Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить частка квартири [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, тобто він, [PERSON] , та відповідач [PERSON] . Позивач вказує, що він звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, однак листом від 01 лютого 2021 року нотаріус йому повідомив про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті своєї матері позивач зазначає те, що він перебував у довготривалому відрядженні за кордоном, а саме: в Республіці Польща. З його трудового договору вбачається, що строк працевлаштування за кордоном є з 10 червня 2019 року по 09 березня 2022 року. Відмітками в його закордонному паспорті підтверджується те, що він виїхав з України 16 січня 2019 року, а прибув - 15 грудня 2020 року. Крім того, позивач вказує, що у зв`язку з пандемією коронавірусу COVID-19 Республіка Польща ввела ряд обмежень, в тому числі, пов`язаних із виїздом з країни. Вищевказані обставини позивач вважає поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини. З врахуванням наведеного та на підставі ст. 1272 ЦК України просить визначити [PERSON] додатковий строк тривалістю 3 місяці для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, попередньо подали суду спільну заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, заявою від 10 червня 2021 року просить розгляд справи здійснювати без її участі, зазначивши, що вона не заперечує з приводу задоволення позовних вимог. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1 та 2 ст. 1220 ЦК України). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 листопада 2019 року виконавчим комітетом Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с. 11). Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила. Суд встановив, що після смерті спадкодавця [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: частка у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 17). Будучи спадкоємцем першої черги після смерті матері, [PERSON] звернувся до Першої Луцької державної нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Факт родинних відносин спадкодавця [PERSON] та позивача [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , яке видане 29 червня 1971 року Луцьким міським бюро ЗАГСу Волинської області (а.с.14). З письмової відповіді державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори Ковальчук Т.Б. № 214/01-16 від 01 лютого 2021 року встановлено, що для подальшого оформлення прав на спадкове майно [PERSON] запропоновано звернутись до суду, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с. 16). Суд встановив, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справи, з матеріалів якої вбачається, що відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги, 20 січня 2020 року подала заяву про прийняття спадщини. Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ст. 1272 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Разом з тим, ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Крім того, при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач свої вимоги обґрунтовув тим, що у встановлений законом шестимісячний строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки перебував у довготривалому відрядженні за кордоном, а саме: в Республіці Польща. З копії строкового трудового договору від 07 червня 2019 року вбачається, що строк працевлаштування позивача за кордоном є з 10 червня 2019 року по 09 березня 2022 року. Крім того, відмітками із закордонному паспорту позивача підтверджується те, що він виїхав з України 16 січня 2019 року, а прибув - 15 грудня 2020 року (а.с. 24-27, 31). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 та ч. 3 ст. 1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оцінюючи доводи позивача та надані ним докази в обґрунтування позовних вимог, суд вважає, що у своїй сукупності вони свідчать про те, що позивач мав об`єктивні труднощі у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, а тому причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини суд визнає поважними. Крім того, суд враховує, що визнання поважними причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не буде порушувати права та законні інтереси інших осіб, суперечити принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України). Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном. Враховуючи вищенаведене, на підставі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 1268-1272 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved