Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач 02.07.2018 року звернулася до суду із позовною заявою, вказуючи, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] В листопаді 2016 року вона зареєструвала в належному їй будинку зятя - [PERSON]. Починаючи з грудня 2016 року, відповідач без будь яких поважних причин у вказаному житловому будинку не проживає, житлом не цікавиться, особистих речей у ньому не зберігає, комунальні послуги не оплачує. Зазначений факт перешкоджає їй належним чином користуватися належним житловим будинком та оформити субсидію. Позивач, посилаючись на ст.ст.15, 16, 29, 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, просить суд визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням , що розташований за адресою: [ADDRESS] 02.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26.07.2018 року на 11 годину. 26.07.2018 року позивач до суду не з'явилася, своїм письмовим клопотанням просила перенести підготовче судове засідання. Підготовче судове засідання відкладено на 11.09.2018 року. У підготовчому судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, докази належного повідомлення [PERSON] у матеріалах справи відсутні, оскільки за вказаною позивачем адресою відповідач не проживає. Ознайомившись з матеріалами позову, суд 11.09.2018 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 12.10.2018 року на 10 год. 12.10.2018 року, в судовому засіданні позивач зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить суд позов задовольнити . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце та час його проведення повідомлений належним чином (а.с.33 ). Оскільки належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судові засідання не з'явився жодного разу, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, а позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення у порядку загального позовного провадження, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, заслухавши пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу згідно витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.6-8). Із довідки виданої виконкомом Рудосільської сільської ради Володарського району Київської області від 25.05.2017 року та з довідки від 14.06.2018 року вбачається, що в будинку за адресою : [ADDRESS] 30.11.2016 року зареєстрований [PERSON], [INFO], але він фактично в будинку не проживає та місце його перебування не відомо ( а.с.13-15). Ст. 316 Цивільного Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння , користування та розпорядження своїм майном , що визначає ст.317 ЦК України . Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним ( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати , дарувати, заповідати, здавати в оренду , обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно пояснень позивача та свідків [PERSON] та [PERSON], які ствердили , що відповідач не проживає у вказаному будинку починаючи з 2016 року, участі в утриманні вказаного будинку також не бере. Наявність зареєстрованого відповідача перешкоджає власнику користуватись і розпоряджатись належним йому майном. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. Як встановлено судом, за згодою позивача, як власника житла, відповідач був зареєстрований у названому житловому будинку, але з дня реєстрації відповідач, не проживає за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованим по даний час, добровільно з реєстрації не знявся, його реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає можливим усунути позивачеві перешкоди шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та громадському житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Враховуючи пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач відсутній в житловому будинку, що належить позивачу без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому він втратив право на користування житловим будинком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 704, 80 грн.

Outcome: approved