Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини усіх видів заробітку з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що сторони перебували у шлюб з 17 травня 2003 року, від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], до 2009 року сторони проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], а з 2009 року відповідач працює та проживає у м. Київі, проте систематично відвідував сім'ю, цікавився долею дитини. З 2011 року відповідач припинив приїжджати до Харкова, не цікавиться долею сина, не надає йому матеріальної допомоги, моральної підтримки. В 2001 році шлюб між сторонами розірваний, з цього часу позивачу не відоме місцезнаходження відповідача, він не виходить на зв'язок, не контактує з сином. На теперішній час відповідач більш ніж три роки не бачив дитину, не розмовляв з нею, не намагався відвідати. Позивач вважає, що відповідач самоусунувся від участі у житті дитини, виконання своїх батьківських обов'язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав стосовно сина. Дитина також не цікавиться батьком та не згадує про нього. Позивач у судове засідання не з'явилася, представник позивача [PERSON], що діє згідно довіреності, надала суду заяву, якою просить розглянути справу у відсутність позивача та її представників, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у спосіб, передбачений ч. 10 ст. 74 ЦПК України, про що в матеріалах справи містяться відповідні дані. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання Ананченко Л.Б., яка діє згідно довіреності, не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник третьої особи - Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2003 року, який було розірвано відповідно рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15 червня 2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини (актовий запис № 3036 від 09 вересня 2003 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Міським відділом РАГС Харківського обласного управління юстиції). Як вбачається з договору оренди житлового приміщення, позивач з 03 вересня 2014 року разом з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження, складеного 10.02.2015 року комісією відділу по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, за вищевказаною адресою проживає позивач з неповнолітнім сином, квартира чиста та охайна, санітарно-гігієнічні норми дотримані, дитина має окрему кімнату з необхідними меблями, створені всі умови для повноцінного розвитку та навчання дитини. У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач з 2011 року з сином не спілкується, не підтримує з ним жодного зв'язку, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не цікавиться станом здоров'я, розвитком, успіхами у навчанні. Зазначені обставини підтверджуються наступними дослідженими судом письмовими доказами. Як вбачається з довідки Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 160 від 06.02.2015 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] навчався у цьому навчальному закладі з 2009 по 2013 рік, закінчив початкову школу. Щодня вранці дитину до школи приводила мати, після занять забирали зі школи бабуся чи дідусь (батьки матері). Батько дитини - [PERSON] до школи не приходив, успіхами сина у навчанні не цікавився, батьківські збори не відвідував. Як вбачається з повідомлення КУОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 10.02.2015 року № 36/1, [PERSON], [INFO], перебував на обліку в закладі охорони здоров'я за адресою: [ADDRESS] з народження до 06.06.2014 року, зі слів матері вибув до м. Запоріжжя. До поліклініки дитину приводила мати [PERSON], яка здійснювала догляд за сином під час хвороби та виконувала рекомендації лікаря-педіатра, які надавалися щодо стану здоров'я дитини. Згідно довідки Запорізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступеню від 08.12.2014 року № 394, [PERSON] є учнем 6-го класу, мати хлопчика - [PERSON] виховує сина одна, батько у вихованні дитини участі не бере, жодного разу на батьківські збори не з'являвся, життям дитини не цікавився. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки, передбачені ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надало висновок № 123 від 26.02.2015 року, яким вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки батько систематично протягом тривалого часу без поважних причин не виконує батьківські обов'язки, позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідно до ст.166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан відповідача, стан здоров'я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину. При таких обставинах, враховуючи вимоги позивача, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини доходу відповідача, але не менше мінімального розміру, встановленого ч. 2 ст.182 Сімейного Кодексу України - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дати подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved