Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10.2017 р. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 16 жовтня 2008 р. він та відповідач [PERSON] у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 2921. [INFO] у шлюбі у них народився син, [PERSON]. Станом на день звернення до суду у них з відповідачем триває процедура розлучення, фактичних шлюбних відносин вони не підтримують, однією сім'єю не проживають, малолітній син [PERSON] проживає разом із позивачем, а відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, не приймає належної участі у його утриманні та вихованні. Усі обов'язки щодо утримання дитини позивач несе самостійно. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. У відповідача, крім спільного з позивачем сина, [PERSON], інших неповнолітніх дітей немає, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з неї не проводиться. Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів від відповідача до суду не надходило. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, врахувавши його доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 16 жовтня 2008 р. зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, про що складено відповідний актовий запис № 2921, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 15.05.2013 р. Як вбачається з довідки ОСББ «Замок Лева» від 22.03.2018 р., малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 січня 2018 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 жовтня 2008 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї за актовим записом № 2921, розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз'яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що позивач проживає з малолітньою дитиною окремо від відповідача, яка є працездатною. Суду не надано належних та допустимих доказів наявності на утриманні у відповідача інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. Відповідач до суду не з'явилася, та не скористалася процесуальним правом надати свій відзив (заперечення) на позов та надати докази. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є фізичною особою-підприємцем, аліментних зобов'язань перед іншими особами не має. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина, у спростування зазначеного позивачем, відповідачем суду не надано. Аналізуючи матеріали справи та пояснення представника позивача щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітнього сина сторін - [PERSON], [INFO], враховуючи, те що позивач несе витрати по утриманню дитини, а відповідач також зобов'язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, відповідач за матеріальним станом може сплачувати аліменти, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved