Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач 07.08.2018 звернувся до суду із вказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнив та просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по невиплачені заробітній платі та індексації в розмірі 43186,28 грн.; суму компенсації за несвоєчасну на час звільнення відпустку в розмірі 2201,96 грн.; суму середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з листопада 2017 року по серпень 2018 року в розмірі 41\~289,04 грн. В обґрунтування позову позивач вказує, що перебував у період з 10.10.2012 по 30.10.2017 у трудових відносинах із відповідачем, а саме працював на посаді головного гідрогеолога Харківської комплексної геологічної експедиції. Починаючи з 2014 року нерегулярно отримував заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку він просить стягнути з урахуванням компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, а також вважає, що йому неправомірно не було виплачено компенсацію за невикористану на час звільнення відпустку. В вересні 2016 року він звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Казенного підприємства «Південукргеологія» на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 82419,56 грн. В результаті розгляду його заяви суддею Горпинич О.В. по справі №645/4394/16-ц було видано судовий наказ, який набрав законної сили 14.10.2016 року про стягнення з Казенного підприємства «Південукргеологія» на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 82419,56 грн. Після його звернення до Жовтневого ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження на підстави вищевказаного судового наказу відповідач виплатив 18.11.2016 р. заборгованість по заробітній платі в сумі 82419,56 грн., однак при цьому компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату згідно ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» виплачена не була. 06.06.2017 року керівнику КП «Південукргеологія» була подана заява про надання відпустки із наступним звільненням з 19.06.2017 року за згодою сторін через начальника ХКГЕ [PERSON] В даному листі містилось прохання надати довідку про заборгованість підприємства з невиплаченої йому заробітної плати та інших нарахувань згідно з законодавством. 20.09.2017 року позивач отримав від керівництва підприємства лист, в якому йшлося про вимогу пояснити відсутність на роботі з 19.06.2017 року, на що він відреагував 21.09.2017 року листом з поясненнями. На пояснення позивача керівництва КП «Південукргеологія» відповіло листом від 17.10.2017 року, в якому в якості компромісного варіанту запропонувало позивачу звільнитися за власним бажанням з виплатою накопиченої заборгованості. У відповідь, позивачем 30.10.2017 року в КП «Південукргеологія» була направлена повторна заява про звільнення за власним бажанням, однак вже з 30.10.2017 року, а також втретє прохання надати довідку із заборгованості підприємства та інших платежах. Відповіді позивач так і не отримав. У звязку з цим, 15.01.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до Управління з питань праці ГУ Держпраці в Дніпропетровській області з проханням провести перевірку зазначених фактів, надати позивачу інформацію про заборгованість підприємства з заробітної плати, компенсаційних нарахувань за несвоєчасно сплачену заробітну плату протягом 2015-2017 р.р., невикористаних відпусток та інших нарахувань згідно чинного законодавства. ГУ Держпраці в Дніпропетровській області 29.01.2018 року надіслало позивачу відповідь, в якій фактично констатується неможливість виконати його прохання у звязку з тим, що КМУ не затвердив перелік органів нагляду, на яких не поширюється дія ст. 6 ЗУ від 03.11.2016 р. №1728-VІІІ «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду в сфері господарської діяльності». Позивач вважає, що відповідачем були порушені його права, у звязку з чим звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 09 серпня 2018 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за позовною заявою [PERSON] 26 вересня 2018 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву від Казенного підприємства «Південукргеологія», відповідно до якого відповідач визнав позов [PERSON] частково, в частині стягнення заробітної плати та компенсації в за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 35849,27 грн. 19 листопада 2018 року до суду надійшло зауваження позивача [PERSON] на відзив відповідача. 23 листопада 2018 року до суду надійшли доповнення до відзиву Казенного підприємства «Південукргеологія» №48 від 25.09.2018 року, а також клопотання про долучення до справи документів. 10 грудня 2018 року до суду надійшло клопотання Казенного підприємства «Південукргеологія» про долучення документів до матеріалів справи. 20 грудня 2018 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON], в якій він просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по невиплачені заробітній платі та індексації в розмірі 43186,28 грн.; суму компенсації за несвоєчасну на час звільнення відпустку в розмірі 2201,96 грн.; суму середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з листопада 2017 року по серпень 2018 року в розмірі 41\~289,04 грн. 10 січня 2019 року до суду надійшов відзив Казенного підприємства «Південукргеологія» на уточнену позовну заяву [PERSON], в якому відповідач уточнену позовну заяву визнав частково, а саме визнав суму заборгованості по несплаченій заробітній платі та індексації в сумі 43\~186,28 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з листопада 2017 року по серпень 2018 року в розмірі 41\~289,04 грн. та суми компенсації за невикористану на час звільнення відпустку- відповідач