Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

ПАТ «КредоБанк» 14.05.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 12995,20 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 302 849,25 грн. заборгованості за кредитом, 469,46 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 10 940,62 грн. заборгованості по відсоткам, 298,72 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 6961,57 грн. пені за прострочення сплати кредиту, а всього 13763,38 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 320 751,44 грн. по умовам кредитного договору №А/11/176/591/08/Ф від 05.09.2008 року укладеного з ВАТ «КредоБанк» (правонаступником якого є ПАТ «КредоБанк») і [PERSON], оскільки остання не виконує свої зобов'язання перед банком по вказаному кредитному договору. В судовому засіданні 04.10.2015 року [PERSON] предявила зустрічний позов до ПАТ «КредоБанк» про визнання кредитного договору №А/11/176/591/08/Ф від 05.09.2008 року та договору іпотеки від 05.09.2008 року недійсними обґрунтовують тим, що згідно кредитного договору банк надав їй кредит в іноземній валюті. Тоді як грошовою одиницею України є гривня. У іноземній валюті допускається лише визначення еквіваленту зобов'язання, а не визначення самого зобов'язання. Вираження в кредитному договорі валюти зобов'язання в іноземній валюті - доларах США суперечить вимогам діючого законодавства України. Представник ПАТ «КредоБанк» подав до суду заяву в якій позов свого товариства підтримав повністю із викладених у ньому підстав, а зустрічний не визнав повністю за безпідставністю. Відповідач [PERSON] по первісному позову та позивач по зустрічному позову в судовому засіданні позов ПАТ «КредоБанк» не визнала повністю за його безпідставністю, а свій зустрічний позов підтримала повністю із викладених у ньому підстав. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, суд приймає рішення у відсутності представника ПАТ «КредоБанк». Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов ПАТ «КредоБанк» таким що підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.09.2008 року між ВАТ «КредоБанк» (правонаступником якого є ПАТ «КредоБанк») і [PERSON] був укладений кредитний договір №А/11/176/591/08/Ф, по умовах якого [PERSON] отримала кредит в сумі 32000 доларів США строком до 04.09.2018 року, з умовою сплати 16 відсотків річних. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору ВАТ «КредоБанк» (правонаступником якого є ПАТ «КредоБанк») і [PERSON] був також укладений договір іпотеки, згідно якого [PERSON] зобов'язана відповідати перед банком за виконання кредитних зобов'язань майном - будинком №23-«в» по Київському шосе, м. Житомира. За приписом ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч.1 ст.203 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі укладаючи правочин мали намір та укладали саме кредитний договір та договір іпотеки відповідно до вимог діючого законодавства, а не інші правочини. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. При укладанні кредитного договору та договору іпотеки сторони досягли всіх істотних умов при їх укладанні, в тому числі і щодо валюти кредитування, що вбачається із текстів вказаних договорів. Кредитні кошти брались позивачем для придбання житла, що не суперечить моральним засадам суспільства. Також є безпідставними і доводи позивача, щодо порушення діючого законодавства при видачі кредиту за вказаним кредитним договором у іноземній валюті - доларах, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. За змістом ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. При цьому законодавство не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні іноземної валюти. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому згідно із ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21.08.2001 року за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: - неторговельні операції з валютними цінностями; -операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; -ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; - залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; - залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; - інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. ВАТ «КредоБанк» (правонаступником якого є ПАТ «КредоБанк») для надання кредиту мав Банківську ліцензію №43, зареєстровану НБУ 31.03.1992 року за №96, дозвіл №43-2 від 27.01.2006 року та додаток до дозволу № 43-2 від 27.01.2006 року. Вказаними документами Національний банк України дозволив банку проводити операції по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України, тобто видавати кредити в іноземній валюті. Отже вимоги [PERSON] в зустрічному позові є не обгрунтованими і тому не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст.509 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] не виконує свої зобовязання по умовах кредитного договору №А/11/176/591/08/Ф від 05.09.2008 року між ВАТ «КредоБанк» (правонаступником якого є ПАТ «КредоБанк») та не повертає отримані кредитні кошти та відсотки. Станом на 14.05.2015 року ( на час предявлення позову) заборгованість [PERSON] по умовах вказаного кредитного договору становить 13763,38 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 320 751,44 грн., з яких 12995,20 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 302 849,25 грн. заборгованості за кредитом, 469,46 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 10 940,62 грн. заборгованості по відсоткам, 298,72 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 6961,57 грн. пені за прострочення сплати кредиту, згідно розрахунку ПАТ «КредоБанк» який судом визнається вірним, яку [PERSON] в добровільному порядку відмовляється сплатити. Враховуючи викладене [PERSON] має сплатити ПАТ «КредоБанк» заборгованість 13763,38 доларів США, що по курсу НБУ на час предявлення позову становило 320 751,44 грн. по вищевказаному кредитному договору. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд також стягує з [PERSON] на користь ПАТ «КредоБанк» 3207,51 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved