Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника - [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, посилаючись на те, що 24.12.2014 року Ужгородським міськрайонним судом було винесено рішення на користь [PERSON] про стягнення з відповідача суму депозиту разом з нарахованими відсотками за користування вкладом та трьома відсотками річних за прострочення платежу. Проте заборгованість банку перед позивачем станом на 03.03.2015 року не погашена, суму вкладу та проценти банк не повернув. Оскільки відповідач безпідставно користується належними позивачу грошовими коштами в період з 08.12.2014 року по 03.03.2015 рік, порушив грошові зобов'язання, з посиланням на викладене, а також на норми ст.ст.22,41,64 Конституції України, ст.ст.22,23,386,525,611,615,1060, ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача 121,08 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.03.2015 року становить 3251,98 гривень - як заборгованість банку за відсотками за користування грошовими коштами; 41,75 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.03.2015 року становить - 1121,32 гривень - сума відсотків нарахована на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Представник позивача та позивач у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача 07.05.2015 року подав до суду клопотання про розгляд справи без її участі , позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Розгляд справи проведено за відсутності сторін , які не з'явились в судове засідання і у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що між ПАТ «Міський комерційний банк» в особі відділення №16 та [PERSON] укладено договір строкового банківського вкладу [NUMBER] згідно з яким банк прийняв від [PERSON] на строковий депозитний рахунок кошти у розмірі 5600 доларів США строком на 92 дні , зі ставкою 8,70% річних та зобов`язався повернути суму вкладу 08.08.2014 року і проценти нараховані на неї, що стверджується договором [NUMBER] від 08.05.2014 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с. 3-4/ Відповідно до п. 2.2 статті №2 частини №2 вказаного договору банківського вкладу нараховані проценти відповідно до п.1.2 статті №1 , частини №1 п.2.3 та п.2.4 статті №2 частини №2 цього договору , сплачуються вкладникові окремо від суми вкладу готівкою через касу банку за його вимогою щомісячно 8-го числа кожного календарного місяця, а також в день повернення суми вкладу. Згідно п. 1.7 статті №1 частини №2 договору, повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику здійснюється банком шляхом видачі коштів готівкою через касу банку або безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника. Відповідно до п. 4.3.2 статті № 4 частини № 2 вказаного договору банківського вкладу, банк зобов'язався на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим договором. Відповідно до вказаного договору банківського вкладу банк взяв на себе зобов'язання забезпечити повне збереження та повернення Вкладу з нарахованими процентами, сплатити вкладнику проценти відповідно до умов договору, а також повернути вклад. Відповідно до п.1.2 статті №1 частини №1 Договору термін дії цього Договору визначений сторонами - 92 дні. Відповідно до п.1.1 статті №1 частини №2 Договору датою повернення вкладу позивачу є 08.08.2014 р. Як встановлено судом, 03.09.2014 р. [PERSON] звернулась до Банку з заявою про перерахування коштів на поточний рахунок в зв'язку з закінченням строку дії депозитного вкладу, 10.10.2014 року [PERSON] звернулась до Банку з заявою про повернення їй вкладу через касу банку. Однак, по закінченню дії Договору банківського вкладу відповідач не повернув депозитний внесок і нараховані відсотки , вказані факти доведені судовим рішенням від 24.12.2014 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують. Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.12.2014 року стягнуто з ПАТ «Міський комерційний банк» на користь [PERSON], заборгованість за договором банківського вкладу. Проте, як стверджує представник позивача в позовній заяві, заборгованість банку перед позивачем станом на 03.03.2015 року не погашена, суму вкладу та проценти банк не повернув, а продовжує користуватись сумою вкладу. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. За приписами ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ст. 1060 ч. 2 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як встановлено судом, строк виконання зобов'язання по поверненню депозитного вкладу та сплати процентів сплив 08.08.2014 року, та незважаючи на заяви [PERSON] від 03.09.2014 р. та 10.10.2014 року про повернення вкладу, чим засвідчила свій намір припинити дію договору, відповідач свої зобов`язання не виконав , хоча зобов'язаний був повернути позивачу на його вимогу депозитні кошти з процентами , чим порушив свої грошові зобов'язання. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно та обґрунтовано вимагав повернення йому грошових коштів, а відповідач безпідставно не повернув йому цих коштів. У постанові Верховного Суду України № 6-39цс13 від 29.05.2013 року викладена правова позиція, згідно з якою банк зобов`язаний повернути депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. У разі порушення грошових зобов'язань банк має сплатити вкладнику проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладником, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Також судом встановлено, що згідно з договором банківського вкладу вклад мав бути повернутий банком 08 серпня 2014 року, насправді кошти були перераховані на відкритий в ПАТ «Міський комерційний банк» поточний банківський рахунок вкладника [PERSON] 08.09.2014 року, а реальну можливість зняти ці кошти з рахунку готівкою або ж розраховуватися ними з допомогою платіжної банківської картки [PERSON] не має , вказані факти доведені судовим рішенням від 24.12.2014 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують. Згідно з ст.509 ЦК України за зобов'язанням боржник повинен вчинити на користь кредитора певну дію, у тому числі і сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. До цього зводяться правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України № 6-140цс13 від 25.12.2013 року Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку , що позивач має право на отримання відсотків по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику , а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання . Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. З наданого позивачем розрахунку, який суд визнав обгрунтованим вбачається, що розмір відсотків за користування вкладом за період з 08.12.2014 року по 03.03.2015 рік становить 121,08 долар США, а 41,75 доларів США - а також 3 % річних від простроченої суми./а.с. 5-6/ З огляду на викладені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» на користь [PERSON] за договором банківського вкладу [NUMBER] від 08.05.2014 року cуму заборгованості з яких : 121,08 доларів США - відсотки за користування грошовими коштами по банківському вкладу за прострочений строк до 03.03.2015 року; 41,75 доларів США - 3 % річних від простроченої суми нарахована на підставі частини другої статті 625 ЦК України, як обгрунтовані підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved