Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі Олександра Васильовича, третя особа: [PERSON] про припинення розшуків та зняття арештів із заставного майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору №13431979, укладеного з ТОВ «ФК «Женева», про відступлення прав вимоги, позивач набув всі права вимоги наявні у ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» до боржника - [PERSON] за кредитним договором №0141/07/26-А від 04.07.2007, в тому числі право грошової вимоги заборгованості за кредитом, процентами, а також права, що забезпечують виконання зобов`язання останньої за кредитним договором. На забезпечення виконання умов кредитного договору №0141/07/26-А від 04.07.2007, було укладено договір застави, предметом якої виступає транспортний засіб - Citroen С5 СХ 2.01, державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, шасі № [NUMBER] , який належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] . Згідно ч.4 п.1.1. договору №13431979 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №0141/07/26-А, загальна сума заборгованості боржника перед кредитором (позивачем) становить 222 712 грн. На вимогу позивача щодо погашення заборгованості від 01.07.2020 [PERSON] заборгованість у визначений у вимозі строк не сплатила, однак зазначила, що не заперечує щодо задоволення вимог позивача за рахунок предмету застави. У зв`язку з цим, позивач скористався своїм правом передбаченим розділом 5 Договору застави задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави. Однак, звернувшись разом з власником транспортного засобу в Територіальний сервісний центр №2141 РСЦ ГСЦ в Закарпатській області, позивач дізнався, що на транспортний засіб накладено обтяження - арешти підрозділів органів виконання судових рішень. Зазначені арешти та розшуки порушують права позивача, тому він просить суд їх скасувати. Ухвалою суду від 16.02.2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та його уповноважений представник у судове засідання не з`явилися, разом з тим, представник позивача подав суду заяву в якій просить суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача 1, Ужгородський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, разом з тим надіслав заяву в якій просить суд здійснювати розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами. Відповідач 2, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович, у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та просив вирішити спір за наявними матеріалами. Третя особа, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що між позивачем, [PERSON] та ТОВ «ФК Женева» укладено договір №13431979 від 26.06.2020 про відступлення прав вимоги, яке належить останньому на підставі Договору відступлення права вимоги №1050-Ф від 14.03.2018, укладеного останнім з ПАТ «Банк Форум» за кредитним договором №0141/07/26-А від 04.07.2007 з усіма змінами і доповненнями до нього, який у свою чергу укладено між ПАТ «Банк «Форум» та [PERSON] . На забезпечення виконання умов кредитного договору №0141/07/26-А від 04.07.2007, між ПАТ «Банк «Форум» та [PERSON] було укладено договір застави. Предметом застави виступає транспортний засіб - Citroen С5 СХ 2.01, державний номер [NUMBER] , 2007 року випуску, шасі № [NUMBER] , який належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] . Даний транспортний засіб був перереєстрований власником, у зв`язку з чим державний номерний знак змінився на [NUMBER] , інші реєстраційні дані транспортного засобу не змінились. Відповідно до ст.5 договору застави, Заставодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави у випадку, якщо сума наданого кредиту, проценти за користування ним та можливі неустойки і витрати не будуть погашені у встановлені кредитним договором строки та в інших випадках, передбачених кредитним договором та цим договором. Згідно з п.1.1. ч.1 договору №13431979 від 26.06.2020 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №0141/07/26-А, загальна сума заборгованості боржника за кредитним договором становить 222 712 грн. 01.07.2020 позивач надіслав [PERSON] вимогу про погашення заборгованості у 30-ти денний строк. У визначений у вимозі строк [PERSON] заборгованість не сплатила, однак зазначила, що не заперечує щодо задоволення вимог за рахунок предмету застави. Позивач скористався своїм правом передбаченим розділом 5 Договору застави задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави. Однак, звернувшись разом з власником транспортного засобу в Територіальний сервісний центр №2141 РСЦ ГСЦ в Закарпатській області, дізнався, що на транспортний засіб накладено обтяження - арешти підрозділів органів виконання судових рішень, зокрема: арешт, накладений старшим державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Гусєвим О.О., згідно Постанови про арешт майна боржника ВП №52570151 від 30.06.2017; арешт, накладений приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечою О.В., згідно Постанови про арешт майна боржника ВП №58754590 від 01.04.2019. Крім того, даний транспортний засіб оголошено в розшук: розшук, оголошений старшим державним виконавцем Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Гусєвим О.О. згідно Постанови про розшук майна боржника від 23.07.2015 ВП №47574045; розшук, оголошений приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечою О.В., згідно Постанови про розшук майна боржника від 11.06.2019 ВП №58754688. Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, -неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст.20 цього закону, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до п.1.1. договору застави від 04.07.2007 цей договір забезпечує виконання Заставодацем зобов`язань, що випливають з укладеного з Заставодержателем (АКБ «Форум», правонаступником якого став ПАТ «Банк «Форум», первісний кредитор) кредитного договору N0141/07/26-А від 04.07.2007р.та додаткових угод до нього. Згідно договорів про відступлення права вимоги між ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА», між ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» та [PERSON] , вказані права кредитора та заставодержателя перейшли до [PERSON] . Відповідно до п.3.1.18. договору застави, заставодавець зобов`язаний при невиконанні зобов`язань за кредитним договором, добровільно передати предмет застави заставодержателю за його вимогою для його подальшої реалізації та направлення отриманих коштів на погашення кредиту. Згідно з п.5.4. Договору, передача предмету застави здійснюється за вартістю, встановленою згідною експертної оцінки, проведеної на час передачі предмету застави. Оскільки заставодавець [PERSON] не має можливості сплатити борг перед Позивачем, між ними домовлено про передачу предмету застави у власність позивача. Однак, наявність обтяжень предмету застави (арештів та розшуку) унеможливлюють виконання вимог договору застави та домовленостей сторін, що в свою чергу порушує законні права позивача, як кредитора та заставодержателя. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від20.03.1952, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 № 475/97-ВР, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності ( заява №42527/98, рішення від 12.07.2001 р. п. 83). Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 р., щодо статті 13). Втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних право особи (справа «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення від 22.06.2004 р., п. 184). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ч. 1 ст.5 ЦПК України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ч. 2 ст. 5 ЦПК України). За наведених обставин, враховуючи, що накладений арешт та оголошений розшук майна позбавляє позивача можливості скористатися своїм правом задовольнити свої кредиторські вимоги за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами, неможливість скасування арешту та розшуку в позасудовому порядку, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved