Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах захисту прав малолітньої дитини - [PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого, просила позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO]. відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], визнати опіку над малолітньою дитиною, а саме: призначити опікуном - [PERSON], [INFO], над [PERSON], [INFO], та стягнути аліментів з відповідача на користь [PERSON], [INFO], на його утримання [PERSON], у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON], але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначається, що [INFO] народився [PERSON], правнук позивача, матір'ю якого є онука позивача - відповідач [PERSON] Тривалий термін правнук позивача проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. За попередньою розмовою з працівниками служби у справах дітей, останній повідомили, що в процесі розгляду даної справи буде підготовлений висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини - [PERSON] Крім того, позивач вказала в позові, що оскільки у відповідача три неповнолітні дитини, то слід заявити вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1/6 всіх різновидів заробітку відповідача. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і просила його задовольнити, оскільки відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню сина, свідомо ухиляється від його виховання та утримання, не цікавилася станом його здоров'я. Крім того, відповідно до заяви, засвідченої приватним нотаріусом Бойко Л.П. 05.07.2018 року, зареєстрованій в реєстрі за №1667 [PERSON] відмовляється від утримання та виховання свого сина - [PERSON], [INFO], не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] Малолітня дитина - [PERSON], в судовому засіданні 12.12.2018 року висловив думку про те, що хоче, щоб його опікуном була бабуся [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, відзив не надала. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради - Непомнєща О.Г., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі, посилаючи на факти, викладені у висновку органу опіки та піклування Покровської міської ради на підставі рішення комісії з захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та висновку про доцільність призначення опікуном [PERSON], [INFO], над малолітнім [PERSON], [INFO] Тому суд, за згодою позивача, врахувавши думку представника третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради, ухвалив провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відповідно до якого у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Суд, заслухавши позивача, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], батьком є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №325 (а.с.7). Крім того, відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9-10). Згідно рішення Виконавчого комітету Покровської міської ради Дніпропетровської області від 26.09.2018 року №19, надано дозвіл на тимчасове влаштування [PERSON], [INFO], до [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] до вирішення питання про подальше виконання батьківських обов'язків його матір'ю [PERSON] Відповідно до акту обстеження умов проживання від 27.11.2018 року, складеного в.о. голови спеціаліста - начальника підрозділу з питань опіки та піклування ССД на підставі доручення начальника ССД з метою обстеження житлово - побутових умов проживання малолітнього [PERSON], проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житло розміщене на 2 поверсі 5 поверхневого будинку, складається з 4 кімнат; опалення газове, загальна площа житла - 76 кв.м; умови проживання задовільні, [PERSON] має власну кімнату, яка облаштована комп'ютером, письмовим столом, ліжком, шафою для одягу; дитина забезпечена сезонним одягом, продуктами харчування. [PERSON] - прабабуся, власник квартири. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради №3788/0/2-18/19 від 12.12.2018 року на підставі рішення комісії з захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітнього [PERSON], [INFO], визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Розглядаючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її духовним та матеріальним станом, хоча має можливість це зробити, вона працездатного віку, будь-яких вад здоров'я не має. Відповідно до заяви, засвідченої приватним нотаріусом Бойко Л.П. 05.07.2018 року, зареєстрованій в реєстрі за №1667 [PERSON] відмовляється від утримання та виховання свого сина - [PERSON], [INFO], не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] (а.с.8). Приписами ч. 1 статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приділяє уваги своїй дитині, не виявляє батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позбавлення їх батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина. Одночасно суд роз'яснює положення ст. 169 СК України, згідно якого відповідачі не позбавлені можливості у поновленні їх батьківських прав. Крім того, як зазначено у ч. 3 та 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою дитиною та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Ч.1 ст. 63 ЦК України визначено, що опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього кодексу. Згідно ч. 3 ст. 63 цього ж Кодексу, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 3 ст.243 СК України визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської міської ради №3964/0/2-18/19 від 29.12.2018 року на підставі рішення комісії з захисту прав дитини про доцільність призначення опікуном [PERSON], [INFO], над малолітнім [PERSON], [INFO], протоколом №12 від 20.12.2018 року, було прийнято рішення надати висновок щодо доцільності призначення [PERSON], [INFO], опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]. Виходячи із зазначених норм права і беручи до уваги ситуацію яка склалася з матір'ю дитини, яка не приділяє належної уваги дитині, веде антисоціальний спосіб життя, то суд вважає, що дитина дійсно позбавлена батьківського піклування, і вважає необхідним призначити йому опікуна в особі його прабабусі, тобто позивачки в справі. Обмеження для опікуна чи піклувальника, які визначені ст. 64 ЦК України, відносно неї відсутні. Дитина проживає разом з нею, вона забезпечує його всіма належними умовами для розвитку та займається його вихованням. Крім того, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на зазначене, так як відповідачка ухиляється від утримання дитини, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги і в цій частині, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову - з 11.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2114,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved