Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Комунальне підприємство "Славутське житлово-комунальне об'єднання" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати послуг теплопостачання посилаючись на те, що відповідачка є власником квартири [ADDRESS] опалювальна площа якої складає 35,6 кв.м. і споживачем послуг з теплопостачання. Однак з 01 жовтня 2013 року послуги з теплопостачання не сплачує у зв'язку з чим станом на 01.03.2016 року допустила заборгованість в сумі 6926 грн.04 коп., яку просить стягнути з відповідачки в користь позивача та понесені позивачем судові витрати по справі у виді сплати судового збору в сумі 1378 грн. 00 коп. Представник позивача письмовою заявою до суду позовні вимоги підтримує повністю. Просить справу слухати у відсутності представника позивача і не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка [PERSON]М про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що стверджується її розписками, однак повторно в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила і заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надійшло. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача проти такого порядку вирішення справи не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] як власник квартири [ADDRESS], опалювальна площа якої складає 35,6 кв.м. є споживачем послуг з теплопостачання. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. В силу п. 1 ч. 1\~ст.13 Закону України від 24.06.2004 року № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі-Закон №1875-ІV) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) є різновидом житлово-комунальних послуг. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ч.ч. 1, 2\~ст.19 Закону № 1875-ІУ). Пунктами 1 і 5 ч.3 ст.20, п.1 ч.2 ст.\~21 Закону № 1875-ІУ\~визначено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону № 1875-ІУ \~плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У відповідності до ч. 6\~ст.19 Закону України від 2.06.2005 року № 2633-ІУ «Про теплопостачання» (далі - Закон № 2633-ІV) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Частиною 1\~ст.14 Закону № 1875-ІУ\~передбачено, що залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом , - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Із п.п.2 п.а) ч.1 ст.28 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції на час виникнення спірних відносин) убачається, що до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст.31 Закону № 1875-ІУ виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. При встановленні цін/тарифів на послуги, які виробляються суб'єктами природних монополій, діяльність яких регулюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до законодавства, повноваження органів місцевого самоврядування поширюються виключно на тариф (складову тарифу), який (яка) не підлягає встановленню цими національними комісіями. Відповідно до\~ ст. 17 Закону № 2633-ІУ\~до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, у сфері теплопостачання належить регулювання тарифів на теплову енергію, що виробляється на теплоцентралях, ТЕС, АЕС та когенераційних установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії. ЖКО є підприємством комунальної власності, балансоутримувачем житлового будинку, в якому проживає відповідачка та виконавцем послуг з теплопостачання. Договір на надання послуг між сторонами не укладався. Однак відсутність договору не може бути підставою для відмови в позові про стягнення з відповідачів заборгованості за фактично спожиті послуги. Рішенням виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від 17 лютого 2011 року № 38 (а.с.7-8) встановлені тарифи на послуги централізованого теплопостачання для населення: при відсутності лічильника тепла (за 1 кв.м. опалювальної площі) - 7 грн. 58 коп. (з ПДВ), при наявності лічильників тепла - 279 грн. 66 коп. за 1 Гкал. (з ПДВ). Виконавчий комітет Славутської міської ради Хмельницької області своїми рішеннями правомірно встановив тарифи на послуги централізованого теплопостачання для населення, які застосовуються ЖКО. Нарахування за послуги з централізованого теплопостачання здійснюється також відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сферах енергетики та комунальних послуг від 17.10.2014 року №146 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг. Комунальне підприємство Славутське житлово-комунальне об'єднання Хмельницької області надає жителям даного будинку послуги з централізованого теплопостачання. Оплата послуг з теплопостачання нараховується згідно встановлених тарифів. \~ З\~наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4) вбачається, що відповідачка [PERSON] з 01 жовтня 2013 року послуги з теплопостачання не сплачує у зв'язку з чим станом на 01.03.2016 року виникла заборгованість в сумі 6926 грн. 04 коп., що підлягає стягненню з відповідачки в користь позивача. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтведжені судові витрати. Судом встановлено, що позивач сплатив по справі судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп., що стверджується платіжними дорученнями (а.с.1). За таких обставин суд вважає, що понесені позивачем судові витрати у виді сплати судового збору відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки в користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст.67,68 ЖК України, ст. 526 ЦК України та

Outcome: approved