Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому, згідно уточнених позовних вимог просить в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за кредитним договором № 08/02-SМЕ від 05.09.2008 р. в розмірі 9 371 160, 95 (дев'ять мільйонів триста сімдесят одна тисяча сто шістдесят) гривень 95 копійок звернути стягнення на належні [PERSON] предмети іпотеки за нотаріально посвідченим іпотечним договором за реєстровим № 9505 від 05 вересня 2008 року, а саме на об'єкт незавершеного будівництва - незавершене будівництво жилого будинку, 67% готовності, площею забудови 147,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; на земельну ділянка загальною площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; на трикімнатну квартиру, загальною площею 104,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом її продажу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною звітом про незалежну оцінку №1/VАВ станом на 27.02.2017 р. (земельна ділянки загальною площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 340 000,00 (триста сорок тисяч) гривень, об'єкт незавершеного будівництва - незавершене будівництво жилого будинку, 67% готовності, площею забудови 147,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 1 263 000,00 (один мільйон двісті шістдесят три тисячі) гривень, а разом 1 603 000,00 (один мільйон шістсот три тисячі гривень)) та Звітом про незалежну оцінку №2/ VАВ станом на 27.02.2017 р. (трикімнатна квартира загальною площею 104,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 954 000,00 (дев'ятсот п'ятдесят чотири тисячі) гривень у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі - продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та у будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі продажу предмету іпотеки; звертатися до суб'єктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки: об'єкт незавершеного будівництва - незавершене будівництво жилого будинку, 67% готовності, площею забудови 147,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; трикімнатна квартира, загальною площею 104,3 кв. м., що знаходиться за адресою: м. [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 08/02-SМЕ, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в іноземній валюті в сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів США, з платою за користування кредитом 16,5 % річних, терміном користування кредитом до 04.09.2018р. В подальшому під 18% річних, з умовою повернення тіла кредиту, відсотків та комісій на умовах передбачених договором. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором №08/02-SМЕ від 05.09.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 9505 від 05 вересня 2008 року, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку наступне нерухоме майно, а саме: об'єкт незавершеного будівництва - незавершене будівництво жилого будинку, 67% готовності, площею забудови 147,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; трикімнатна квартиру, загальною площею 104,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Проте зобов'язання [PERSON] за кредитним договором належним чином виконані не були, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, а рішенням Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 22.11.2011 р. ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитом в сумі 186 666, 64 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 08.03.2010 р. 1772 327, 28 грн. Зазначене рішення так і не виконано, а тому станом на 06.01.2016 р. заборгованість становить 9 134 475,20 (дев'ять мільйонів сто тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят п'ять) гривень 20 копійок, що складається з: кредиту - 186 666,64 дол. США; відсотки - 197 398,02 дол. США; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 236 685,75 гривень. Тому банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, підтримав позовні вимоги, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи чи інших заяв не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступник ПАТ ВіЕйБі Банк) та [PERSON] 05.09.2008 року було укладено Кредитний договір № 08/02-SМЕ, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 200 000,00 (двісті тисяч) доларів США зі сплатою 16.5% річних, з кінцевим терміном повернення 04.05.2018 року. 20.11.2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Договору. Відповідно до якої сторони домовилися, що за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 18% (вісімнадцять відсотків) річних. Банк виконав умови Кредитного договору - надав позичальнику кредит, а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені Кредитним договором. Пунктом 3.3.3 Кредитного договору встановлено, що відповідач зобов'язався забезпечити повернення кредиту та сплачувати проценти в строки та на умовах, що визначні Договором. Пунктом 3.2.4 Кредитного договору передбачено, що Кредитодавець має право вимагати дострокового погашення Кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування та сплати відповідних штрафних санкцій у разі несвоєчасного погашення Кредиту та/або процентів. Пунктом 3.2.8 Кредитного договору передбачено, що Кредитодавець має право звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання Позичальником будь-яких зобов'язань по поверненню Кредиту і сплаті процентів. Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору у разі порушення Позичальником вимог п.п.3.3.(крім п.3.3.3) цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми кредиту, визначеної в п. 1.1. цього договору. Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору у разі несвоєчасного повного чи часткового повернення кредитних коштів та несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків, від суми неповерненого Кредиту та/або несплачених процентів. Проте зобов'язання [PERSON] за кредитним договором належним чином виконані не були, внаслідок чого банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, а рішенням Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 22.11.2011 р. ухвалено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитом в сумі 186 666, 64 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ станом на 08.03.2010 р. 1772 327, 28 грн. Зазначене рішення так і не виконано, а тому станом на 06.01.2016 р. заборгованість становить 9 134 475,20 (дев'ять мільйонів сто тридцять чотири тисячі чотириста сімдесят п'ять) гривень 20 копійок, що складається з: кредиту - 186 666,64 дол. США; відсотки - 197 398,02 дол. США; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 236 685,75 гривень, що вбачається із розрахунку заборгованості. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Кредитним договором №08/02-SМЕ від 05.09.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 9505 від 05 вересня 2008 року, згідно якого відповідач передав в іпотеку банку наступне нерухоме майно, а саме: об'єкт незавершеного будівництва - незавершене будівництво жилого будинку, 67% готовності, площею забудови 147,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельна ділянка загальною площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; трикімнатна квартиру, загальною площею 104,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки є власністю відповідача на праві Свідоцтва на право особистої власності на квартиру від 31 жовтня 2002 року, Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія [NUMBER] від 01 жовтня 1997 р.), що виданий Хмельницькою міською радою 01 жовтня 2007 року. У зв'язку з посвідченням Іпотечного договору 05.09.2008 року накладено заборону відчуження зазначеного в Іпотечному договорі майна, що належить [PERSON] до припинення чи розірвання договору іпотеки. Згідно з п. 4.1.11 Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки на підставах, умовах і порядку, передбаченому цим договором, Кредитним договором та чинним законодавством України. Згідно з 7.1. Іпотечного договору та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження Предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього Договору та умов Кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, які поніс Іпотекодержатель. Пунктом 7.2. Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі, в тому числі продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу в плрядку передбаченому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, пунктом 7.3. Іпотечного договору закріплено право вибору Іпотекодержателем способу задоволення своїх вимог в межах переліку, визначеного п. 7.2 Іпотечного договору. Відповідно до п.7.4.1 Іпотечного договору задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобов'язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно Іпотечного договору Сторони погодились, що умови розділу «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя та вважаються повним укладеним договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, згідно розділу 8 Договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Вiдповiдно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватись належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (ч. 4ст. 631 ЦК України). Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», в силу іпотеки Іпотекодержатель у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Стаття 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення іпотекодавцем зобов'язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань боржника, а у разі невиконання вимог - звернути стягнути на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також правова позиція щодо застосування статті 33 Закону України «Про іпотеку» викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 3-71 гс 14 від 09.09.2014 р., звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням. Отже звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України приходять до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі № 1239цс16. Пунктом 42 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі - Постанова пленуму) передбачено, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись в тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації Відповідно до ч. 2 ст. 43 зазначеного Закону початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. З урахуванням норм ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону «Про іпотеку» та правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові № 6-1205цс15 від 23 грудня 2015 року, початкова ціна об'єктів повинна бути визначена на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Відповідно до звіту про незалежну оцінку №1/VАВ станом на 27.02.2017 р. земельна ділянки загальною площею 0,10 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 340 000,00 (триста сорок тисяч) гривень, об'єкт незавершеного будівництва - незавершене будівництво жилого будинку, 67% готовності, площею забудови 147,6 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - 1 263 000,00 (один мільйон двісті шістдесят три тисячі) гривень, а разом 1 603 000,00 (один мільйон шістсот три тисячі гривень)) та відповідно до звіту про незалежну оцінку №2/ VАВ станом на 27.02.2017 р. трикімнатна квартира загальною площею 104,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 954 000,00 (дев'ятсот п'ятдесят чотири тисячі) гривень. А тому, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, які підтверджують наявність договірних відносин, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved