Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 18 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося. Позивач періодично йде з дому, вживає алкогольні напої та не відповідає на телефонні дзвінки. У вихованні їх спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] участі не приймає. Малолітнім сином [PERSON] опікується позивач. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишиться проживати з батьком, позивачем [PERSON] . Зазначає, що між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального забезпечення сина. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти заочного рішення не заперечує. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду (а.с. 28-29) було постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.09.1988, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 17). В період сумісного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). З витягу з протоколу №10 засідання комісії із захисту прав дитини від 16.05.2018 вбачається, що малолітнім сином опікується позивач, батько дитини (а.с.18). З довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Ладижинської міської ради №2.1-05-1204 від 28.05.2020 вбачається, що Ладижинське ВП ГУНП у Вінницькій області матеріалами компрометуючого характеру у відношенні громадянина [PERSON] не розраховує (а.с. 19). З копії повідомлення відділу освіти Ладижинського навчально-виховного комплексу №1 до МВСД Таран В.В. №113 від 10.05.2018 вбачається, що адміністрація НВК зазначає, що малолітнім [PERSON] опікується батько [PERSON] , який ходить на роботу та веде домашнє господарство. Батько дитини просить допомогти у вирішенні проблеми маминої відсутності та невиконання мамою дитини, відповідача [PERSON] виконання батьківських обов`язків. Адміністрація НВК просила взяти під супровід дану сім`ю. (а.с. 20). Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. V. Оцінка суду Щодо розірвання шлюбу Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст. 110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, з підстав, що наведені в позові, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Згідно з положеннями ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Позивач [PERSON] , як батько несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дитини, але при цьому доглядає сина на відміну від відповідача [PERSON] , що впливає на його можливість покращити заробіток, тому розмір аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно забезпечить надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання з боку матері. Таким чином, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved