Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивач є спадкоємцем за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Плаксіною П.Б. 03.04.2009 року за реєстровим №544, на спадкове майно померлої [INFO] баби - [PERSON], яка до смерті проживала в [ADDRESS]. Позивач у встановлений законом строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, оскільки не знав про наявність заповіту. Лише у серпні 2016 року під час прибирання домоволодіння спадкодавця ним серед речей було знайдено заповіт на своє ім'я. Позивач звернувся до нотаріуса по питанню прийняття спадщини та заведення спадкової справи, але йому було відмовлено з тих підстав, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Позивач позов підтримав. Представник відповідача позов визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази суд дійшов наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Підставою виникнення права приватної власності є також успадкування майна. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Плаксіною П.Б. 03.04.2009 року за реєстровим №544, спадкоємцем майна померлої [PERSON] є позивач [PERSON] Представник відповідача, визнав позов повністю, що є реалізацією принципу диспозитивності, не суперечить закону і не порушує прав та інтересів інших осіб. Матеріали справи не містять даних щодо наявності заперечень будь-яких осіб щодо переходу до позивача права власності на спадкове майно спадкодавця [PERSON], щодо наявності спору з приводу спадкового майна та щодо звернення органу самоврядування до суду з заявою при визнання спадщини [PERSON] відумерлою. Ст.1 ЦПК України основним завданням цивільного судочинства визначає справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Враховуючи наведені позивачем обставини щодо недотримання ним шестимісячного строку встановленого ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, із врахуванням положень ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року), суд вважає поважною причиною пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] та вважає необхідним з метою захисту прав позивача визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, підстав для неприйняття визнання позову відповідачем немає. На підставі ст.1272 ЦК України,

Outcome: approved