Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що вона є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], яка перебуває на балансі Стрийської міської ради. Крім неї у квартирі зареєстровані відповідач [PERSON], який є її колишнім чоловіком, та відповідачка [PERSON], яка є її дочкою. У 2004 року відповідач [PERSON] зібрав свої речі та переїхав жити окремо, залишивши її з донькою, у зв'язку з чим у 2006 році шлюб між ними було розірвано. З цього часу вони не спілкуються, не підтримують жодних стосунків. Відповідачка [PERSON] влітку 2014 року переїхала на проживання у Київську область і з того часу у спірній квартирі не проживає. Через те, що відповідачі зареєстровані в спірній квартирі, однак фактично там не проживають, вона не може оформити житлову субсидію, сплачує комунальні послуги з урахуванням всіх зареєстрованих осіб. Добровільно знятися з реєстрації відповідачі відмовляються, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просияь їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно на виклик суду не з'явилися, про причину неявки не повідомили, відзив на позов не подали, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за їх відсутності на підставі наявних у ній доказів, враховуючи, що позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що неявка відповідачів не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити повністю, ухваливши заочне рішення. За змістом статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS], що стверджується наявною у матеріалах справи копією рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради від 29.05.1997 № 161 «Про затвердження рішення адміністрації і профкому ВАТ «Стрийськитй завод «Металіст» ВАТ БМФ «Стрийбуд» про розподіл житла», відповідно до якого [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] /а.с. 9/. З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої ОСББ «Карпати» від 03.10.2018 № 187, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: квартиронаймач [PERSON], а також колишній чоловік [PERSON], який з 2004 року по даний час за даною адресою не проживає, та дочка [PERSON], яка з 2014 року по даний час за даною адресою не проживає /а.с. 8/. Відповідно до актів обстеження квартири [ADDRESS] від 02.10.2018 встановлено, що [PERSON] зареєстрований у даній квартирі, однак не проживає у ній з 2004 року по даний час, а [PERSON] зареєстрована у цій квартирі, однак з 2014 року по даний час також не проживає у ній /а.с. 10-11/. Окрім цього, як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10.10.2006 шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 176 /а.с. 7/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що колишній чоловік позивачки відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] починаючи з 2004 року, а відповідачка [PERSON], донька [PERSON], не проживає у даній квартирі з 2014 року. Вирішуючи питання про те, які норми матеріального права підлягають застосуванню при вирішенні даного спору, суд виходить з того, що спір виник з приводу права користування майном, яке перебуває у комунальній власності, а тому застосуванню підлягають відповідні норми Житлового кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як роз'яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Випадків, які визначені у частині третій цієї статті щодо поважних причин відсутності відповідачів понад шість місяців у спірному житлі, а відповідно і підстав для збереження за відповідачами [PERSON] та [PERSON] спірного житла, судом не встановлено. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом беззаперечно встановлено той факт, що відповідач [PERSON] з 2004 року, а відповідачка [PERSON] з 2014 року не проживають у спірному житловому приміщенні, що перевищує шестимісячний строк, який визначений у ч. 1 ст. 71 ЖК України, без поважних причин, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснюють, а тому відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved