Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

Позивач 28.03.2016 року звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.3-4). В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Вона з 04.03.2006 року по 02.02.2010 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу вони мають малолітню дитину, [PERSON] [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2011 року батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не проявляє зацікавленості її навчанням в школі. З дитиною не спілкується взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, ухиляється від сплати аліментів, не забезпечує її харчуванням, одягом, ліками. На підставі викладеного, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. З 15.12.2017 року діє Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач у судовому засіданні обставини, викладені в позові та позовні вимоги підтримала. Суду пояснила наступне. [PERSON] аліменти на утримання дитини не сплачує, має заборгованість по аліментам. За останні 8 років вона двічі зверталась до правоохоронних органів, провадження по кримінальній справі у суді було закрито в зв'язку з примиренням, так як відповідач влаштувався на роботу. Відповідач приходив до дитини навесні 2010 року, тоді і повідомив, що збирається їхати до Росії та буде сплачувати аліменти, але обіцяне не виконував. З розповідей друзів вона дізналась, що його депортували з Російської Федерації, після чого він сплатив борг і знову виїхав. Зі слів знайомого відповідача минулого літа він приїжджав до м. Нікополя, однак до дитини не приходив. Вона має бажання вивезти дитину за кордон, але через відсутність відповідача не може оформити документи. В 2010 році вона розірвала шлюб з відповідачем, з того часу батько ніякого інтересу до доньки не проявляє, брав її до себе один раз, більше не просив, з днем народження дитину не вітає, подарунки їй не передає. Мати відповідача просить, щоб [PERSON] приходила до неї в гості, але [PERSON] не хоче. Вона не чинить жодних перешкод стосовно зустрічей батька з дитиною, вважає, що у батька просто немає такого бажання. Успіхами та навчанням [PERSON] цікавиться тільки вона та її співмешканець [PERSON] Одного разу мати відповідача виявила бажання зробити [PERSON] подарунок - 3000 грн., перевела гроші на банківську картку, однак у виконавчій службі зазначила ці гроші, як аліменти від батька. Заборгованість по аліментам відповідач у квітні місяці 2016 року виплатив. Зазначила, що 05.12.2017 року вона була на комісії в службі у справах дітей, де розглядалась їх справа, там пояснила, що дитина не хоче спілкуватись з батьком, вона його не знає, її виховує інший чоловік. Представник служби запропонувала привести до них [PERSON], однак дівчинка відмовилась. Зі слів відповідача вона дізналась, що буде друга комісія у службі, однак на засідання її ніхто не викликав. Про спілкування доньки з психологом дізналась від завуча, чи робив психолог висновок їй не відомо. Нещодавно їй подзвонила класний керівник та повідомила, що прийшов батько [PERSON] з подарунком, питала чи можна йому спілкуватися з дитиною, вона проти не була, однак [PERSON] зазначила, щоб під час спілкування був присутній не тільки класний керівник, а й завуч. Донька сказала, що він приніс їй велику іграшку, але оскільки дитина вже доросла та не грається іграшками, дочка запропонувала вчителю віддати її комусь з дітей. Відповідачу не відомо, чим займається його донька, які секції та гуртки відвідує, він не цікавиться її життям навіть по телефону. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] - його донька, він не розуміє, чому його слід позбавити батьківських прав. Коли дитині було 4 роки, він звертався до матері дитини щодо побачень з донькою, але безрезультатно. Стосовно відсутності побачень з дитиною він раніше не звертався ні до служби у справах дітей, ні до суду, оскільки його не було у місті. Звернувся до служби у справах дітей з заявою про визначення часу для побачень з донькою тільки у грудні 2017 року, 05.12.2017 року відбулось перше засідання комісії, де позивачу запропонували привести дитину для спілкування на наступний день, мати дитини не відреагувала. Як наслідок органом опіки не був визначений час для побачень з дитиною. З позовом до суду з приводу визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною він не звертався. Він приходив до [PERSON] до школи 01.09.2017 року, але побачити дитину не вдалося, так як почався урок. 10.01.2018 року він приходив до доньки у школу, подарував подарунок при вчителях. Наступного разу, 14.02.2018 року, коли приходив до доньки, побачив подарунок у класі на шафі. Зі слів вчителя дізнався, що [PERSON] та її мати відмовились забирати подарунок. 14.02.2018 року зі слів класного керівника дізнався, що за наслідками бесіди з психологом, [PERSON] більше прихильна до цивільного чоловіка матері. Наявність заборгованості по аліментам не спростовує, не сплачує аліменти протягом року, загальна сума заборгованості йому не відома. Зазначив, що в квітні місяці 2016 року, по приїзду з Російської Федерації, він сплатив приблизно 34000 грн., потім до вересня 2016 року платив по 500 грн. Після повернення до м. Нікополь ніде не працював, на обліку у центр зайнятості не перебував, платити не мав змоги, з цього приводу викликався дільничним інспектором. З грудня 2017 року неофіційно працює в «Нікопрогресбуд». У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Представник Служби у справах дітей Нікопольської міської ради у судовому засіданні пояснила наступне. У березні місяці 2016 року до служби звернулась [PERSON] стосовно отримання висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Службою були зібрані всі необхідні документи та виготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Проте, до служби також звернулась мати відповідача, надала їм довідку про погашення заборгованості по аліментам, а у вересні 2016 року з'явився і сам відповідач, пояснивши, що заборгованість по аліментам виникла через його перебування за межами України. Відповідач виразив свою незгоду щодо позбавлення його батьківських прав, на підставі чого було прийнято рішення про недоцільність позбавлення його батьківських прав. З вересня місяця 2017 року відповідач виявляє бажання бачитись з донькою, з приводу чого для нього представником служби надавались консультації, рекомендації зустрітися з донькою у школі. Однак, він постійно зазначав, що йому чинять перешкоди. Їй відомо, що 01.09.2017 року, він ходив до школи, але дитина не бажає з ним спілкуватись. Вважає, що [PERSON] боїться чи соромиться батька. Відповідачем була подана заява щодо визначення часу побачень - 2 години на тиждень на вихідний день. Матері [PERSON] було порекомендовано поспілкуватися з донькою стосовно ситуації, що виникла, звернутись до психолога, однак дитина категорично відмовляється. Зазначила, що несплата аліментів відповідачем не є причиною для позбавлення батьківських прав. На теперішній час заява [PERSON] не розглянута у зв'язку з відсутністю у дитини бажання йти на контакт з батьком. Зі слів відповідача представник служби дізналась, що у лютому місяці 2018 року психологом була проведена бесіда з [PERSON]. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, думку малолітньої [PERSON], [INFO], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 150,157,164-166 СК України, Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Конвенції про контакт з дітьми (15.05.2003 року), ратифікованої Україною 20.09.2006 року, Закону України «Про охорону дитинства», підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 02.02.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.5). Від даного шлюбу народилась [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якої батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.6). Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з інформаційного листа директора КЗ «НСЗШ №4» Скрипник В.І. № 57 від 14.03.2016 року, [PERSON] за весь час навчання доньки [PERSON] [PERSON], жодного разу не з'являвся до школи, не відвідував класні збори, не приймав участь у класних та шкільних заходах, вихованням та навчанням доньки не займався (а.с.7). З [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2-2648 виданого 06.04.2009 року Нікопольським міськрайонним судом стягуються аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно на утримання дитини, по якому за боржником рахується заборгованість: станом на 01.03.2016 року заборгованість складала 35867 грн. 62 коп., що підтверджується розрахунком № 742 від 12.03.2016 року (а.с.8); станом на 25.05.2017 року заборгованість складала 11385 грн. 07 коп., що підтверджується довідкою № 820 від 25.05.2017 року (а.с.43); станом на 01.01.2018 року заборгованість складає 20408 грн. 94 коп., що підтверджується довідкою № 95 від 11.01.2018 року, розрахунком заборгованості (а.с.71,72). У судовому засіданні 28.08.2017 року свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідача востаннє бачила десь років 10 потому. Їй відомо, що [PERSON] з донькою не спілкується, не приходить до неї. Бачила їх разом ще, коли [PERSON] було півроку та ще декілька разів бачила батька з колискою. [PERSON] виховує доньку сама. Вона ніколи не чула, що батько [PERSON] їй якимось чином допомагав. Перешкод у спілкуванні батька з дитиною [PERSON] ніколи не чинила, дитина про батька нічого не розповідає, навіть не згадує його. [PERSON] називає батьком співмешканця своєї матері, вони проживають однією сім'єю вже сім років. У судовому засіданні 28.08.2017 року свідок [PERSON] суду пояснила, що є класним керівником [PERSON]. Матір дитини [PERSON] знає близько п'яти років, вона водила дівчинку ще на підготовчі курси, зараз займається її навчанням. Батька [PERSON] вона не знає, ніколи його не бачила. Дитиною піклуються тільки мати та [PERSON], вони приходять до школи, відвідують батьківські збори. У судовому засіданні була опитана малолітня [PERSON] [INFO], яка в присутності представника служби у справах дітей пояснила суду, що проживає разом з мамою [PERSON] та папою [PERSON], має з ними хороші відносини. Зазначила, що має діда [PERSON] та бабу, які мешкають в Германії, але сюди не приїжджають, інколи передають іграшки та солодощі, також має бабусю [PERSON]. [PERSON] бачила давно, ще коли ходила до дитячого садка. З того часу, як вони почали проживати з [PERSON], батько [PERSON] додому не приходив. Вказала, що мама ніколи не заперечувала та не перешкоджала її у спілкуванні з [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що Службою у справах дітей Нікопольської міської ради було зроблено висновок від 25.05.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] [INFO] (а.с.46), оскільки батько дитини долею дитини не цікавився та не цікавиться. Висновок зроблений на підставі пояснень [PERSON], інформації КЗ «НСЗШ №4», інформації КДНЗ (ясла-садок) № 49 «Ведмежатко», довідки-розрахунку заборгованості по аліментах. Виконавчий комітет Нікопольської міської ради рішенням від 25.05.2016 року № 352 (а.с.45) затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 441 від 22.06.2016 року вказане рішення було скасоване у зв'язку з нововиявленими обставинами (а.с.47). Службою у справах дітей Нікопольської міської ради було враховано звернення до служби матері [PERSON], яка на підтвердження погашення заборгованості по аліментам надала довідку від 19.04.2016 року. Даний факт був замовчаний матір'ю дитини [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Службою у справах дітей Нікопольської міської ради був виготовлений новий висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] [INFO] від 21.09.2016 року (а.с.41). Вказаний висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 686 від 21.09.2016 року (а.с.40). Згідно висновку Служби у справах дітей Нікопольської міської ради від 22.11.2017 року, службою було взято до уваги те, що батько дитини [PERSON] не погоджується з позицією [PERSON], зобов'язання по сплаті аліментів на утримання доньки виконує, але з запізненням, оскільки немає постійної роботи, можливості спілкуватися з донькою не має через неприязні відносини із колишньою дружиною та її співмешканцем, а тому було виготовлено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.64). Вказаний висновок затверджений рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 688 від 22.11.2017 року (а.с.63). Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок в даному випадку не є рішенням суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов'язань по вихованню дитини. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (15.05.2003 року), ратифікованої Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов'язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Судом було встановлено, що [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною, вихованням не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про потреби дитини, належним чином не забезпечує дитину матеріально. Відповідач має заборгованість по аліментам. Доказів на підтвердження поважних причин неможливості виконання своїх аліментних зобов'язань відповідачем не було представлено. Лише під час розгляду даної справи, у грудні 2017 року відповідач звернувся до служби у справах дітей Нікопольської міської ради з заявою щодо визначення часу побачень з дитиною. Службою у справах дітей Нікопольської міської ради рішення з розгляду заяви не винесено, так як дитина не виявляє бажання спілкуватися з батьком. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання відповідача на неможливість бачити свою доньку, через те, що [PERSON] чинила та чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною суд вважає безпідставними. Доказів на підтвердження того, що позивачем чинились будь-які перешкоди стосовно спілкування відповідача з донькою відповідачем суду не надано. Інтереси дітей захищаються передусім не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також на положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Висновок служби у справах дітей Нікопольської міської ради від 21.09.2016 року, затверджений рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 686 від 21.09.2016 року (а.с.40,41) та висновок служби у справах дітей Нікопольської міської ради від 22.11.2017 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], затверджений рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 688 від 22.11.2017 року (а.с.63,64) суд не може взяти до уваги, так як судом було встановлено, що [PERSON] тривалий час не спілкується з дитиною, вихованням не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не намагається дбати про потреби дитини, не виявляє щодо неї батьківського піклування, належним чином не забезпечує дитину матеріально. Суд вважає, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Поважних причин щодо неможливості [PERSON] виконувати свої обов'язків по вихованню дитини судом не встановлено. Враховуючи викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання доньки, а його відношення до своїх батьківських обов'язків виключає участь у житті малолітньої дитини, те, що дитина сприймає за батька іншу особу - співмешканця позивача, з урахуванням думки самої малолітньої дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом (а.с.2).

Outcome: approved