Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.10.2012 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини -доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2011 року. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з нею. З січня 2012 року відповідач проживає окремо та з цього часу матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Враховуючи, що усі обов`язки щодо утримання дитини позивач несе самостійно, відповідач матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, тому позивач звернулась до суду з даним позовом. Заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 19.11.2012 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від доходів щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи стягнення з 08.10.2012 р. на користь [PERSON] . Відповідач [PERSON] 13.05.2020 р. звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд заочного рішення Київського районного суду м.Донецька від 19.11.2012 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою суду від 16.06.2020 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 р., заочне рішення Київського районного суду м.Донецька від 19.11.2012 року скасовано, цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 18.08.2020 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 19.08.2020 р., прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 18.01.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого представник зазначає наступне. Так, відповідач [PERSON] згоден сплачувати аліменти на дитину, крім того, він добровільно вчиняє дані дії, але вимоги, яким позивач обгрунтовує позовну заяву є неправдивими. З розміром і періодом сплати аліментів відповідач не згодний. Відповідач завжди дбав і дбає про дитину, матеріально забезпечує всі її потреби та розвиток. З червня 2020 року добровільно сплачує аліменти, що підтверджується відповідними квитанціями. Станом на сьогоднішній день, незважаючи на заборону позивача, відповідач спілкується зі своєю дитиною, присвячує їй весь свій вільний час та приймає фінансову учать у її вихованні та розвитку. Щодо розміру аліментів та періоду їх стягнення, представник зазначає, що оскільки 13.05.2020 судом було ухвалено рішення про розірвання шлюбу, до цього часу сторони проживали разом біля 8 років, тому саме з цієї дати відповідач має сплачувати аліменти, крім того він їх добровільно сплачував, не порушуючи вимог встановлених законом, а тому підстав для стягнення даних виплат в судовому порядку не має, і вимога щодо сплати аліментів за період 2012-2020 є безпідставною. 01.03.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно якої позивач зазначає, що відповідач з січня 2012 року фактично не виконує свого батьківського обов`язку, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 19.11.2012 позов було задоволено, стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач знав про заочне рішення та про наявність виконавчого листа, однак постійно просив не пред`являти його до виконання, з посиланням на те, що він почне здійснювати утримання дитини, оплачувати її навчання, купувати одяг, харчі, ліки тощо. Однак це все виявилось пустими обіцянками. Додатковим підтвердженням того, що відповідач знав про заочне рішення, є зворотнє повідомлення про вручення [PERSON] поштового відправлення. Позивачем було пред`явлено виконавчий лист до виконання, та державним виконавцем Солом`янського РВДВС в м. Києві було відкрито виконавче провадження. 17.12.2019 року у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду, Солом`янським РВДВС в м. Києві визначено, що станом на 02.12.2019 заборгованість відповідача становить 197012,97 грн. Тобто, навіть після пред`явлення виконавчого документа до виконання, як вбачається з довідки від 10.09.2019 та розрахунку від 17.12.2019, відповідач взагалі не здійснював виплати аліментів на дитину, як в добровільному так і в примусовому порядку, а навпаки здійснював дії, щодо ухилення від виконання рішення суду та свого прямого обов`язку. В подальшому, відповідач у травні 2020 року, звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про скасування заочного рішення. Ухвалою суду від 24.06.2020 заочне рішення скасовано, а справу передано до Солом`янського районного суду м. Києва, для подальшого розгляду. В подальшому, відповідач на підставі ухвали суду від 24.06.2020 року, якою скасовано заочне рішення, звернувся до Солом`янського РВ ДВС в м. Києві із заявою про закриття виконавчого провадження та скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. 11.09.2020 державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС в м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, відповідач, не сплачуючи жодних коштів на дитину протягом багатьох років, здійснив ряд дій, щодо скасування рішення, з метою уникнення необхідності здійснювати виплати на утримання дитини. Крім того, відповідач стверджує, що він мав сплачувати аліменти починаючи виключно з травня 2020 року, оскільки саме з цього періоду між ними розірвано шлюб, а оскільки у період з 2012 по 2019 рік сторони формально перебували у зареєстрованому шлюбі, тому він не має зобов`язань по сплаті аліментів на утримання дитини, що суперечить чинному законодавству України, так як батьківські обов`язки по утриманню дитини зберігаються за відповідачем як в період перебування у шлюбі так і після розірвання шлюбу, з чого випливає, що заява про виплату аліментів може подаватись як після розлучення так і в період шлюбу. 26.03.2021 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник вказує на те, що позивачем у відповіді на відзиві не спростовано жодного доводу, викладеного у відзиві на позовну заяву, а наведені доводи або не мають взагалі відношення до предмета доказування та предмета спору або ґрунтуються виключно на припущеннях позивача, без жодних доказів. Відповідач починаючи з 2012 року, аліменти на утримання дитини не сплачує, усіляко ухиляється від свого батьківського обов`язку, та не виконує рішення суду. Усі доводи відповідача є хибними, та такими що не відповідають дійсності. Позивач та представник позивача в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, вважали, що позов безпідставний необгрунтований та такий, що не підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, врахувавши доводи сторін, та покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони 16 вересня 2011 року зареєстрували шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №683. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку 01.03.2012. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2020 шлюб розірвано. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач кошти на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто, в зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем знайома з 2010 року. Відповідача бачить рідко, а з позивачем спілкується дуже часто, оскільки вона є хрещеною матір`ю дитини. У позивача з відповідачем були складні відносини, тому позивач пішла згодом від відповідача. Дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомі з відповідачем з 2012 року, познайомились у м. Донецьк. На момент знайомства у 2012 році у відповідача з позивачем були складні відносини, відповідач працював в Києві, позивач мешкала в Донецьку. Між ними сталося примирення і сторони жили звичайною сім`єю. Стали мешкати окремо у 2019 році. За всі роки спілкування з відповідачем, він завжди забезпечував сім`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що сторони жили в м.Києві. В 2012 році раптово позивач з донькою повернулась у Донецьк. В цей час відповідач має роботу у Києві, і їздить на вихідні у м. Донецьк. Матеріально забезпечує родину. У 2014 році відповідач забирає сім`ю і всі разом повертаються у Київ. У 2019 році позивач та відповідач стали мешкати окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. Суд зважає, що обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки, у спростування зазначеного позивачем, відповідачем суду не надано. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання неповнолітньої дитини сторін, враховуючи, що позивач несе витрати по утриманню дитини і не має достатніх коштів для забезпечення потреб дитини з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину стягуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а у разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. [PERSON] подала до суду позовну заяву про стягнення аліментів 08.10.2012. Заочним рішенням Київського районного суду м. Донецька від 19.11.2012 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.06.2020 р., заочне рішення Київського районного суду м.Донецька від 19.11.2012 року скасовано. Разом з тим, скасування заочного рішення не відміняє правила щодо строку, з якого присуджуються аліменти, встановленего ст. 191 СК України. Ні Сімейний кодекс України, ні Цивільний процесуальний Кодекс України не містять норм, які б вказували на те, що у разі скасування заочного рішення аліменти стягуються з дня скасування заочного рішення. Та обставина, що за заочним рішенням суду було відкрито виконавче провадження також не змінює строк, з якого присуджуються аліменти, оскільки у разі виконання боржником рішення, яке надалі було скасоване судом, розмір платежів, здійснених боржником, враховується при виконанні даного рішення.. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до повноліття дитини. При цьому, суд вважає на необхідне зазначити наступне. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судовий збір в сумі 214,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved