Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 7 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис №1803. Позовні вимоги мотивує тим, що приблизно з січня 2018 року між нею та позивачем припинені шлюбно-сімейні стосунки, з цього ж періоду не ведетьсчя спільне господарство, а тому подальше збереження шлюбу та примирення неможливе, адже між сторонами повністю втрачено почуття любові та поваги. Ухвалою суду від 04.07.2018 року по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Також, даною ухвалою суду, відповідачу по справі було надано строк для подачі відзиву на дану позовну заяву. Сторони у судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить суд проводити розгляд справи без її участі. [PERSON], в свою чергу, про причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином - судова повістка надсилалися на адресу місця проживання, відповідно до довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с.21), що відповідає вимогам ЦПК України, однак повернулася на адресу суду з відміткою "за закінченням встановленого строку зберігання". Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 7). Від даного шлюбу подружжя спільних дітей не має. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є неприпустимим і порушує права на свободу та особисту недоторканість. Із позовної заяви судом встановлено, що фактичні шлюбно - сімейні стосунки сторін були припинені, позивачка переконана, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу з відповідачем неможливе. Відповідачем до суду не надано доказів, які спростовують доводи позивача, також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У ч. 3 ст. 105 СК України зазначається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оскільки судом встановлено, що дана сім'я розпалася, позивачка наполягає на розлученні, а відповідач не заперечує, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та розірвати шлюб між ними. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити позивачці після розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved