Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] , третя особа Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок у [ADDRESS] . За життя [PERSON] було складено заповіт від 01.03.2017 року, яким все своє майно заповіла доньці [PERSON] . Позивачка із народження та по теперішній час проживає у спадковому будинку. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про те, що підтримує позовні вимоги і просить справу розглянути за її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує відносно заявлених до неї позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце проведення підготовчого судового засідання. Заяв та клопотань не надходило. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідачем позов визнано, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. У судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] у с.Новоселиця Виноградівського району померла мати позивачки - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.10.2019 року. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 01.03.2017 р. секретарем виконкому Новоселицької сільської ради Виноградівського району, яким все своє майно заповідала [PERSON] , 1979 р.н., позивачу по справі. Даний заповіт не змінений та не скасований. Як вбачається з довідки Новоселицької сільської ради №02-21/85 від 25.03.2020 року, житловий будинок у [ADDRESS] рахується за [PERSON] , 1946 р.н., яка на день смерті [INFO] була зареєстрована в [ADDRESS] . Із довідки Новоселицької сільської ради №02-21/84 від 25.03.2020 року слідує, що на день смерті [PERSON] разом з нею проживали та були зареєстровані: донька [PERSON] , 1979 р.н., зять [PERSON] , 1974 р.н., внучка [PERSON] , 1999 р.н. та внук [PERSON] , 1996 р.н. Згідно з довідкою комунального підприємства "Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації" житловий будинок у [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Новоселицькою сільською радою від 09.03.2004 р. на підставі рішення виконкому Новоселицької сільської ради від 25.02.2004 р. за №8. Загальна корисна площа житлового будинку становить 158,7 кв.м, в тому числі житлова 65,4 кв.м. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] , останній належав жилий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] . Після її смерті на це майно відкрилася спадщина. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу щодо належності спадкового майна спадкодавцеві та запропоновано звернутися до суду. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). В п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини зона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав інтересів, що підлягають захисту судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті [PERSON] має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після її смерті.

Outcome: approved