи після смерті [PERSON] № 558/2014 з якої вбачається, що заяву про прийняття спадщини подала його дружина [PERSON] . При цьому спадкоємець за законом, подав заяву про прийняття спадщини у вигляді частки квартири [ADDRESS] . Та в 24.12.2014року отримала свідоцтво про право на спадщину на зазначене вище майно. Тобто на майно, яке не охоплене заповітом,який склала за життя [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що спадкоємці за законом [PERSON] не претендує на майно у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Враховуючи,що [PERSON] володіла даною квартирою відкрито, сплачувала комунальні послуги та інші платежі, здійснювала поточний ремонт,про дане володіння відоме як працівникам ради та іншим особам, будь-які особи не оспорюють володіння позивача даним майном. Володіння є непреривним, так як [PERSON] не покидала зазначену квартиру протягом всього цього часу, відповідно наявні всі правові підстави для визнання в судовому порядку права власності за набувальною давністю.

Outcome: approved