Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] сільської ради та просить визнати за ним право власності на одноповерховий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Будимля по вул.Шевченківська,4 Дубровицького району Рівненської області згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Дубровицьким міським бюро технічної інвентаризації станом на 12 жовтня 2016 року, як за спадкоємцем за заповітом після смерті його тітки [PERSON], яка померла 08 травня 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті тітки [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с.Будимля по вул.Шевченківська,4 Дубровицького району Рівненської області. Він є спадкоємцем по заповіту. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не зміг, так як відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують належність будинку померлій. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задоволити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. У своїй заяві сільський голова [PERSON] просить справу розглянути без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Вислухавши представника позивача - адвоката [PERSON], дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що в оформленні права власності на спадковий будинок приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №192089 (а.с.4) [PERSON] померла 08.05.2016 року, про що складено відповідний актовий запис №41. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до складу якої у відповідності до ст.1218 ЦК України входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю. Судом встановлено, що за життя [PERSON] фактично належав житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул.Шевченківська,4 в с.Будимля Дубровицького району, що підтверджується випискою з погосподарської книги №2 особовий рахунок №02-0041-1, виданої 09.11.2016 року [PERSON] сільською радою Дубровицького району (а.с.14) Згідно п.1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах від 11.05.2005 року за №487\\10767, здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і\\або земельної ділянки. Однак, процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 22.06.2011 року №703. Постановою Кабінету Міністрів від 05.08.1992 року №449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Держбудом. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. У відповідності до ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок збудований в 1950 році, і цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. У зв'язку з викладеним, [PERSON] набула право власності на житловий будинок №4 по вул.Шевченківська в с.Будимля, хоча і не здійснила його державної реєстрації. В даний час реєстрація права власності на житловий будинок за [PERSON] є неможливою, оскільки її цивільна правоздатність та право власності на майно припинились з часу смерті особи, як це передбачено ст.ст.25, 346 ЦК України. Як вбачається із заповіту, посвідченого 26.02.2008 року (а.с.5) [PERSON] призначила спадкоємцем всього її майна, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі всього того, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті [PERSON]. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою. За таких підстав, суд переконується в тому, що [PERSON], згідно норм спадкового права, став власником спадкового майна померлої і набув права власності на нього.

Outcome: approved