Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] та після його смерті залишилось спадкове майно. Вона (позивачка) як спадкоємець за законом прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . Зазначає, що з метою оформлення своїх спадкових прав як спадкоємець за законом у встановленому законом порядку звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С., де отримала інформацію про факт наявності накладеного арешту на нерухоме майно спадкодавця [PERSON] , крім майна, яке перебувало в іпотеці. Арешт на майно був накладений 07.04.2017р. постановою про арешт майна боржника, винесеною державний виконавцем Яворівського ВДВС ГТУЮ у Львівській області Восух С.В. у виконавчому провадженні ВП53728107 з примусового виконання постанови ВП53615171 від 06.04.2017р., виданої Яворівським ВДВС ГТУЮ у Львівській області про стягнення з [PERSON] в користь держави в особі Яворівського ВДВС ГТУЮ у Львівській області боргу в розмірі 63345,10 грн. Вказує, що 23.11.2018р. виконавче провадження ВП53728107 було закінчено та у п.2 постанови про закінчення виконавчого провадження було зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення. Однак, по даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] наявний запис про арешт його майна, що ускладнює їй (позивачці) оформлення спадкових прав. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким скасувати арешт з всього майна, що належить [PERSON] , який помер [INFO] , накладеного постановою державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Восуха С.В. про арешт майна боржника від 07.04.2017р. в межах виконавчого провадження №53728107. ІІ. Позиція учасників справи. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, натомість подала письмову заяву про здійснення судового розгляду даної цивільної справи за її відсутності за наявними матеріалами з вказівкою на те, що заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач (Яворівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)) про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, представник у судове засідання не з`явився без поважних причин, відзиву не подав, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи судова повістка відповідачу надсилалась рекомендованим листом з повідомленням за адресою місця знаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та була вручена уповноваженій особі відповідача. Відомості про будь-яку іншу адресу місця знаходження відповідача чи про його офіційну електронну адресу в матеріалах справи відсутні. Заяв про зміну місця знаходження від відповідача не надходило. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачу доставлена і він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали письмові заяви про здійснення судового розгляду даної цивільної справи за їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у судове засідання не з`явилася, клопотань про відкладення або про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 03.02.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської областівід 16.06.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської областівід 03.07.2020р. постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 07.04.2017р. державним виконавцем Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Восух С.В. відкрито виконавче провадження ВП53728107 з примусового виконання документу - постанови №ВП53615171, виданої 06.04.2017р. Яворівським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області про стягнення боргу в сумі 63345,10 грн. з боржника [PERSON] в користь держави. Цього ж дня, 07.04.2017р. державним виконавцем Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Восух С.В. в межах зазначеного виконавчого провадження ВП53728107 винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] . Зі змісту вказаної постанови відомо, що арешт накладено на все майно боржника в межах суми стягнення, крім майна, яке перебуває в іпотеці, а саме нежитлових приміщень №24-46; №I-XX третього поверху будівлі готелю «Смерічка» загальною площею 536,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також нежитлових приміщень № I-ІX підвального поверху будівлі готелю «Смерічка» загальною площею 610,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного виконавця Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Восух С.В. від 21.04.2017р. звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] 23.11.2018р. державним виконавцем Яворівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Восух С.В. закінчено виконавче провадження ВП53728107, про що винесено відповідну постанову. Зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2018р. відомо, що таке закінчене у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] , який помер [INFO] . Пунктом 2 даної постанови припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Однак реальних заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження не було вжито, постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2018р. в частині припинення чинності арешту майна боржника по даний час не виконана. [PERSON] [INFO] помер . Позивачка [PERSON] є дочкою та спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , та така з метою оформлення своїх спадкових справ звернулася до приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. Однак, нотаріус, вивчивши подані позивачкою документи для видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало [PERSON] , повідомив, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] наявні відомості про державну реєстрацію обтяження, а саме арешту на все його нерухоме майно, крім майна, яке перебуває в іпотеці. У відповідь на звернення позивачки [PERSON] до відповідача по справі щодо зняття арешту з майна, належного [PERSON] , - арешт відповідачем не знято з роз`ясненням можливості зняття арешту за рішенням суду. У зв`язку з відмовою відповідача у задоволенні заяви про зняття арешту з майна, позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. V. Застосовані судом норми права. До передбачених законом обмежень у здійсненні права власності відносяться заходи примусового виконання судових рішень, які застосовуються в межах виконавчого провадження, в тому числі, арешт майна боржника, як складова звернення стягнення на майно боржника згідно Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Арешт майна - тимчасове позбавлення власника права користування та розпорядження майном, тривалість якого встановлюється вповноваженою особою у спосіб, визначений законодавством. Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що накладення арешту на майно боржника є винятковим заходом обмеження права власності фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням. Порядок зняття арешту визначений ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.2 ст.1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду. Підсумовуючи, зокрема враховуючи те, що позивачка [PERSON] як спадкоємець за законом фактично набула у власність майно (частку у майні), належне спадкодавцю [PERSON] , згадане виконавче провадження, де боржником був [PERSON] , - закінчено з вказівкою про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, та до спадкоємців [PERSON] у встановлені строки не висунуто вимог з приводу виконання згаданого виконавчого документа, суд вважає, що прийняті державним виконавцем заходи у вигляді арешту майна боржника є такими, що порушують право позивачки [PERSON] на вільне розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги викладене, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved