Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що судовим наказом Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2018 на її користь з відповідача на доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На даний час у неї та відповідача змінився сімейний та матеріальний стан. 11 січня 2019 шлюб між ними розірвано. Відповідач працює в ТОВ «Торговий дім «Український аграрний ресурс» м. Київа та має сталий дохід, а тому просила змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати на доньку [PERSON] та сина [PERSON] по 1/3 частині всіх видів доходів на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заява про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Судовим наказом Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 квітня 2018 на її користь з відповідача на доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. З часу визначення судом розміру аліментів матеріальний стан відповідача змінився, так як на даний час він працює в ТОВ «Торговий дім «Український аграрний ресурс» м. Київа та має сталий дохід. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів, суд враховує розмір щомісячних витрат, необхідних для повноцінного харчування, придбання одягу, та інших потреб, а тому, зважаючи на норми чинного законодавства та матеріали справи, суд приходить до висновку, що для забезпечення достатнього рівня життя дітей, виходячи з засад розумності та справедливості, з врахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України, має підстави визначити аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з викладеним, з відповідача на користь держави підлягає Стягненню судовий збір в розмірі 454 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved