Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті-[PERSON], яка померла [INFO], право власності на цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, що в [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в [ADDRESS], на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дочка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онучка), [PERSON] (онучка), [PERSON] (онучка), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/6 житлового будинку. [INFO] померла її баба по лінії матері- [PERSON].. Після її смерті відкрилась спадщина на належну померлій 1/6 частку спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті, померла не розпорядилась вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. Спадкоємець першої черги за законом її мати- [PERSON]. відмовляється від вказаної спадкової частки на її користь. Також вона відмовляється від належної їй частки у майні колгоспного двору, як і відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в її користь. Відтак, вона, як єдиний спадкоємець за законом, що виявила бажання прийняти спадщину, яку фактично прийняла, оскільки вчинила дії, які свідчать про вступ нею у володіння спадковим майном, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті -[PERSON], проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали заяви про розгляд справи в її відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено та підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, яке виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів 19.10.1989 року та долученою довідкою №228 від 20.01.2009 року, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON], а його членами були: [PERSON] (дочка), ), [PERSON] (онук), [PERSON] (онучка), [PERSON] (онучка), [PERSON] (онучка) ( арк. справи 7, 9). Згідно із технічним паспортом від 30 червня 2016 року на житловий будинок [ADDRESS], загальна площа вказаного будинку становить 87,3 кв.м.(житлова 55,6 кв.м.). Рік забудови - 1975. Інвентаризаційна вартість - 396379 грн. (арк. справи 10-13). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: [PERSON]-голова двору, [PERSON] (дочка), ), [PERSON] (онук), [PERSON] (онучка), [PERSON] (онучка), [PERSON] (онучка) -члени двору. Частка кожного члена двору становила 1/6. Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в с. Дуліби Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON]- голова двору, про що 25 травня 1991 року зроблено відповідний актовий запис №18 та відділом реєстрації актів цивільного стану Жидачівського рую Львівської області, 13 грудня 2007 року, повторно видано свідоцтво про смерть [NUMBER] (арк. справи 6). Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO] відповідно до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлої складається із 1/6 житловий будинок в [ADDRESS]. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою виконкомом Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 20 січня 2009 року за вих. №228. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті та на день смерті [PERSON] разом з нею була зареєстрована та проживала дочка [PERSON] ( арк. справи 7). Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження [NUMBER] та свідоцтва про одруження [NUMBER], що відповідач-[PERSON]. є рідною дочкою [PERSON].(спадкодавця) (арк. справи 15). За вказаних обставин, відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є відповідач [PERSON] (дочка), яка відповідно до посвідченої належним чином письмової заяви відмовилась від належної їй частки у спадковому майні та майні колгоспного двору на користь позивача, яка є її дочкою (арк. справи 16). Також, з долучених до матеріалів справи, належним чином завірених та сформованих заяв відповідачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що кожен із них відмовляється від належної кожному із них частки, як члену колгоспного двору, а тому враховуючи визнання ними позовних вимог, суд приходить до висновку, що вказані відмови на користь позивача (арк. справи 18,21,25, 28). За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який внаслідок відмови від прийняття спадщини спадкоємця за законом [PERSON], як така, що виявила бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняла, оскільки прийняла її вступивши у володіння спадковим майном, у законодавчо визначений строк не відмовилася від неї і звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №434\\02-31 від 17 червня 2016 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби на спадкове майно, у зв'язку відсутністю правовстановлюючих документів (арк. справи 30). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; права відповідачів не порушуються; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved