Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполь від 12.05.2011 року за нею, визнано право власності на будинок [ADDRESS] , зареєстрований у «Маріупольському бюро технічної інвентаризації» 07.07.2011 року за № 30543882. Рішенням Сартанської селищної ради від 15.06.2011 року\~ будинку присвоєна нова поштова адреса з номером 119/1. 26.03.2014 року вона надала дозвіл зареєструвати неповнолітнього племінника - [PERSON] , [INFO] , по вищевказаній адресі, де він значиться по теперішній час. Однак, в 2015 році [PERSON] разом зі своєю матір`ю виїхали до Російської Федерації, де мешкають по теперішній час, що підтверджується копіями довідки з вищого навчального закладу, довіреності, паспорту, вид на проживання, тощо. На теперішній час [PERSON] вже став повнолітнім та має сам добровільно обирати місце проживання та реєстрації. При цьому, після закінчення ВНЗ [PERSON] залишився проживати у Російській Федерації, отримав тимчасову реєстрацію, вид на проживання та з телефонної розмови їй стало відомо, що він не збирається повертатися до України. Відповідач протягом 5 років проживає за межами країни, ніяких засобів щодо утримання житлового помешкання не приймає. За весь час відсутності (5 років) не цікавився можливістю вселитися, що свідчить про добровільну відмову від користування будинком [ADDRESS] . В будинку відсутні речі Відповідача. Просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, визнав заявлені до нього позовні вимоги та не заперечив проти їх задоволення. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 167 ЖК України, у разі вибуття члена сім`ї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, він втрачає право користування жилим приміщенням, з дня вибуття. Відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з витягу про державну реєстрацію прав виданого 07.07.2011 року МКП «Маріупольське БТІ», житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] в розмірі 1/1 частка, на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 12.05.2011 року №2-1215/11. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115718715 від 28.02.2018 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] в розмірі 1/1 частка. Згідно довідці 82№1358623 виданої УФКС Росії по Московській області 27.12.2017 року [PERSON] надано вид на проживання, як іноземному громадянину на території Російської федерації до 27.12.2022 року. Як стверджується матеріалами справи відповідач в зазначеному будинку не проживає, будь-яких витрат по його утриманню не несе, зв`язок з відповідачем підтримує та не заперечує проти зняття його з реєстрації в зазначеному будинку. Згідно статті 317ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні права щодо розпорядження житлом, більше п`яти років проживає поза межами України та не має намі повертатись до зареєстрованого місця проживання. Оскільки відповідач в зазначеній квартирі не проживає понад 5 років, законних підстав на збереження за ними житла не має, ніяких обов`язків щодо утримання будинку не несе, він втратив право користування жилою площею в даному будинку та в порядку ст.405 ч.2 ЦК України підлягає до визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в судовому порядку. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач підлягають зняттю з реєстраційного обліку. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved