Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно, мотивуючи тим, що з 1991 по 2005 роки вона перебувала у шлюбі відповідачем, під час шлюбу ними був придбаний будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 674 кв.м. Дане нерухоме майно було оформлено на відповідача. На даний час шлюб між ними розірвано та між нею і відповідачем на даний час наявний спір щодо належності даного нерухомого майна. Позивач просить суд визнати житловий будинок з надворними спорудами та побудовами, площею 67 кв. м, земельну ділянку розміром 0,0674 га за вищевказаною адресою спільним майном подружжя; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та побудовами, площею 67 кв. м, земельну ділянку розміром 0,0674 га. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач надав заяву до суду (вх. № 1118 від 21.01.2014 року), у якій просив розглянути справу у його відсутність та проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи на підставі поданих доказів, встановивши правовідносини, що між сторонами склалися, суд вважає за необхідне позов задовольнити, враховуючи наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань, проведення експертиз. Однак, учасники судового розгляду, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів що містяться у справі і вважає що в ній міститься достатньо документів для правильного та об'єктивного розгляду. Судом встановлено, що сторони - [PERSON]та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.07.1991 року (а. с. 13). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (арк.с.16). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. На підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08.04.2005 року шлюб між сторонами було розірвано, про що Артемівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції 05.05.2005 року видано Свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (арк.с.14, 15). Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі - продажу від 07.08.2001 року сторонами придбано у власність жилий будинок який знаходиться за адресою: [ADDRESS] жилою площею 67 кв. м, з надворними спорудами та побудовами, а також земельна ділянка площею 0,0674 га за цією ж адресою. Даний договір купівлі - продажу оформлено на покупця [PERSON], вартість майна 18190 грн. (арк.с.6). Будинок відповідачем придбано в 2001 році. На підставі Рішення виконавчого комітету Артемівської міської ради № 833 від 22 жовтня 1997 року та договору купівлі-продажу від 07.08.2001 року № 1-4036 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0674 га [ADDRESS] (141300000:00:18:190) та видано Державний акт на право власності на землю для обслуговування будинку і господарських будівель II-ДН № 107306 (арк.с.10). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, та КпШС УРСР, чинних на час їх виникнення. Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки є рівними. Діючим на час укладення договору купівлі-продажу Земельним кодексом України (ст.30) було встановлено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Згідно з ч. 1 ст. 42 ЗК УРСР громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпоряджання земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач вимагає поділу спільного сумісного майна подружжя, а саме: домоволодіння, що складається з будинку з надворними спорудами земельну ділянку, при цьому ними досягнуто згоди стосовно вартості зазначеного вище майна, що вбачається із відсутності заперечень проти позову з боку відповідача. Таким чином, суд вважає, що жилий будинок з прибудовою жилою площею 67 кв. м, з надворними спорудами і побудовами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,0674 га за адресою: [ADDRESS] належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що сторонами не доведено підстав для відступу від положення закону щодо рівності часток подружжя, а також відсутній спір щодо визначення вартості майна, оскільки відповідач не заперечував щодо ціни позову, суд вважає за необхідне визнати жилий будинок з прибудовою, жилою площею 67 кв. м, з надворними спорудами і побудовами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,0674 га за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину жилого будинку з прибудовою, жилою площею 67 кв. м з надворними спорудами і побудовами за адресою: [ADDRESS] та право власності на 1/2 земельної ділянки розміром 0,0674 га за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved