Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2015 року звернувся до суду із позовом до до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», відділення № 123 м.Харкова ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання протиправними дій та про зобовязання відповідача здійснити повернення вкладу та нарахованих відсотків за договором банківського вкладу. На обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 21.11.2014 року уклав Договір банківського вкладу № 300131/135789/3-14, за умовами якого ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» прийняв від нього гроші в іноземній валюті на Вкладний рахунок в розмірі 10 000 доларів США на строк з 21.11.2014 р. по 21.02.2015 р. зі сплатою 12,50% річних. 20.02.2015 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу 23.02.2015 р., проте банк не виконав своїх зобовязань за договором та продовжує користуватись належними йому коштами. Позивач просить стягнути 10\~000 доларів США вклад та 312,50 доларів США-нараховані відсотки. В судове засідання позивач надав копії заяви від 31.03.2015 р., 15.04.2015 р. про видачу нарахованих відсотків в загальній сумі 200 доларів США. Представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача- ПАТ «Банк «Фінанси та кредит » направили суду письмові заперечення проти позову з посиланням на те, що [PERSON] виконуються зобовязання та жодних порушень положення чинного цивільного законодавства не вчинено.Відповідно до Постанови Правління Національного банку України було обмежено видачу готівкових коштів в іноземній валюті через каси та банкомати в межах 15 тис. грн. на добу, тому відповідач не міг повернути кошти позивачеві [PERSON] умовами договору , кошти повертаються шляхом видачі готівкою або перерахуванням на власний поточний або вкладний рахунок, а дія договору припиняється. Як стверджує відповідач, позивачем не було вказано жодного способу, яким Банк мав би повернути вклад, що унеможливлювало виконання зобовязань і з вини позивача [PERSON] немав достатніх умов для повернення вкладу. По закінченню строку депозиту [PERSON] нібито перерахована сума вкладу на процентів на рахунок ( без зазначення цього рахунку). Щодо виплати процентів, то [PERSON], як податковим агентом здійснюється утримання податку та військового збору, тому, з урахуванням отриманих коштів-200 доларів, сума відсотків складає 57 доларів 06 центів. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. 21.11.2014 р. між [PERSON] і ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі начальника відділення № 123 Слобожанського регіонального департаменту ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір № 300131/135789/3-14 про банківський строковий вклад ( депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в іноземній [PERSON] умовами договору Банк прийняв від [PERSON] на вкладний рахунок 10 тисяч доларів США строком по 21.02.2015 р. за сплатою процентів за ставкою 12,50% річних. П.3 Договору передбачено, що виплата процентів, нарахованих на вклад, здійснюється [PERSON] у день закінчення строку, визначеного п. 1 договору-заяви, одночасно з поверненням суми вкладу .Строк розміщення вкладу за п. 7 договору, не може бути продовжений сторонами. Згідно виписки по особовому рахунку, станом на 23.02.2015 р. залишилися кошти у розмірі 271 ,99 долар США після перерахування суми відсотків на рахунок «на вимогу [PERSON]», у звязку із закінченням строку дії депозиту. Після виплати через готівкову касу відділення № 123- 31.03.2015 р. 100 доларів США, 15.04.2015 р.-100 доларів США, залишок складає 10057,06 доларів США. 20 лютого 2015 р. позивач звернувся з заявою щодо виплати йому суми 23.02.2015 р., зазначивши свій контактний телефон, однак відповідач не виконав своїх зобов'язань та після закінчення строку вклад не повернув. 03.03.2015 р. позивач направив скаргу голові Правління ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», однак відповіді не отримав. [PERSON] статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У (з наступними змінами) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючи повернути кошти, які належать [PERSON] на праві власності, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Першого Протоколу). Цей же принцип закріплено в ст. 41 Конституції України. Оскільки, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії), яким тільки надані відповідні повноваження (згідно з положенням , статутом, довіреністю) щодо права укладати договори від імені банку, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). [PERSON] виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України). У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України № 6-140цс13 від 25.12.2013 року, зазначено, що відповідно до змісту ст.ст.526 та 1050 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу власнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку може застосовуватися відповідальність за порушення грошового зобов'язання., передбаченого ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження проведення з позивачем розрахунку . Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. [PERSON] вказаних норм, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК). Посилання [PERSON], що вклад не був повернуто через незазначення позивачем способу повернення вкладу є хибними, тому як відповідач зобовязаний був виплатити суму готівкою або знайти іншу реальну можливисть повернути вклад за домовленістю з позивачем. Доводи відповідача , що постановою Правління Національного банку України від 01.12.2014 оку №758 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України",банки були зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, не можуть бути аргументом дляі ухилення від обовязків. Постанова Правління Національного банку України не встановлює нових прав або обов'язків для громадян та не може зачіпати їх права, свободи та інтереси. Стаття 1074 ЦК України передбачає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. З огляду на викладене суд вважає, що відмова банку у поверненні грошових коштів з банківського вкладу суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, ст.41 Конституції України, ст.ст.1058, 1060 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, недооплачені позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved