Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

ПАТ «ПУМБ» звернулося до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.08.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ПУМБ» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6783516, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 9 859 дол. США на придбання транспортного засобу із розрахунку 13,49 % річних з кінцевим терміном повернення по 29.08.2015 року. 25.08.2010 року між банком та [PERSON] була укладена Додаткова угода № 6783516/20100825, згідно якої сторони внесли зміни до кредитного договору № 6783516. Відповідно кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути отриману суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом в строки, передбачені договором. Так, як умови кредитного договору [PERSON] не виконувались, то утворилась заборгованість станом на 15.04.2014 року в розмірі 4 032,85 дол. США, еквівалент 245,94 дол. США та 4 940 грн. Тому, ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з»явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно, причини його неявки суду невідомі. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, заяву представника позивача рахує за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити рішення за наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов»язаний виконати свій обов»язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає з суті зобов»язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст.549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з кредитного договору № 6783516 від 29.08.2008 року банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 9 859 дол. США на придбання транспортного засобу із розрахунку 13,49 % річних з кінцевим терміном повернення по 29.08.2015 року. Відповідно до вищевказаного кредитного договору ПАТ «ПУМБ» зобов»язався надати [PERSON] кредит, а останній в свою чергу зобов»язався його прийняти, використати за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Однак, відповідач [PERSON] систематично порушував виконання зобов»язань взятих на себе за кредитним договором № 6783516 від 29.08.2008 року про що свідчить вимога банка від 21.02.2014 року за № КІЕ-61/61. Згідно з розрахунком заборгованості за користування кредитом [PERSON] станом на 15.04.2014 року загальна заборгованість по кредиту складає 4 032,85 дол. США, еквівалент 245,94 дол. США та 4 940 грн. з яких: - заборгованості за сумою кредиту - 3 564,95 доларів США; - заборгованість за несплаченими відсотками - 467,90 доларів США; - сума пені за порушення строків виконання зобов»язань за договором складає еквівалент 147,35 доларів США; - сума штрафів за порушення обов»язків, передбачених п.п. 4.3.2, 4.3.6 складає 98,59 доларів США; - сума штрафів за порушення обов»язків щодо поновлення дії договорів - 4 940 гривень. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] був повідомлений про заборгованість по кредиту та необхідність повернення суми, проте ніяких дій по усуненню заборгованості не застосував. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається. Суд дійшов до висновку, що у добровільному порядку відповідач свої зобов'язання за кредитним договором дійсно не виконує, суму кредиту та відсотки відповідно до умов договору не сплачує, тобто фактично відмовився від виконання своїх зобов'язань, що суперечить чинному цивільному законодавству. Як встановлено судом, норми чинного законодавства на момент укладення кредитного договору не містили заборони на надання та погашення кредиту в іноземній валюті, зокрема в долларах США. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи. Разом з тим, режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Декрету, до валютних операцій відносяться операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Декрету, до валютних цінностей відноситься іноземна валюта іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема індивідуальна ліцензія потребується у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Отже, індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і надаються на вчинення разової валютної операції. Також за змістом аналізованої ст. 5 Декрету, ліцензії на право вчинення операцій з валютними цінностями, видаються лише юридичним особам. Згідно ч. 5 ст. 5 Декрету одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Згідно з п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними та юридичними особами», затвердженого постановою № 516 Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року - «Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) та нараховує за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний ) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи національній валюті». В даному випадку грошові кошти надані в доларах США, що підтверджується умовами кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 6783516 від 29.08.2008 року: за сумою кредиту 3 564 (три тисячі п»ятсот шістдесят чотири) долари США 95 центів та за несплаченими відсотками за користування кредитом 467 (чотириста шістдесят сім) доларів США 90 центів. Також, суд бере до уваги, що згідно п. 5.1 кредитного договору порушення позичальником своїх зобов»язань за цим договором є підставою для: зміни умов кредитування за цим договором на вимогу банку ( п. 3.5.7 та п. 3.5.8) та виникнення обов»язку позичальника щодо сплати пені за порушення зобов»язань за цим договором. Відповідно до п 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником строків виконання зобов»язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов»язаний сплатити на вимогу банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов»язань за кожен день прострочення. Відповідно п. 5.4 кредитного договору за кожен випадок порушення позичальником обов»язків щодо поновлення дії договорів страхування, передбачених п. 4.3.1 цього договору, позичальник зобов»язаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування. Згідно п.5.5 кредитного договору за кожен випадок порушення позичальником обов»язків передбачених пп. 4.3.2, 4.3.6 цього договору позичальник зобов»язаний на вимогу банку сплатити на його користь штраф у розмірі 1% від суми одержаного кредиту. Також ч. 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд належним чином з'ясував правову природу правовідносин, які виникли між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON], тому приходить до висновку, що необхідно стягнути пеню та відсотки на рівні облікової ставки НБУ. Курс долара США по НБУ станом на 12.08.2014 рік становить 13.14 гривень. Тому, суд рахує за необхідне за кредитним договором № 6783516 від 29.08.2008 року з відповідача на користь ПАТ «ПУМБ» слід стягнути пеню за порушення строків виконання зобов»язань за кредитним договором 1 936 (одна тисяча дев»ятсот тридцять шість) гривень 18 копійок, штрафи за порушення обов»язків передбачених пп. 4.3.2, 4.3.6 кредитного договору 1 295 (одна тисяча двісті дев»яносто п»ять) гривень 47 копійок та штраф за порушення обов»зків щодо поновлення дії договорів страхування 4 940 (чотири тисячі дев»ятсот сорок) гривень. Згідно вимог ст.ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ». Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, що стверджуються квитанціями, доданими до матеріалів справи. На підставі зазначеного та

Outcome: approved