Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом до відповідача Слобода-Банилівської сільської ради, де третьою особою без самостійних вимог є відділ Держземагенства у Вижницькому районі. Посилається на те, що [INFO] помер - [PERSON]. Після його смерті в с.Слобода-Банилів на території Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,25 га і земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,3119 га, які належали йому на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ЧВ №002589 від 27.11.2001 року. За життя [PERSON] склав заповіт, який не був змінений чи скасований на момент його смерті, посвідчений секретарем виконавчого комітету Слобода-Банилівської ради 11.06.1997 року та зареєстрований у реєстрі за №23, де все що йому буде належати на час смерті - заповів йому. Крім нього, спадкоємців за законом чи за заповітом після смерті [PERSON] та інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку немає. Він, як спадкоємець за заповітом, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки вчасно звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, крім того він прописаний та проживав по місцю проживання спадкодавця в с.Слобода-Банилів по вул.Черемошська, 63, Вижницького району Чернівецької області. Звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, державним нотаріусом Вижницької державної нотаріальної контори, йому було відмовлено в зв'язку з тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно, ( в тому числі витяги з Державного земельного кадастру). Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], на земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, та на земельну ділянку площею 0,3119 га, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані на території Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, що належали померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І ІІІ-ЧВ №002589 від 27.11.2001 року на підставі рішення виконкому Слобода-Банилівської сільської ради народних депутатів №63 від 03.10.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9. До початку розгляду справи від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. До початку розгляду справи від представника відповідача Слобода-Банилівської сільської ради, Вижницького району Чернівецької області надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному об'ємі, заперечень проти задоволення позову не мають та просять справу розглядати без їх участі. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Вижницькому районі в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному об'ємі. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданим Слобода-Банилівською сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, 9.07.2002 року, актовий запис №10. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, а саме на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,25 га і земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,3119 га, які належали померлому на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ЧВ №002589 від 27.11.2001 року, на підставі рішення виконкому Слобода-Банилівської сільської ради народних депутатів №63 від 03.10.2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧВ №002589 від 27.11.2001 року. З Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №02/788 від 08.08.2014 року вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 2500, яка розташована в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що належала померлому [PERSON] становить 13954,77 грн. З Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №02/789 від 08.08.2014 року вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 3119, яка розташована в с.Слобода-Банилів, Вижницького району Чернівецької області, цільове призначення - для ведення особистого підсобного господарства, що належала померлому [PERSON] становить 4169,19 грн. 11.06.1997 року, [PERSON] склав заповіт, який не був змінений чи скасований на момент його смерті, посвідчений секретарем Слобода-Банилівської сільської ради [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №23, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповів позивачу [PERSON] Крім позивача [PERSON], спадкоємців за законом чи за заповітом, та інших осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] №347/2002 року. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але в зв'язку з відсутністю належним чином оформлених документів (в тому числі витяг з Державного земельного кадастру), що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №718/02-31 від 06.08.2014 року. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на [PERSON] було видано державний акт на його ім'я без зазначення кадастрового номера земельної ділянки, право на земельну ділянку в порядку спадкування переходить до спадкоємця за заповітом, тобто [PERSON], який прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем та вчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається з державного акту серія ІІІ-ЧВ №002589 від 27.11.2001 року, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений. Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.01.2013 року) права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст.16 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Згідно вимог ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до вимог Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею у тому числі на умовах оренди», яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам 04.05.99 №43, присвоєння кадастрового номера земельній ділянці при видачі Державного акта про право приватної власності на землю, на той час нічим не було передбачено. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що державний акт про право приватної власності на землю, який був виданий 27.11.2001 року є дійсним на сьогоднішній день, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved