Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, вона та відповідач є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно необхідні суми коштів на утримання сина не надає, не бажає брати участь у додаткових витратах, повязаних з його лікуванням, вихованням та дозвіллям, хоча має таку можливість, оскільки працює, інших дітей та осіб на утриманні не має. Періодично відповідач надає невеликі суми коштів на утримання сина, а іноді робить це лише після її прохань та вимог. Востаннє в грудні 2016 року дав 2000 гривень. Крім того він платить за заняття дитини з репетитором по 50 гривень за одне та за гурток скелелазіння приблизно 200 гривень в місяць. Відповідач також купив дитині речі для заняття скелелазінням, але тримає їх в себе в дома. Останні 2 місяці він перераховував гроші сину на карточку, які той витратив не розумно на власні потреби. В той же час будь якої домовленості про те, що [PERSON] таким чином перераховуватиме аліменти на утримання сина, між ними не було. Угоди про розмір та сплату аліментів у добровільному порядку між ними також не досягнуто. Всі витрати на харчування, одяг, навчання та лікування сина вона несе одноособово. Враховуючи наведене, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 40% від його заробітку та всього доходу щомісяця і до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/10 частки від всіх видів свого заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.03.2017 року, до повноліття дитини. При цьому зазначив, з 2006 року по 2014 рік дитина фактично проживала з ним та повністю знаходилася на його утриманні, що включало всі витрати на проживання, харчування, одяг, садочок, школу, гуртки, оздоровлення, оскільки позивачка знаходилась за кордоном, приїжджаючи в Україну на кілька місяців в рік. Для забезпечення можливості спілкування матері з сином під час її перебування за кордоном він придбав дитині його перший мобільний телефон, а для розвитку - купив два потужних комп'ютери, один з яких знаходиться в позивачки, а також електронну книгу. В 2009 році позивачка відкрила в банку рахунок для накопичення коштів на майбутнє [PERSON], куди він періодично перераховував кошти, однак у 2011 році вона зняла з нього всі гроші. В 2014 році [PERSON] повернулась із-за кордону і з того часу син почав проживати з нею, а він весь цей час сплачував аліменти у розмірах визначених домовленістю між ними. В січні та лютому 2017 року, за домовленістю, аліменти сплачував на картковий рахунок відкритий позивачкою на ім'я сина. Крім того, зазначив, що додатково виключно ним здійснюються витрати на репетитора з англійської мови, оплату за зайняття в спортивній секції з скелелазіння, басейн, сауну, фінансування регулярних поїздок дитини на змагання, покупки спеціального скелелазного обладнання. Вважає, що 1/10 частка його заробітку є адекватною сумою для сплати аліментів, враховуючи те, що вона перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, наявність на його утриманні непрацездатної матері, а також вищевказаний перелік витрат на сина, які він постійно здійснює. Враховуючи той факт, що за лютий 2017 року аліменти ним вже сплачені, вважає, що такі повинні бути стягнуті не з моменту подачі заяви, а з 01.03.2017 року. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав його позицію, зазначивши про необхідність стягнення аліментів з 01.03.2017 року, а не з моменту подачі позову, оскільки за лютий 2017 року аліменти на користь позивачки були сплачені. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Згідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче обєднання «Імпульс-Київ» №03-01-17/1 від 03.01.2017 року, [PERSON] працює на посаді інженера-програміста, розмір його заробітної плати за період з липня по грудень 2016 року склав 112648,40 грн., тобто його середньомісячний заробіток становить 18774,73 грн. Відповідно до ст.180, ч.1 ст.182 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.3 ст.181, ч.2 ст.182, ч.1 ст.183 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Так, судом встановлено, що на утриманні [PERSON] знаходиться неповнолітній син, вона потребує матеріальної допомоги на його утримання. Відповідач добровільно таку допомогу надає, проте робить це нерегулярно, що підтверджується наданим ним же розрахунком переданих грошей, між сторонами не досягнуто домовленості щодо розміру та порядку сплати матеріальної допомоги, в звязку з чим позивачка заявила вимогу про стягнення аліментів за рішенням суду. На підставі наведеного, враховуючи те, що обоє батьків зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття, а також обставини передбачені ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що права дитини підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина до його повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує стан здоров'я сторін та дитини, матеріальне становище відповідача - те що він офіційно працює, є матеріально-забезпеченою особою, яка за законом зобовязана на належному рівні утримувати свою дитину, інших неповнолітніх дітей на утриманні немає, і жодних стягнень з нього не проводиться. Водночас суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що в нього на утриманні перебуває непрацездатна мати, оскільки він не надав суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаної обставини. Подана ним довідка про реєстрацію матері за місцем його проживання не свідчить про перебування останньої на його утриманні. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ним повноліття, що забезпечить належний та достатній рівень життя останнього. Водночас, відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачем не надано суду доказів того, що між ним та позивачкою було досягнуто домовленості про сплату аліментів шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відкритий на ім'я їх сина [PERSON], а кошти, які він з січня 2017 року перераховує цей рахунок є саме аліментами на утримання дитини. Вказані обставини позивачка категорично заперечує. Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача в частині необхідності стягнення з нього аліментів саме з 01.03.2017 року. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Правила розподілу судових витрат, встановлені ст.88 ЦПК України, застосовуються навіть у тому випадку, коли сума судового збору визначена за мінімальною ставкою. В силу пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду заяви про стягнення аліментів судовий збір справляється за мінімальною ставкою в розмірі 640 гривень. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 62,5 %, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 400 гривень (640 грн. х 62,5%).

Outcome: approved