Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.09.2021 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свій позов обгрунтовувала тим, що вона з 02.08.2010 року по 01.09.2021 р. працювала у ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод». Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем у період з 01.12.2020 р. по 31.07.2021 р. була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 83835,65 грн. За період з 01.08.2021 р. по 01.09.2021 р. довідка про нарахований заробіток надана не була, так само як і письмовий розрахунок за невикористану відпустку. Вважає дії відповідача незаконними, тому просила стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 125315.91 грн. 27.09.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляду справи без її участі, підтримала позовні вимоги. Долучила до матеріалів справи розрахунок компенсації за невикористану відпустку та копію пенсійної форми ОК-5. Представник відповідача повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, в тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України). Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов`язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь- які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 77, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача (на відміну від кримінального судочинства, де діє презумпція невинуватості) тягар доказування лежить саме на відповідачеві. Тим більше, в площині трудових правовідносин безумовно тягар доказування лежить на роботодавцеві, в якого з акумульовано весь обсяг документації, в тому числі фінансового, бухгалтерського характеру щодо фіксації праці позивача і оплати виконаних ним робіт. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в Приватному акціонерному товаристві «Івано-Франківський арматурний завод» на посаді бухгалтер групи обліку зарплати з 02.08.2010 р., що підтверджено копією трудової книжки (а.с.9-12). Згідно наказу №31-ос від 01.09.2021 р. [PERSON] , звільнено з роботи з 01.09.2021 р. за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, з виплатою компенсації за 111 днів невикористаної відпустки (а.с.6). Згідно довідки про доходи виданої ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» від 25.08.2021 р. загальна сума заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] за період з 01.12.2020 р. по 31.07.2021 р. становить 83835,65 грн. (а.с.7). У ході судового розгляду не здобуто відомостей про виплату позивачеві відповідачем заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2020 року по день звільнення, як і не встановлено про наявність вини (умислу) позивача у невиконанні трудових обов`язків на підприємстві, що згідно із ст.ст. 47, 115-116 КЗпП України є підставою для стягнення цієї заборгованості в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оплату праці" оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці, а згідно ст. 24 цього Закону своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених п.6 ч. 1 ст.3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність. Принагідно Суд зауважує, що право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. У порядку виконання процесуального обов`язку відповідача, унормованого ч. 3 ст. 12, ч 1 ст. 81 ЦПК України, з доведення належним чином виконання своїх обов`язків перед працівником з виплати заробітної плати - підприємством ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» не надано доказів виплати спірної зарплати позивача за період роботи з грудня 2020 року по день звільнення. Тож, встановлено, що у вказаний період позивач [PERSON] виконувала свої трудові обов`язки, однак заробітну плату не отримала. ПАТ « Івано-Франківський арматурний завод» згідно з відомостями безкоштовного запиту до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у стані припинення не перебуває. Відтак, за період з 01.12.2020 р. по 31.07.2021 р. заборгованість по заробітній платі становить 83835,65 грн. За серпень 2021 р. та за один день вересня 2021 р. мала бути виплачена заробітна плата у сумі 4444,40 грн. (4251,20+193,20). Отже, заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2020 року по 01.09.2021 року становить 88280,05 грн. (83835,65 + 4444,40) без відрахування податків та інших платежів. Щодо вимоги про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку. Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно наказу №31-ос від 01.09.2021 р. [PERSON] , звільнено з роботи з 01.09.2021 р. за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, з виплатою компенсації за 111 днів невикористаної відпустки. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхомділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки (п. 7 VI Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100). Визначений судом сукупний розмір річної заробітної плати за останній рік, за який підприємством подавалися відомості про заробітну плату до органу пенсійного фонду (грудень 2020 серпень 2021) становить 109423,66 грн. Кількість днів для розрахунку 264. 109423,66 : 264 = 414,48 грн. 414,48 грн. х 111 днів = 46007,28 грн. 46007,28 - 19,5 % податку та військового збору = 37035,86 грн. Отже, компенсація [PERSON] за 111 днів невикористаної щорічної відпустки становить 37035, 86 грн., яка повинна бути стягнута на її користь з відповідача. На підставі наведеного, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з грудня 2020 року по 01.09.2021 року становить 88280,05 грн. + 37035, 86 грн. - компенсація за невикористану щорічну відпустку, що разом становить 125315,91 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць (грудень 2020 року). На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 94, 115, Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved