Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який зареєстрований 06 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Недригайлівського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №17 та стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення ним повнолітті. Крім того просить суд стягнути з відповідача , понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав повністю та не заперечував проти його задоволення позову, а в частині стягнення аліментів визнав частково в розмірі 850 (вісімсот пятдесят) грн. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 02 червня 2012 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Недригайлівського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 17, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5). Від даного шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], 07 грудня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-БП №142925 (а.с.6). На даний час сторони проживають окремо, сімейні стосунки не підтримують, спільного сімейного бюджету та господарства не ведуть. Позивачка шлюбні відносини поновлювати не бажає. Спір про поділ спільного майна буде вирішуваться в окремому судовому провадженні. За вищевикладених обставин, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них та інтересам їхніх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] мають бути стягнуті судові витрати, пов'язані з розглядом справи, які документально підтверджені в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. (а.с.1). Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини, суд вважає, про їх часткове задоволення виходячи з наступного. Позивачка, мати неповнолітньої дитини несе обовязок по її утриманню, у звязку з чим вона має право на звернення до суду з позовом до батька про стягнення коштів на часткове покриття витрат, повязаних з утриманням дитини. Відповідач, батько дитини, матеріальної допомоги на утримання свого сина регулярно не надає. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років становить: з 1 травня - 1426 гривень. Тобто мінімальний розмір аліментів з 01 травня 2017 р. становить 713 грн. (1426х50%). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач як батько повинен брати участь по належному утриманні неповнолітньої дитини, забезпечувати коштами необхідними на відповідне харчування, одяг, а також інших потреб для дітей відповідного віку. [PERSON], відповідач по справі, на даний час офіційно не працює. Доказів про стан здоровя, довідки про наявність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки чи сина, відповідач до суду не надав. За даних обставин, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини в розмірі визанченому судом. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати, відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved