Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено такі вимоги: - встановити факт належності правовстановлюючих документів: свідоцтва про право власності на спадщину за законом, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої красноармійської державної нотаріальної контори 20.05.1999 року, реєстр №483, зареєстрованого в БТІ м. Красноармійська в реєстрову книгу № доп.38 за реєстровим №4466 на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; державного акту на право приватної власності на землю серії ДН, виданого Красноармійською радою народних депутатів 24.05.1999 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації записів державних актів на обслуговування вищезазначеного житлового будинку та господарських споруд площею 0,0804 га; - визнати за позивачем право власності на житловий будинок (А-1) житловою площею 38,4 кв. м, загальна площа 55,8 кв. м та господарські споруди і побудови: побудову (АІ-1), прибудову (Е-1), прибудову (е-1), погреб (Пг-1), сарай (В-1), вбиральню (Г-1), гараж (Ж-1), літню кухню (З-1), колодязь (К), ворота (№3), огорожу (№4), який розташований за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,0804 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є сестрою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Позивачем вжито заходи для вступу в права на спадщину, відкриту після смерті сестри. У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, з причини наявності певних розбіжностей в документах на спадкове майно, а саме в свідоцтві про право власності на спадщину за законом та в Державному акті на право приватної власності на землю. Згідно свідоцтв про народження та смерть прізвище сестри значиться « [PERSON] », а в свідоцтві про право на спадщину за законом та в державному акті про право власності на землю « [PERSON] ». З огляду таких обставин, заявник [PERSON] звернулася до суду за захистом оспорюваних прав в спосіб встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючих документів. Також, посилаючись на статтю 392 ЦК України, [PERSON] заявляє вимоги визнання права власності на житловий будинок житловою площею 38,4 кв. м, загальна площа 55,8 кв. м та господарські споруди і побудови, який розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,0804 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сестри. Позивач [PERSON] , її представник адвокат Малькевич Н. В. у судове засідання не з`явилися, суду адресовано заяви про розгляд справи в їх відсутність, заявлені вимоги підтримано, просять ухвалити рішення по справі на підставі поданих доказів. Відповідачем Покровською міською радою Донецької області, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника органу місцевого самоврядування, заперечень по суті заявлених вимог не надано. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Покровська, Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта а.с. 4-5). Факт родинних відносин позивача [PERSON] з сестрою [PERSON] підтверджується свідоцтвами про народження, свідоцтвом про зміну імені та свідоцтвом про шлюб позивача. ( а.с. 7, 8, 9, 10) [INFO] [PERSON] померла (підтверджено свідоцтвом про смерть а.с. 11) Після смерті [PERSON] , в силу ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 62376424 від 06.11.2020 року після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 46/2020 (а.с. 40). Згідно листа приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко О. В. № 535/02-14 від 06.11.2020 року: - після смерті [PERSON] [INFO] заяву №101 про прийняття спадщини за законом подала сестра спадкодавця - [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю не видавалось, оскільки у видачі свідоцтва було відмовлено та видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з причини розбіжності літер у прізвищі спадкодавця: у свідоцтві про смерть померлої « [PERSON] » та у свідоцтві про право на спадщину за законом на житловий будинок « [PERSON] ». (а.с. 39) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 20.05.1999 року спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , що складається з житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0804 га, наданої для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель в рівних долях є її діти [PERSON] , 1990 року народження та [PERSON] , 1984 року народження. [INFO] [PERSON] померла (підтверджено свідоцтвом про смерть а.с. 12) Згідно свідоцтва про зміну імені [PERSON] , [INFO] 22.12.2006 року змінила ім`я на « [PERSON] ». (а.с. 10) [INFO] [PERSON] померла. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить 1/2 частка житлового будинку та Ѕ частка земельної ділянки площею 0,0804 га наданої для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель будинку, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко О. В. від 29.07.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що у відповідності до п.п. 4.1, 4.2 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дії нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, при перевірці наявності підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва; докази родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин та інших відносин було виявлено факт розбіжності літер у прізвищах: у свідоцтві про смерть померлої « [PERSON] » та у свідоцтві про право на спадщину за законом на житловий будинок « [PERSON] ». (а.с. 28). Таким чином, в правовстановлюючому документі на нерухоме (спадкове) майно та свідоцтві про смерть наявні розбіжності в зазначені прізвища померлої (спадкодавця). З огляду на вказане, дійсно виникла необхідність встановлення юридичного факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З матеріалів справи вбачається, що 26 травня 1999 року БТІ засвідчено, що житловий будинок [ADDRESS] в цілому зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Першою Красноармійською держнотконторою від 20.05.1999 року за реєстраційним № 483, записано в реєстрову книгу № доп.38 за реєстровим № 4466. (а.с.15). Вказаний документ є правовстановлюючим відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року (діяла з 1966 по 19.01.1996 року). Згідно свідоцтва про смерть серійний номер [NUMBER] [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11). З вказаного вбачається розбіжність в написанні прізвища спадкодавця в особовстановлюючих документах, свідоцтві про смерть та правовстановлюючому документі на нерухоме майна, яке підлягає успадкуванню. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до Листа Верхового суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки громадяни мають право звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю для позивача має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією права на отримання спадщини. Можливість встановлення юридичного факту в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих позивачем на підтвердження заявлених вимог, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що позовні вимоги в частині встановлення факту правовстановлюючого документу спадкодавцю підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0804 га наданої для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель будинку,\~розташованих за\~адресою:\~ [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається в порядку встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри [PERSON] , при цьому відмова нотаріусом вмотивована розбіжністю зазначення прізвища спадкодавця в правовстановлюючих документах на об`єкти нерухомості, які складають обсяг спадкового майна та свідоцтві про смерть (а.с. 28). В судовому порядку визнано обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів: свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; та державного акту на право приватної власності на землю на обслуговування вищезазначеного житлового будинку та господарських споруд площею 0,0804 га. Згідно статті 392 ЦК України, на яку посилається позивач [PERSON] заявляючи вимоги визнання права власності на спадкове майно, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, з характеру спірних відносин сторін не вбачається, що право позивача на 1/2 частку житлового будинку та Ѕ частка земельної ділянки площею 0,0804 га наданої для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель будинку, розташованих за адресою: [ADDRESS] , які входять до складу спадщини після смерті [PERSON] вбачаються перешкоди на успадкування вказаного майна у встановленому законом, тому суд вважає, що встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа спадкодавцю породжує відносини зобов`язального характеру у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті сестри. Таким чином, вимоги [PERSON] в розглядуваній частині позову підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Вимог про відшкодування витрат за рахунок відповідача не заявлено. Відповідно до ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1296, 1297 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: approved