Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. В обґрунтування заяви посилається на те, що [INFO] року у неї в м. Караганда народилася дочка [PERSON] У 1988 році вона разом зі своєю сім'єю переїхала на постійне місце проживання до м. Тернівка Дніпропетровської області, Україна, та 31 березня 1988 року вона, її чоловік, двоє синів та дочка [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. В даній квартирі вона, її чоловік та дочка мешкають і по теперішній час. Дочка [PERSON] є інвалідом з дитинства, опікуном доньки рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради від 12 липня 2000 року № 316 призначено її. У вересні 1995 року вона отримала паспорт громадянина України. Оскільки її дочка була інвалідом з дитинства, не розуміла значення своїх дій, то вона не оформлювала на неї паспорт, у зв'язку з тим, що не знала про необхідність оформлення на неї документів. Під час чергового обстеження дочки на МСЕК її повідомили, що вона має надати паспорт дочки, тому вона звернулася до Тернівського міського сектору Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області, як опікун дочки, із заявою про видачу доньці [PERSON] паспорта громадянина України, та отримала відмову. На момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року її дочка разом з ними проживала у м. Тернівка. У зв'язку з чим просить встановити факт постійного проживання [PERSON], [INFO], яка народилася в м. Караганда, Карагандинської області, Казахстан, на території України станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час. Заявник в судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити з зазначених в ній підстав. Представник заінтересованої особи Тернівського міського сектору Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області в судовому засіданні протии задоволення заяви не заперечувала. Суд, вислухавши заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності приходить до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. В пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, зазначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року в м. Караганда, про що свідчить свідоцтво про народження. Відповідно до Довідки Серії [NUMBER], виданої лікарняно-трудовою експертною комісією м. Караганда 27 листопада 1987 року, [PERSON], [INFO], є інвалідом першої групи з дитинства, безстроково. [PERSON] згідно рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради народних депутатів від 12 липня 2000 року № 316 призначена опікуном над [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво № 166, видане виконавчим комітетом Тернівської міської ради народних депутатів. Згідно поквартирної картки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] прописані з 31 березня 1988 року. Відповідно до акту від 12 травня 2016 року, складеного начальником ЖРЕУ-3 Комунального підприємства «ТЖКП» [PERSON], начальником ЖРЕУ-1 Комунального підприємства «ТЖКП» [PERSON] та сусідами [PERSON], [PERSON], за адресою: [ADDRESS] проживають з 1988 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року вих.№ 679/03/18, [PERSON] перебувала на обліку та отримувала виплати на дитину інваліда з дитинства [PERSON], [INFO], з 04 жовтня 1988 року по 30 квітня 2002 року. Відповідно до довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Тернівка» від 29 липня 2016 року № 82 [PERSON] як інвалід першої групи перебуває на «Д» обліку у лікаря з 1988 року в ТЦМЛ м. Тернівка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою заявника, знає її близько 40 років, від тоді, як заявник з чоловіком та трьома дітьми переїхала з м. Шахтинськ в м. Тернівку. Підтверджує той факт, що донька заявника [PERSON] є інвалідом з дитинства та переїхала разом з батьками та двома братами в м. Тернівку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є сусідкою заявника, знає її родину з кінця 80-х років, від тоді, як заявник з чоловіком, двома синами та дочкою інвалідом переїхала в м. Тернівку. Вона часто залишалася з їхньою донькою, коли заявник з чоловіком та синами їздили у відпустку. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та по теперішній час підтверджений. Оскільки факт, про встановлення якого просить заявник, має для [PERSON], опікуном якої є заявник, юридичне значення, так як надає право [PERSON] на отримання паспорта громадянина України. На підставі викладеного,

Outcome: approved