Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Згурівського районного суду Київської області із вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що починаючи з кінця 1996 року по 2005 рік проживав однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Офіційний шлюб вони не укладали. Разом вони проживали у будинку, який розташований по [ADDRESS] та належав [PERSON] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221986401:01:012:0025. Також вони використовували земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, кадастровий номер 3221986401:01:012:0024, яка розташована по [ADDRESS] . Земельні ділянки теж були власністю [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті, тобто з 2005 року і по даний час, позивач продовжує проживати в будинку та користуватись земельними ділянками. Позивач здійснює утримання житлового будинку за рахунок власних коштів, проводить ремонти, оплачує комунальні послуги. Спадкоємцем померлої є її син [PERSON] , який спадщину прийняв. Відповідач на житловий будинок та земельні ділянки не претендує. Отже, позивач більше п`ятнадцяти років відкрито та добросовісно володіє та користується спірними житловим будинком та земельними ділянками. Позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись вказаним майном, оскільки не є його власником. Враховуючи вищевикладене, позивач [PERSON] просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, які розташована по [ADDRESS] , а також не стягувати з відповідача судові витрати. В підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити. Додатково уточнив, що в позовній заяві було допущено технічні помилки та площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства зазначена 0,6000 га замість правильної 0,0600 га, також замість правильного кадастрового номера для вказаної земельної ділянки 3221986401:01:012:0024, помилково вказано кадастровий номер 3221986401:01:012:0025. Просив вважати правильним для земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площу 0,0600 га та кадастровий номер 3221986401:01:012:0024. В підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Суд визнав можливим розглядати справу без участі відповідача, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення про задоволення позову. Обставини, викладені у позовній заяві підтверджуються показами свідків та письмовими доказами по справі. В підготовчому судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що багато років знайома з позивачем [PERSON] , оскільки вони мешкають в одному селі та є сусідами. В будинку по [ADDRESS] проживала [PERSON] , та була власником вказаного будинку. У власності [PERSON] також були земельна ділянка під городом та присадибна земельна ділянка. З 1996 року [PERSON] та позивач [PERSON] почали проживати цивільним шлюбом. Проживали вони в будинку, який належав [PERSON] , вели спільне господарство, обробляли город. У 2005 році [PERSON] померла. Після чого. Позивач продовжив проживати в будинку, ставився до будинку як до власного майна, ремонтував, провів водопостачання. Також позивач доглядав присадибну ділянку та обробляв город. Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді земельних паїв прийняв відповідач [PERSON] , який був сином померлої. Відповідач ніколи не претендував на житловий будинок та земельні ділянки, якими користується позивач. Позивач більше п`ятнадцяти років володіє та користується житловим будинком та земельними ділянками, що належали [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав покази, аналогічні показам свідка [PERSON] . Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] (копія технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами - а.с.12-18, довідка виконкому Турівської сільської ради про належність житлового будинку [PERSON] згідно погосподарських книг - а.с.27, копії погосподарських книг - а.с.30-36). [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221986401:01:012:0025, яка розташована по [ADDRESS] (копія Державного акту серії КВ на право приватної власності на землю - а.с.19, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - а.с.20-21). Також [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, кадастровий номер 3221986401:01:012:0024, яка розташована по [ADDRESS] (копія Державного акту серії КВ на право приватної власності на землю - а.с.19, копія витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - а.с.22-26). На підставі постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-IX від 17.07.2020 року, яка набрала чинності 19.07.2020 року, Згурівський район у Київській області ліквідовано та утворено Броварський район у складі Згурівської селищної територіальної громади. Відтак правильною адресою розташування спірних житлового будинку та земельних ділянок є [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] (копія свідоцтва про смерть - а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, яку у встановленому законом порядку прийняв її син - відповідач [PERSON] . Строк для прийняття спадщини закінчився, інші спадкоємці спадщину не приймали. Відповідач свої спадкові права на спірний житловий будинок та земельні ділянки не оформив, свідоцтва про право на спадщину на них не отримав (копія свідоцтва про народження - а.с.38, копія спадкової справи № 14/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON] - а.с.50-86). Позивачу [PERSON] було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки, оскільки позивач спадщину у встановленому законом порядку не прийняв, на відміну від спадкоємця першої черги - відповідача [PERSON] (нотаріальна відмова - а.с.37). Позивач з часу смерті [PERSON] , тобто 02 листопада 2005 року по даний час, тобто більше п`ятнадцяти років проживає в житловому будинку по [ADDRESS] , утримує будинок, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні та інші обов`язкові платежі. Також відповідач обробляє городню ділянку (довідка виконкому Турівської сільської ради - а.с.27). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, позивач має довести, окрім відкритості, безперервності і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у нього відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння. Ознака добросовісності присутня у тому випадку, коли володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном (постанова Верховного Суду від 27.09.2018 року по справі № 571/1099/16-ц). Отже, для застосування набувальної давності добросовісний набувач має довести, що майно, яким він заволодів, є чужим, тобто належить іншій особі, а у самого добросовісного набувача на момент заволодіння майном були відсутні передбачені законом підстави для набуття власності на нього і він не знав і не міг знати про це. До того ж, таке заволодіння має бути правомірним. Застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту ст. 344 ЦК, оскільки в силу ч. 5 ст. 12 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права (частини 1, 3 ст. 388 ЦК), тоді як ст. 344 ЦК вказує на правомірні дії щодо добросовісного заволодіння чужим майном. Таким чином, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, без правової підстави володіння чужим майном. Пунктом 11 Постанови Пленуму ВССУ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року № 5 передбачено, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння). Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. В даній справі позивачем вірно було визначено відповідачем у справі спадкоємця померлої [PERSON] - відповідача [PERSON] . Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Тобто відсутність реєстрації права власності на спірний житловий будинок не перешкоджає визнанню за позивачем права власності на нього за набувальною давністю. Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] більше п`ятнадцяти років володіє та фактично користується житловим будинком та земельними ділянками, що розташовані по [ADDRESS] . Володіння та користування позивача спірними будівлею та земельними ділянками є відкритим та безперервним, а тому суд вважає за необхідне, визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,2500 га, земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0600 га, які розташована по [ADDRESS] . Суд вважає за можливе не застосовувати до відповідача [PERSON] ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved