Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою за участю заінтересованих осіб: Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області про встановлення факту родинних відносин, в якій просить постановити рішення, яким встановити факт що [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року та [PERSON], [INFO], є рідними сестрами, оскільки у заявниці склалися труднощі щодо оформлення своїх законних спадкових прав у вигляді недоотриманої пенсії через відсутність оригіналу свідоцтва про народження померлої [PERSON]. Заявник у судове засідання не з'явилась, просила розгляд справи проводити без її участі, на заявлених вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Представник третьої особи - Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився надав до суду заяву, відповідно до якої просять слухати справу за їх відсутності, проте задоволення заявлених вимог не заперечують. Представник третьої особи - Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у судове засідання не з'явився надав до суду заяву, відповідно до якої просять слухати справу за їх відсутності, проте задоволення заявлених вимог не заперечують. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON], померла [INFO] року року, у віці 78 років про, що складено відповідний актовий запис №60. Згідно зі свідоцтвом про народження (виданим повторно), [PERSON] народилась [INFO] року, в графі батьки: записані батько (російською мовою) -[PERSON], мати (російською мовою) - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 18 квітня1970 року, про що складено відповідний актовий запис №272. Після одруження дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». У відповідності до довідки (ЛНР), виданої відділом запису актів цивільного стану Краснолучського міського управління юстиції, [PERSON] народилась [INFO] року, в графі батьки записані батько (російською мовою) - [PERSON], мати (російською мовою) - [PERSON]. Оцінюючи довідку виданою на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває, і це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Згідно відповіді Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 09 січня 2019 року за №15.14.-96-8031, відомості, щодо актового запису про народження громадянки [PERSON], [INFO] року у Бахмутському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян - відсутні. Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Приймаючи рішення суд виходить з того, що факт родинних відносин між померлою [PERSON] і заявницею підтверджується зазначеними документами та співпадінням прізвища, імені та по батькові їх матері. Враховуючи викладене суд вважає підставною заяву про встановлення факту родинних відносин між заявником та Боєвою Надією Давидівною, [INFO] року народження, яка є її рідною сестрою.

Outcome: approved