Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] за місцем її проживання чи перебування та стягнути судові витрати. На обґрунтування позову зазначено, що з 26 квітня 2017 року по 20 листопада 2018 року вона з відповідачем по справі - [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбних відносинах у них народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу від 07 лютого 2020 року з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на користь позивача, на утримання сина [PERSON] . З моменту народження сина позивач самостійно займається його вихованням, опікуванням та утриманням. Після припнення шлюбних відносинах вона не здійснює перешкоди та не має наміру здійснювати перепони відповідачу у спілкуванні з дитиною, відповідач має можливість забирати сина до себе і проводити з ним час, проте позивач кожен раз хвилюється чи повернить він дитину, тому вона бажає в установленому законом порядку вирішити питання про визначення місця проживання сина разом із нею. 23 березня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить закрити провадження по справі, оскільки між ними відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, так як він не заперечує та визнає факт проживання сина з його матір`ю. Вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки через вчиненні нею перепони у спілкуванні з дитиною він був змушений звертатися до суду із позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитиною з батьком, який мешкає окремо від дитини. 29 березня 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої вона зазначає, що відповідач подав відзив на позовну заяву із порушенням процесуальних строків, встановлених ст. 178 ЦПК України. Вважає, що у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем існують неузгодженні питання щодо повернення дитини додому після побачень з батьком, є необхідність визначити місце проживання дитини з матір`ю. Вирішення цього питання дозволить в майбутньому уникнути багатьох проблемних питань щодо отримання дитиною медичної допомоги, влаштування його до навчальних закладів та отримання документів тощо. Інших заяв по суті справи від сторін до суду не надходило. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 січня 2021 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 63). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 98). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги позивача підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Третя особа по справі - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, просять винести рішення суду з урахуванням їх висновку та найкращих інтересів дитини. Судом встановлено, що 26 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с.12). Шлюб між ними було розірвано по 20 листопада 2018 року. В період шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] , про що Дніпровським районним у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 03 жовтня 2017 року було зроблено відповідний актовий запис № 228, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 13). Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; мешкає за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткованих мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 20.01.2020 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Відповідно до Висновку за метаріалами ЖЄОЗПВК (а.с.47), між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникали конфлікти з приводу того, що відповідач відмовився повертати дитини позивачу, в ході сварки їй було завдано фізичного болю. Відповідно до Висновків за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 8379 (а.с.48), ЖЄОЗПВКП № 3862,3863 (а.с.49) позивач неодноразово зверталася до поліції з приводу сварок з відповідачем. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. На підставі висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] службою у справах дітей міської ради було опрацьоване зазначене питання та розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради у присутності обох батьків, батьки не знайшли порозуміння щодо визначення місця пароживання малолітньої дитини враховуючи інтереси дитини орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 80). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з матір`ю з моменту припинення шлюбних відносин між сторонами, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення його усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю чи негативно впливали на його виховання та розвиток, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Стосовно позиції відповідача щодо відсутності між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини суд вважає за необхідне зазначити, наступне. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову. Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19). Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Крім того як вбачається з висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] службою у справах дітей міської ради було опрацьоване зазначене питання та розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради у присутності обох батьків, батьки не знайшли порозуміння щодо визначення місця пароживання малолітньої дитини. Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. Приймаючи рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в § 54 рішення у справі «HUNT v. UKRAINE» № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, де зазначено, що «… між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». При цьому, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі [PERSON] спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків. З огляду на ухвалення рішення на користь позивача, на підставі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved