Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно № 122 від 13 грудня 2002 року, виданого виконавчим комітетом Колодненської сільської ради на підставі рішення виконкому № 37 від 12 листопада 2002 року Колодненської сільської ради на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] . На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від [INFO] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] йому також належить 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] , а на підставі свідоцтва про право на спадщину 1/4 частина житлового будинку належить його сину [PERSON] . Житловий будинок в якому він проживає був побудований ним разом з його жінкою у 1980 - тих роках, яка померла у 2012 році. У вказаному будинку з ним проживає також його син [PERSON] , 1971 року народження, якому також належить ј частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . [INFO] син одружився з [PERSON] і після шлюбу вони стали проживати у даному будинку, однак їх шлюб виявився невдалим внаслідок чого у вересні 2017 року вони розлучились, згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області. Відповідно до довідки Колоднянської сільської ради № 148 від 05 березня 2020 ро у будинку [ADDRESS] ) разом з позивачем зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] відразу після розірвання шлюбу забрала всі свої речі, та разом з дітьми переїхала проживати у [ADDRESS] . З того часу [PERSON] не проживає в даному будинку з 2017 року, тобто понад три роки без поважних причин, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатами Колодненської сільської ради. На даний час реєстрація місця проживання відповідачки у належному позивачу будинку перешкоджає йому вільно володіти, розпоряджатися та користуватися ним в повному обсязі та отримувати субсидії. Просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, позаяк подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві, проти задоволення заочного рішення не заперечує та просить позов задовольнити. Третя особа на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, позаяк подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти задоволення заочного рішення не заперечує . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причину своєї неявки суду не повідомила, хоч належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подала, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] , який на підставі свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно № 122 від 13 грудня 2002 року, виданого виконавчим комітетом Колодненської сільської ради на підставі рішення виконкому № 37 від 12 листопада 2002 року Колодненської сільської ради на праві приватної власності 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] , належить позивачу (а.с.4) . Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від [INFO] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] позивачу також належить 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.8). На підставі свідоцтва про право на спадщину 1/4 частина житлового будинку належить третій особі на стороні позивача [PERSON] (а.с.9). Відповідач [PERSON] також зареєстрована у вказаному будинку, проте фактично не проживає там понад три роки починаючи з 2017 року, що також підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов та довідкою Колодненської сільської ради Закарпатської області від 25 лютого 2020 року за № 127 (а.с. 13, 14, 15). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖКУ, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. овленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , починаючи з 2017 року не проживає у належному позивачу на праві власності будинку [ADDRESS] . За таких обставин, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України відповідач [PERSON] є такою, що втратила право користування вказаним житловим будинком. Враховуючи викладене та той факт, що відповідач не проживає у спірному будинку понад три роки, починаючи з 2017 року, без поважних причин і втратила право на користування житловим будинком, то суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати у сумі 840, 80 гривень.

Outcome: approved