Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що вона ([PERSON]В.) з відповідачем по справі [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2011 року. Однак, рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року, шлюб між ними було розірвано. Від данного шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей не надає, а позивач на даний час не працює, тому їй важко самостійно утримувати двох дітей. Відповідач працює на тимчасових роботах, повязаних з будівництвом та має нерегулярний дохід. Відповідно до довідки Вільховицької АЗПСМ №34 від 14 вересня 2017 року, син [PERSON] знаходиться на «Д» обліку через часті та тривалі хвороби та потребує оздоровлення. Стягнення по виконавчим документам з відповідача не проводяться, інших неповнолітніх дітей він не має, таким чином, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 1\~000,00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і просять суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, у звязку з важким матеріальним становищем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-ФМ №223932, виданого виконкомом Бабичівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 01 березня 2012 року (а.с.7) та [PERSON], [INFO], згідно Свідоцтва про народження Серії І-ФМ №283890, виданого виконкомом Бабичівскої сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 11 квітня 2014 року (а.с.8). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.6). Як вбачається з Довідки №468 від 09 серпня 2017 року, виданої виконкомом Брестівської сільської ради, до складу сімї [PERSON] входять: донька [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно Довідки №34 від 14 вересня 2017 року, виданої завідувачем Вільховецької АЗПСМ [PERSON], [PERSON], [INFO] знаходиться на «Д» обліку у Вільховицькій АЗПСМ, як часто та тривало хворіючий, та який потребує оздоровлення (а.с.10). Так, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Нормою частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України (із змінами і доповненнями), розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 Сімейного кодексу України та пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі по 1\~000,00 гривень на кожну дитину щомісячно, яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна. Так, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Тому обов'язок відповідача [PERSON], як батька, утримувати та надавати дитині матеріальну допомогу. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved