Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом (з урахуванням уточнень від 13.05.2021 року), в якому просила зобов`язати Немишлянський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 36391294 від 05.02.2013року. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що [INFO] помер її син [PERSON] . Позивачу та її сину на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті сина [PERSON] , а також здійснити реєстрацію права власності на житло, позивачу стало відомо, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2021 року, арешт накладено відділом Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 05.02.2013 року. З метою зняття арешту позивач звернулася до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який є правонаступником Фрунзенського ВДВС ХМУЮ, із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] у зв`язку зі смертю боржника, але отримала відмову у зв`язку з відсутністю законних підстав щодо скасування арешту майна, а у всіх інших випадках, не передбачених ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий лише за рішенням суду. Також у відмові зазначено, що матеріали виконавчого провадження №36391294 знищені. Крім того, позивачу після смерті сина з його особистих документів стало відомо, що на виконанні Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції перебували виконавчі провадження з виконання виконавчих документів про стягнення з [PERSON] як поручителя за кредитним договором на користь стягувача ПАТ «Фінанси та кредит», які завершені відповідно до чинного законодавства. Оскільки всі виконавчі провадження по відношенню до [PERSON] були завершені, а також з урахуванням того, що [PERSON] помер [INFO] і арешт з майна не знято, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 року позовну заяву [PERSON] до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна залишено без руху, надано позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків. 13.05.2021 року позивачем [PERSON] подано уточнену позовну заяву. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.07.2021 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача адвокат Коротенко О.І. у судовому засіданні 07.09.2021 року до початку розгляду справи по суті зазначив, що відповідачем по справі слід вважати ПАТ Банк «Фінанси та Кредит». В подальшому позивач [PERSON] та її представник - адвокат Коротенко О.І. у судове засідання не з`явилися, представник позивача подав клопотання про рогляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив, скористався правом на подання відзиву на позов, в якому посилався на наступне. 02.11.2007 року між Філією «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №06-27-С від 02.11.2007 року за яким поручителем виступав [PERSON] . У зв`язку з виникненням простроченої заборгованості в позичальника, банк отримав рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі №2-1828/2011 від 22.09.2011 року та виконавчий лист від 22.03.2012 року . 05.02.2013 року Старшим державним виконавцем Фрунзенського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 24.05.2013 року позичальником за Кредитним договором №06-27-С від 02.11.2007 року [PERSON] повністю погашено наявну заборгованість, внаслідок чого Стягувач направив на адресу Фрунзенського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції заяву №10020/3675 від 28.05.2013 року про повернення виконавчого листа №2\-1828/2011 від 22.09.2011року без виконання. Враховуючи зазначене, на даний час, між [PERSON] (в тому числі і поручителем [PERSON] ) та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутні кредитні правовідносини. Оскільки арешт на майно поручителя накладено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження, яке завершено, то і скасування арешту повинен здійснити державний виконавець. Враховуючи зазначене, та те, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» є неналежним відповідачем, в задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У статті 3\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені статтею 19\~ЦПК України , згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється за правилами іншого судочинства. Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391\~цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (606-XIV), чинного на час накладення арешту на спірне майно, для виконання завдань виконавчого провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до п.5 ч.3 ст.11, ст. 57\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (606-XIV), чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг застосовуватися державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішення. Як було визначено в статтею 57\~вказаного Закону арешт майна боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Правова природа арешту майна боржника у рамках виконавчого провадження не змінилася і з прийняттям чинного Закону України\~«Про виконавче\~провадження» 1404-VIII, норми якого регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення виконавчого провадження. Відтак, судовим розглядом встановлено, що арешт на спірне майно було накладено під час дії Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (606-XIV) за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2021 року, арешт на квартиру [ADDRESS] накладено Фрунзенським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 05.02.2013 року, серія та номер ВП №36391294. Постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2013 року була винесена в ході примусового виконання виконавчого листа № 2-1828/2011, виданого 22.03.2012 року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 157\~456, 20 грн. Відповідно до листа Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк Фінанси та Кредит» від 28.05.2013 року за № 10020/3808 встановлено, що станом на поточну дату заборгованість за Кредитним договором №06-27-С від 2 листопада 2007 року, за яким [PERSON] виступив поручителем, повністю сплачена. На підставі повного виконання зобовязань по кредиту Банк не має претензій до [PERSON] в частині виконання зобовязань за даним договором. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.05.2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 2963. До складу спадщини входить 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, реєстр.№3-871 від 06.05.2008 року, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою. 11.03.2021 року позивач зверталася до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, який є правонаступником Фрунзенського ВДВС ХМУЮ, із заявою про зняття арешту з квартири [ADDRESS] . У відповіді Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на звернення позивачки зазначено про відсутність законних підстав щодо скасування арешту з майна з посиланням на ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», за приписами якої у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Крім того, матеріали виконавчого провадження №36391293, в рамках якого винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2013 року, були знищені. На сьогодні позивач повинна оформити право власності на спадкове майно як спадкоємець після смерті боржника у виконавчому провадженні [PERSON] , проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно, порушує право власності позивача, в звязку з чим вона змушена звертатись до суду. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під\~арешту.Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15.05.2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Згідно ч. 1-3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Зі змісту наведених норм вбачається мета застосування процедури арешту майна боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. Згідно з ч. ч. 3, 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Таким чином, виконавче провадження підлягало завершенню з двох підстав фактичного виконання рішення суду та у зв`язку зі смертю боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.\~40\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Як зазначено у відповіді Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 11.03.2021 року відсутні правові підстави для\~зняття арешту з майна боржника [PERSON] . Згідно з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Наведені обставини свідчать, по-перше, про відсутність правових підстав у відповідача зберігати накладений ним арешт на майно, в силу того, що виконавче провадження № 369391294 є закінченим відповідно до положень ст. 39 Зокону України «Про виконавче провадження», а ст. 40 цього ж Закону передбачає, що у разі закінчення виконачого провадження виконавець скасовує всі вжиті заходи щодо виконання рішення, зокрема, арешт, накладений на майно, знімається. Відмова відповідача у знятті арешту, накладеного постановою від 05.02.2013 року є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», що позбавляє позивача можливості отримати правовстановлюючі документи на спадщину та вільно вчиняти дії щодо належного їй майна. За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.\~У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику\~та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення\~арешту\~на майно\~боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення\~арешту, встановленого цим Законом.\~Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про\~зняття арешту\~з майна\~боржника\~не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для\~зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, накладений арешт на майно порушує право власності позивача, внаслідок чого позивач позбавлена змоги реалізувати надане законом право на оформлення в нотаріальному порядку спадкового майна після смерті сина [PERSON] , підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved