Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила надати дозвіл малолітній дитині [PERSON] , [INFO] , на тимчасовий виїзд за межі України у період з 01.11.2019 року по 25.05.2031 року в супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] , а також просила надати їй дозвіл або її представникові без дозволу (згоди) батька [PERSON] , оформлювати документи для вищезазначеного тимчасового виїзду дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який на теперішній час розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів спрямованих на покращення здоров`я дитини, його фізичного , духовного та морального розвитку, а саме відмовляється надавати дозвіл на виїзд малолітньої доньки за кордон, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її фізичному, духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 серпня 2019 року провадження по справі відкрите. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] є позивачка , а батьком [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого 06 червня 2015 року Відділом держаної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Позивачка та відповідач припинили спільне проживання. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивачка, з метою поліпшення фізичного здоров`я дитини , за рекомендацією лікарів, має намір вивозити дитину за кордон а саме для оздоровлення та відпочинку. Згідно характеристики (психолого-педагогічна) виданої 06 вересня 2019 року закладом дошкільної освіти (ясла-садик) комбінованого типу малолітня дитина [PERSON] відвідує ЗДО «Золота рибка» з 2017 року. Розвитком та виховання дівчинки займається мама [PERSON]. Згідно довідки виданої 05 вересня 2019 року лікарем КНП «Броварського міського центру первинної медико-санітарної допомоги» Амбулаторія № 2 Заволока Г.Л. дитина знаходиться на обліку в БМЦПМСД, систематично відвідує лікарню разом із матір`ю. Дитина здорова. За фізичним здоров`ям може виїжджати за кордон на відпочинок. Згідно довідки від 05 вересня 2019 року виданої ФОП [PERSON] дитина відвідує заняття з англійської мови. На заняття дитина приходить разом з матір`ю. Згідно довідки від 04 вересня 2019 року виданої ФОП [PERSON] дитина відвідує заняття з плавання в Фітнес-центрі ТРЦ «Термінал». На заняття постійно приводить матір. Малолітня дитина [PERSON] на даний час є малолітньою , проживає з позивачкою. Добровільно вирішити питання про надання дозволу на виїзд дитини закордон відповідач відмовився. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції держави-учасницi забезпечують право дитини не розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Ч.2 ст. 10 Конвенції визначає, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини i прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою i відповідно до зобов`язання держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 держави-учасницi поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, i повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом i необхiднi для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моралi населення або прав i свобод iнших осiб, i сумiснi з визнаними в цiй Конвенцiї iншими правами. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий лише у випадку: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Вказані у пп.2 п.4 Постанови випадки не можуть бути застосовані стосовно позивачки та її дитини. Тому, за відсутності у позивачки нотаріально посвідченої згоди відповідача, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі виїзд разом з нею дочки на відпочином закордон є неможливим. В силу ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач діями, що спрямовані на відмову добровільно вирішити питання про видачу дозволу на виїзд дитини закордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. На підставі наведеного, враховуючи обставини справи та інтереси малолітньої [PERSON] , зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для відпочинку, оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу її батька, в супроводі матері або осіб, уповноважених нею.

Outcome: approved