заперечував в повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 09 серпня 2018 року в судовому засіданні просили задовольнити уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Надали пояснення, відповідно до яких зазначили, що із вказаною відповідачем сумою заборгованості по невиплаченій заробітній платі та індексації згідно наданої довідки від 10.12.2018 року в сумі 43186,28 грн. позивач погоджується. Позивач підтвердив отримання трудової книжки на його імя, надісланої відповідачем поштою 30.11.2018 року. З наданим відповідачем розрахунком компенсації невикористаних днів відпустки від 23.11.2018 року позивач не погоджується, оскільки за період з 19.06.2017 року по жовтень 2017 року включно, тобто коли відповідач не перебував на робочому місці і не виконував будь -яку роботу в КП « Південукргеологія» включений до розрахунку середньої денної заробітної плати необґрунтовано. Таким чином, зазначений у розрахунку №01/12-487 дохід в сумі 28\~294,67 грн. для визначення середньої денної заробітної плати слід ділити не на 334 календарних дні, а на 222 дні згідно п.7 розд. ІІІ ПКМУ №100 від 08.02.1995 року. Враховуючи сплачену позивачу в листопаді 2017 року компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5421,44 грн. додатково виплаті підлягає сума 2201,96 грн. Вказана в Довідці відповідача від 23.11.2018 році середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 місяці роботи (травень-червень 2017 року) складає 27650 грн. і з нею позивач погоджується. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню загальна сума 86677,28 грн. (43186,28 грн.+2201,96 грн.+41289,04 грн). Представник відповідача КП «Південукргеологія» [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 28.12.2018 року №01-12-557 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. В матеріалах справи міститься відзив на уточнену позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що відповідач має заборгованість перед позивачем з заробітної плати та індексації в сумі 43186,28 грн. Відповідач підтверджує надану в розрахунку від 23.11.2018 року №01/12-487 суму компенсації невикористаних днів відпустки. КП «Південукргеологія» не отримувало від [PERSON] в період з 19.06.2017 р. по 13.03.2017 року заяви про надання відпустки з подальшим звільненням. Заяву про звільнення за власним бажанням з 30.10.2017 року підприємство отримало лише 03.11.2017 року. Позивач знаходився у відпустці за власним бажанням, а це не передбачено ст.ст. 25-26 ЗУ «Про відпустки» від 15.11.1996 р., за яких працівникові обовязково на його бажання надається відпустка без збереження зарплати, тобто, відсутність позивача була без поважної причини, тому зазначений у розрахунку вих. №01/12-487 дохід в сумі 28294,67 грн. для визначення заробітної плати поділено на 334 календарних дні, а не на 222. Щодо стягнення з підприємства суми середнього заробітку за час затримки видачі трудової книги з листопада 2017 року по серпень 2018 р. відповідач не визнає в повному обсязі. При звільненні працівника трудова книжка видається йому на руки під розписку в журналі обліку. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника. На перше звернення належним чином (заява позивача від 27.11.2018 р.) трудову книжку було надіслано поштою. Також пояснила, що підприємство відповідача не заперечує факту порушення строків виплати заробітної плати внаслідок браку коштів на підприємстві. Крім того, представник позивача вказала, що у відповідача відсутні докази направленні наказу про звільнення до звернення позивача до суду, а також повідомлення про видачу трудової книжки. Суд, заслухавши думку позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України, частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності\~забезпечує\~повноту\~дослідження обставин\~даної\~справи.\~Сторони\~зобов'язані\~визначити\~коло\~фактів,\~на\~які\~вони можуть\~посилатися\~як\~на підставу\~своїх\~вимог\~і заперечень,\~і\~довести\~обставини,\~якими\~вони\~обґрунтовують ці\~вимоги\~й\~заперечення,\~як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що позивач працював на КП Південукргеологія на посаді головного гідрогеолога Харківської комплексної геологічної експедиції структурного підрозділу підприємства. Згідно наказу №108-к від 07.11.2017 року [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України на підставі заяви [PERSON] від 07.11.2017 року. Відповідач несвоєчасно виплачував позивачеві заробітну плату, зокрема за судовим наказом від 22.09.2016 по справі № 645/4394/16-ц Фрунзенського районного суду м. Харкова з нього на користь останнього було стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у сумі 82 419,56 грн. (арк. справи 14). За відомостями, наданими позивачем, вказана заборгованість утворилась за період з жовтня 2014 року по липень 2016 року. 18.11.2016 року відповідач КП «Південукргеологія» виплатило позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 82419,56 грн, згідно наказу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.09.2016 року. Згідно довідки відповідача № 01/12-512 від 06.12.2018 заборгованість відповідача перед позивачем по невиплаченій заробітній платі та індексації за період з вересня 2015 року по листопад 2018 року становить 43\~186,28 грн. Надаючи оцінку аргументам сторін, поданим ними доказам, та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом,\~Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами (стаття 94 КзпП України). Згідно з частиною першою статті 115 КзпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як визначено частиною п?ятою статті 97 КзпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до статті 34 Закону України Про оплату праці компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Як визначено статтею 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Враховуючи, що судом встановлено факт невиплати позивачеві заробітної плати та індексації за період (відповідно до довідки №01/12-512 від 06.12.2018 року) 43186,28 грн. на стягненні вказаної суми наполягає позивач, та вона не оспорюється відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду справи у суду відсутні підстави для сумніву достовірності суми заборгованості по виплаті заробітної плати та індексації, а також щодо добровільності їх визнання сторонами по справі. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача суми компенсації за невикористану на час звільнення відпустку суд зазначає наступне. Згідно із\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1ст.83\~КЗпП України у\~разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Статтею 4 Закону України «Про відпустки»\~передбачені види відпусток і визначено, які саме відпустки відносяться до щорічних: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Згідно із\~ст.6 Закону України «Про відпустки»\~щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно із п.7\~Постанови КМУ\~від 8\~лютого 1995\~р.\~№ 100\~«Про затвердження\~порядку обчислення\~середньої заробітної\~плати» нарахування\~виплат за\~час щорічної\~відпустки,\~додаткових відпусток\~у зв'язку\~з навчанням,\~творчої відпустки,\~додаткової відпустки\~працівникам,\~які мають\~дітей,\~або компенсації\~за невикористані\~відпустки,\~тривалість яких\~розраховується в\~календарних днях,\~провадиться шляхом\~ділення сумарного\~заробітку за\~останні перед\~наданням відпустки\~12\~місяців або\~за менший\~фактично відпрацьований\~період на\~відповідну кількість\~календарних днів\~року чи\~меншого відпрацьованого\~періоду (за\~винятком святкових\~і неробочих\~днів,\~встановлених законодавством).\~Одержаний результат\~перемножується на\~число календарних\~днів відпустки\~(Абзац\~перший пункту\~7\~із змінами,\~внесеними згідно\~з Постановою\~КМ №\~185\~(\~185-97-п\~)\~від 24.02.97 р.). Згідно довідки №01/12-487 від 23.11.2018 року компенсація за невикористану відпустку в період з 01.11.2017 року по 07.11.2017 року в обсязі 64 дні в сумі 5421,44 грн. була виплачена позивачеві в грудні 2017 року. Відповідно до вказаної довідки розрахунок для визначення середньої заробітної плати здійснений за 334 календарні дні, тоді як, згідно вищевказаної постанови розрахунок повинен бути здійснений на 222 дні, відпрацьованих днів відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Тобто, виходячи з наведеного, вказаний у розрахунку дохід в сумі 28294,67 грн. слід поділити на 222 дні, середньоденний заробіток склав 127,45 грн. Тобто, компенсація за невикористану відпустку складає 127,45Х64=8156,80 грн. Враховуючи сплачену компенсацію, в сумі 5421,44 грн., додатково підлягає виплаті різниця (8156,80-5421,44=22735,36 грн.), яка з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб (18%) та воєнного збору (1.5%) 2735,36х0,805 складає - 2201,96 грн. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки з листопада 2017 року по серпень 2018 року суд виходить з наступного. Згідно з частиною першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини п'ятої статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, для застосування наведеної норми права необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція) передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до пункту 4.2 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. 30.10.2017 позивачем, шляхом направлення засобами поштового зв?язку відповідачу направлена заяву про звільнення, яка отримана відповідачем КП «Південукргеологія» 03.11.2017 року (арк. справи 22). Відповідач КП «Південукргеологія», лише 30.11.2018 року шляхом поштового звязку направив позивачу [PERSON] трудову книжку, що підтверджується копією поштового відправлення з описом. У судовому засіданні представник відповідача не заперечував того факту, що КП «Південукргеологія» направило листа відповідачу тільки після звернення останнього до суду. Отже, відповідач не видав позивачеві в день його звільнення належним чином оформленої трудової книжки, а також не подав належних і допустимих доказів направлення останньому поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. При цьому суд відхиляє доводи відповідача щодо правомірного не направлення позивачеві трудової книжки через відсутність на це письмової згоди останнього, як такі, що не відповідають наведеним нормам матеріального права. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно наказу №108-к від 07.11.2017 року [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КзпП України на підставі заяви [PERSON] від 07.11.2017 року. Відповідно до пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Таким чином, згідно наданої відповідачем довідки вих. №01/122-486 від 23.11.2018 року, середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] за останні 2 місяці роботи, 32 робочі дні (травень -червень 2017 року) складала 276,50 грн. середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з листопада 2017 року по серпень 2018 року, складає 172 (кількість робочих днів з 07.11.2017 року по 07.08.2018 року в межах заявлених позовних вимог) х 276,5 = 47558 грн. Суд відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, задовольняє позовні вимоги в межах заявлених вимог у розмірі 41289 грн. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. На підставі статей 115-117, 235 КЗпП України, статті 34 Закону України Про оплату праці,

Outcome: approved