Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 серпня 2019 року звернувся до суду з названим позовом, в якому вказав, що 05 березня 2003 року приватизаційною комісією по приватизації житла Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області було видано розпорядження № 73, про право власності на житло, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , згідно якого власниками в рівних частках на зазначений будинок є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що вищевказане розпорядження було визнано недійсним та скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок. Позивач вказав, що проживає у вказаному будинку з 2003 року, та добросовісно володіє та доглядає за вказаним будинком. Визнати право власності на житловий будинок іншим шляхом окрім судового неможливо, тому позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просила суд розглядати справу без її участі. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує та просив суд розглядати справу без його участі. Треті особи подали до суду заяви, в яких вказали, що проти задоволення позову не заперечують та просили суд розглядати справу без їхньої участі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. По справі встановлено, що 05 березня 2003 року приватизаційною комісією по приватизації житла Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області було видано розпорядження № 73, про право власності на житло, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , згідно якого власниками в рівних частках на зазначений будинок є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та було видано свідоцтво про право власності на житло (а.с.26). Рішенням Володарського районного суду Київської області від 30 листопада 2018 року № 364/1178/18 було визнано недійсними розпорядження приватизаційної комісії по приватизації житла Лобачівської сільської ради Володарського району Київської області розпорядження № 73, про право власності на житло, що розташоване за адресою: [ADDRESS] ; визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та скасовано державну реєстрацію права власності на зазачений житловий будинок (а.с.4-7). Позивач зазначив, що проживає у вказаному будинку та доглядає за будинком з 2003 року. Позивач надав до суду довідку № 186/02-10 від 28 травня 2019 року, яка видана Лобачівською сільською радою Володарського району Київської області, згідно якої зазначено, що сільська рада не може розпоряджатися спірним будинком, оскільки він не є комунальною власністю (а.с.16). Отже, протягом 16 років проживання за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] проводив ремонти, та на сьогоднішній день позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що визнання представником відповідача та третіми особами пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач добросовісно заволодів будинком і понад 16 років продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved