Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

позивач [PERSON] 19.04.2018 звернулась у суд із позовом до [PERSON] , третьої особи Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок затоплення нежитлового приміщення. Обґрунтовує позов тим, що 22 лютого 2018 року позивачем було виявлено залиття стелі та стіни у власному нежитловому приміщенні у кв. [ADDRESS] , про що було повідомлено Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» та мешканця квартири [ADDRESS] , [PERSON] . Протягом 23 лютого 2018 року працівниками Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» було проведено повторні обстеження приміщень у будинку [ADDRESS] , після чого, близько 15 години 23 лютого 2018 року, залиття нежитлового приміщення позивача припинилося. Згідно Акту Львівського міського комунального підприємства «Айсберг», від 23 лютого 2018 року, встановлено,що залиття стелі площею 3,8 м. кв. та стіни площею 5,4 м.кв. у нежитловому приміщенні у будинку [ADDRESS] відбулось у зв`язку з несправністю водопровідної труби в кв. 3 розташованої вище поверхом в одній проекції даного будинку. 26.03.2021 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] у розмірі 19411 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 6537,60 грн. витрати на оплату судового збору у розмірі 704,80 грн. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19.04.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 23.06.2018 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій вказує про те, що про проведення обстеження нежитлового приміщення позивача працівниками ЛМКП 23.02.2018 відповідачеві нічого не відоме, оскільки останнього не було запрошено для участі в обстеженні та складенні відповідного акту обстеження, що позбавило його можливості бути присутнім під час обстеження, ставити членам комісії запитання щодо обстеження, що в свою чергу дають можливість відповідачеві сумніватись в об`єктивності та правильності проведення, а відтак і у об`єктивності результатів обстеження, викладених в акті від 23.02.2018. Крім цього, вважає, що позивачем під час пред`явлення позову не зазначено та не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував, що шкода вчинена саме з вини відповідача та що між протиправними діяннями відповідача та настанням шкоди є причинний зв`язок. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити у задоволенні даного позову. 05.07.2018 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просить відхилити відзив відповідача, оскільки такий є безпідставним та необґрунтованим. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.01.2019 року призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. 19.02.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта №7904 з Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз по матеріалах цивільної справи №461/2846/18, який долучений до матеріалів справи. 22.02.2021 року ухвалою Галицького районного суду м.Львові відновлено провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 14.04.2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] , в яких зазначає, що акт від 23.02.2018 року не відповідає вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, а саме оскільки в акті не зазначено, яке саме житлове приміщення обстежувалось за адресою будинку [ADDRESS] , що унеможливлює встановлення об`єкту пошкодження. Також в акті відсутні адреса квартири, форми власності, дані власника квартири, не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, висновок комісії щодо встановлення вини особи, що спричинила залиття. Також при складенні акту були відсутні зацікавленні сторони чи їх представники. Враховуючи вищевикладене, вважає, що даний акт є неналежним та недопустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу. Крім цього, наголошує, що факт завдання шкоди позивачу саме відповідачем не встановлений, а висновок експерта встановлює лише розмір шкоди чи вартості певних ремонтних робіт. Проте не встановлює доконаний факт причини чи особи залиття та не містить доказів неправомірних дій відповідача щодо залиття вищевказаної квартири. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просить задовольнити повністю з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову повністю. Просив відмовити з підстав, наведених ним в письмових запереченнях на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду спарви, що підтверджується трекінгом АТ "Укрпошта". Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшовдо наступного. Встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить приміщення квартири (магазин), загальною площею 77,3 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 25.03.2015 року. Поверхом вище розташована квартира [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . Відповідно до відповіді №31-1289 від 16.03.2018 голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради працівниками ЛМКП «Айсберг» встановлено, що ймовірною причиною затоплення нежитлового приміщення на [ADDRESS] була несправність внутрішньо квартирної водопровідної мережі у квартирі [ADDRESS] даного будинку. З акту від 23.02.2018 року, складеного комісією в складі головного інженера Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» Стефанів І.І. , майстра з експлуатації житлового фонду Коваль М.Й. , сантехніка Комендюка В.О. складено акт про те, що проведено обстеження нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] на предмет залиття. В результаті візуального обстеження встановлено, що залита стеля площею 3,8 м2 та стіна площею 5,4 м2. Причиною залиття послужила несправність водопровідної труби в кв. [ADDRESS] , розташованої вище поверхом проекції даного будинку. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи по матеріалах справи №461/2846/18 №7904 від 16.02.2021 року вартість відновлюваних робіт, для приведення стану квартири [ADDRESS] в попередній стан після залиття, становить 19411 грн. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Досліджені в судовому засіданні докази в силу вимог ст.ст.76-79 ЦПК України є належними, оскільки стосуються предмету та підстав позову, є допустимими, оскільки отримані у визначений чинним законодавством спосіб, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки не спростовані жодними іншими належними і допустимим доказами. Своїх розрахунків вартості пошкодженого майна, а також висновків експертів, які б спростували висновок, викладений у висновку експерта №7904 від 16.02.2021, відповідач не надав, клопотань щодо призначення іншої експертизи не заявлено. Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N6-183цс14 від 03.12.2014 року, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Судом встановлено, що у квартирі позивача сталося залиття через несправність водопровідної труби в кв. [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище квартири позивача. Розмір заподіяної шкоди становить 19411 грн. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи. Позивачем виконано обов`язок щодо доказування заподіяння вини відповідачем [PERSON] та її розмір. Відповідачем не спростовано даних обставин. Доводи відповідача та представника відповідача про недоведеність вини, суд вважає необґрунтованою з наступних підстав. Ч.2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Заподіяна шкода підтверджується актом ЛМКП «Айсберг» від 23.02.2018 року, висновком експерта №7904 від 16.02.2021 року та відповідю голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №31-1289 від 16.03.2018. З вищевказаних доказів вбачається, що залиття відбулось з квартири поверхом вище, тобто з квартири, в якій проживає відповідач. Відповідач та його представник не заперечували того факту, що відповідач проживає над квартирою поверхом вище залитої квартири. Крім цього, відповідач мав можливість, але не довів, що залиття відбулось не з його вини. Доводи представника відповідача щодо невідповідності акту встановленні законодавством формі - не заслуговують на увагу, оскільки носять формальний характер. Цей акт достовірно підтверджує факт залиття приміщення кв. [ADDRESS] . Відповідач мав можливість спростувати цей факт, але не зробив цього. Також суд, не погоджується з доводами представника відповідача про недоведення розміру шкоди. Представник відповідача не скористався процесуальними правами щодо спростування розміру шкоди шляхом заявлення клопотання про проведення іншої експертизи. Таким чином він не спростував висновки проведеної експертизи в частині завданої шкоди. З моменту залиття відповідач мав можливість запросити до себе членів відповідної комісії, позивача, спеціалістів, тощо, для встановлення обставин залиття. Проте замість цього відповідач заняв іншу правову позицію, намагаючись перекласти встановлення всіх обставин залиття на позивача. Відтак, враховуючи фактичні обставини, встановлені під час розгляду справи, з врахуванням доказів наданих сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved