Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

І. Короткий виклад позовних вимог: Акціонерне товариство\~«Таскомбанк» (далі\~позивач),\~з урахуванням\~заяви про\~зменшення позовних\~вимог,\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~(далі\~відповідачів)\~з вимогою\~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~№KF37706\~від 16.01.2006\~року в\~розмірі 81\~025,02\~доларів США,\~що складається\~з:\~7997,57\~доларів США\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~48394,42\~доларів США\~ заборгованість\~по відсотках\~(в\~тому числі\~прострочені),\~24633,03\~доларів США\~ пеня\~на суму\~простроченої заборгованості\~за період\~з 19.11.2018\~року до\~18.11.2019\~року,\~ а\~також 140\~712,97\~грн.\~в повернення\~судового збору. Дану суму позивач просить стягнути у примусовому порядку солідарно з відповідачів. Вказує, що згідно умов зазначеного вище Договору, позичальнику [PERSON] було надано грошові кошти з урахуванням додаткової угоди №10 від 07.03.2018 року у сумі 550\~000,00 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 15.01.2021 року, а Позичальник зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з умовами кредитного договору та відповідно до графіку, що був встановлений додатками до договору. Стверджує, що оскільки умовами кредитного договору в п.12.1.8 передбачено дострокове розірвання кредитного договору після закінчення строку встановленого у вимозі банку, 17.09.2019 року, АТ «Таскомбанк» було надіслано відповідачам вимогу щодо повернення кредитної заборгованості, яка отримана 20.09.2019 року, однак залишена без виконання, та відтак позичальник зобов`язаний повернути усю заборгованість станом на 19.11.2019 року. Наголошує, що у забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № РО 85358 від 16.01.2006 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує невиконанням відповідачами належним чином взятих на себе зобов`язань, визначених вищевказаним кредитним договором. ІІ. Позиція учасників справи: Представник позивача АТ «Таскомбанк» - Подановський Т.Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити та не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Тому на підставі статей 128, 131 ЦПК України суд вважає, що судова повістка відповідачам доставлена і вони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання. Відзив від відповідачів [PERSON] та [PERSON] , на адресу суду не надходив. ІІІ. Процесуальні дії у справі: Ухвалою суду від 13.03.2020 року постановлено ухвалу про прийняття цивільної справи до провадження судді та проведення розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 09.06.2020 року, 21.07.2020 року, 27.08.2020 року, 09.11.2020 року та 02.12.2020 року постановлено розгляд справи проводити в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 16.09.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК)), в судове засідання не з`явилися, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. ІV. Обставини справи, встановлені судом: Судом встановлено, що 16.01.2006 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № KF37706 з додатками, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти з урахуванням додаткової угоди №10 від 07.03.2018 року в сумі 550 000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 15.01.2021 року (а.с. 13-15, 36-44). Відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту та відсотків, відповідно до умов кредитного договору. У якості забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № KF37706 від 16.01.2006 року з [PERSON] було укладено Договір Поруки № PO85358 від 16.01.2006 року, згідно якого у випадку порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором за кредитним договором боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 47). 07.03.2018 року між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] укладено додаткову угоду №3 до Договору поруки № PO85358 від 16.01.2006 року. Суд зазначає, що у відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що позивачем належно виконано умови кредитного договору та видано відповідачу [PERSON] грошові кошти обумовлені договором, що стверджується копіями заяв на видачу готівки: № 1291-45 від 17.01.2006 року, № 1411-36 від 21.09.2007 року, № 1411-58 від 25.09.2007 року, № 1411-13 від 01.10.2007 року (а.с. 238- 241). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] неналежним чином виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим на адресу останнього (а.с. 55), а також на адресу поручителя [PERSON] (а.с. 54) скеровувались відповідні вимоги від 17.09.2019 року (№18546/70, № 18544/70) про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором протягом 60 календарних днів з дати одержання цих вимог, але не пізніше 75 календарних днів з дня направлення банком такої вимоги. Доказів про те, що відповідачі задовольнили вимогу банку про дострокове повернення коштів матеріали справи не містять і такі відповідачами не долучались. Згідно розрахунку заборгованості, який перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору та з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 02.11.2020 року (отриману та зареєстровану канцелярією суду 05.11.2020 року за вих. 5142), загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 81 025, 02 дол. США, з яких 7997,57 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 48394,42 доларів США заборгованість по відсотках (в тому числі прострочені), 24633,03 доларів США пеня на суму простроченої заборгованості за період з 19.11.2018 року до 18.11.2019 року. Випискою з ЄДРПОУ та банківською ліцензією підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Свого розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] , а також поручитель [PERSON] суду не надали. V. Застосоване судом національне та міжнародне законодавство: Відповідно до п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частина 1 ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, тобто положення про договір позики. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із п. п. 1.2, 3.2 вказаного договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором. Порука згідно цього договору припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя (а.с. 47). Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15). Верховний Суд під час розгляду цивільної справи № 2-1169/11 (постанова від 22.08.2018р.) сформував правовий висновок, що позов про стягнення заборгованості слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Оскільки у справі яка розглядається банк пред`явив вимогу до відповідачів про дострокове повернення кредитних коштів 17.09.2019 року, а з позовом до суду звернувся 24.12.2020 року, тобто в межах шести місяців після зміни в односторонньому порядку строку виконання грошового зобов`язання, строк для звернення до суду з вимогою до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором не пропущений. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв`язку з невиконанням зобов`язань за договором кредиту та враховуючи умови договору поруки, заяву позивачу про зменшення розміру позовних вимог, заборгованість за кредитним договором у розмірі 81 025, 02 дол. США слід стягнути з відповідачів у солідарному порядку. Окрім цього суд зазначає, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема в частині третій цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 638/1841/14-ц (постанова від 15.03.2018р.) зазначив, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. У цій же постанові Верховний Суд зазначив, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті. Оскільки у справі яка розглядається кредит правомірно надано у іноземній валюті, перешкоди для стягнення заборгованості в іноземній валюті відсутні, а враховуючи згадані вище висновки Верховного Суду, у даному рішенні слід зазначити саме про стягнення заборгованості в іноземній валюті без визначення гривневого еквіваленту згідно офіційного курсу НБУ. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. Висновки суду: Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачами [PERSON] та [PERSON] , суду не представлено. На час розгляду справи в суді відповідачі простроченої кредитної заборгованості не погасили. В свою чергу відповідачами не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували хоча б часткове належне виконання ним зобов`язань взятих перед банківською установою, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Узагальнюючи, зокрема беручи до уваги те, що відповідачі належним чином не виконували умови кредитного договору, у зв`язку з чим вважаються такими, що прострочили виконання зобов`язання, суд приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. З відповідачів [PERSON] та [PERSON] в користь позивача слід стягнути суму боргу за кредитним договором у розмірі 81 025,02 доларів США, тобто в межах заявлених позовних вимог. VII. Судові витрати: За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно меморіального ордеру №574799679 від 12 грудня 2019 року позивачем було сплачено 140 712 грн. 97 коп. судового збору. По справі позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості в розмірі 81 025,02 доларів США, котра була задоволена в повному обсязі, а тому у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів судовий збір у розмірі 140 712 грн. 97 коп.

Outcome: approved