Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що на підставі рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18.06.2013 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що в січні 2015 року звільнився з роботи, перестав отримувати стабільні прибутки, з цього часу ніде офіційно не працевлаштований. Просив зменшити розмір стягуваних з нього аліментів та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина в сумі 930,00 гривень щомісячно. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань до суду не направляла. Враховуючи вимоги ст.280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 18.06.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із копії трудової книжки [PERSON], на підставі наказу №95/1 від 27.01.2015 року [PERSON] звільнений із займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно довідки №307, виданої Державною фіскальною службою України від 27.11.2018 року, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, щодо [PERSON] за період з 1 кварталу 2018 року по 3 квартал 2018 року інформація про доходи відсутня. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини що мають істотне значення. Крім того, п.23.Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Стаття 273 СК України містить дві підстави для їх коригування: шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Аналогічний правовий висновок міститься й у Постанові Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.02.2014 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів". Цим Законом було внесено зміни до СК України та ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином, обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України. Приймаючи до уваги встановлені обставини справи, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов'язок батьків утримувати дитину, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 930,00 гривень, щомісячно, з подальшою індексацією грошової суми, і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved