Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії № 761-22/340 від 27.09.2006 року, посилаючись на те, що відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 180 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2 % на рік та зобов`язався виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов кредитного договору до 26.09.2026 року. Згідно додаткової угоди № 1 від 16.05.2007 року, процентна ставка за користуванням кредитом встановлена у розмірі 12,7 % річних. Згідно додаткової угоди № 2 від 14.05.2008 року встановлено новий графік погашення заборгованості. Згідно додаткової угоди від 01.07.2008 року процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 13,5 % річних. Відповідно до додаткової угоди від 18.09.2009 року встановлено новий графік погашення заборгованості. Згідно додаткової угоди від 19.01.2010 року встановлено новий графік погашення заборгованості та процентну ставку за користуванням кредиту у розмірі 14,04 % річних. Згідно додаткової угоди від 15.07.2011 року встановлено новий графік погашення заборгованості. Відповідно до договору про внесення змін № 3 від 28.10.2014 року було встановлено додаткові пільгові умови погашення заборгованості з можливістю анулювання частини заборгованості. Внаслідок порушення графіку сплати коштів за відповідачем наявна заборгованість за кредитними зобов`язаннями в розмірі 8 819 092 грн. 55 коп., яку позивач просив стягнути в судовому порядку. Заочним рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2017 року позов задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 761-22/340 від 27.09.2006 року у розмірі 8 819 092 грн. 55 коп. (вісім мільйонів вісімсот дев`ятнадцять тисяч дев`яносто дві гривні 55 копійок) та 132 286 грн. 39 (сто тридцять дві тисячі двісті вісімдесят шість гривень 39 копійок) витрат по оплаті судового збору (а.с. 92-93, т. 1). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2019 року, заочне рішення від 10 листопада 2017 року, ухвалене по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано (а.с. 161, т. 1). Ухвалою судді Івано-Франківського апеляційного суду Бойчука І.В. від 05 грудня 2019 року, апеляційну скаргу [PERSON] на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 10 листопада 2017 року повернуто апелянту (а.с. 3, т. 2). Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2020 року до участі у справі залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк» як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (а.с. 92, т. 2). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 грудня 2020 року до участі у справі залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с. 151, т. 2). Відповідач [PERSON] 11.03.2020 року подав відзив на позовну заяву (а.с. 31, т. 2) та заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 40, т. 2). 09.11.2020 року позивач АТ «Альфа-Банк» подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 761-22/340 від 27.09.2006 року, яка станом на 06.11.2020 року складає 267 800,17 доларів США з яких: 178 970,63 дол. США - заборгованість за кредитом; 42 713,27 дол. США - заборгованість по відсотках нарахованих згідно умов договору; 46 116,27 дол. США - заборгованість по 3% річних нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та суму сплаченого судового збору за подачу позовної заяви. У відзиві та запереченні на позовну заяву [PERSON] вказує, що позивач наполягає на отриманні від нього 21000 доларів США, які він не отримував (на заявах про видачу коштів від 28.09.2006 року на суму 10000,00 доларів США, від 06.10.2006 року № 15-001 на суму 2000,00 доларів США, від 13.10.2006 року № 15-001 на суму 1000,00 доларів США, від 18.10.2006 року № 2-002 на суму 4000,00 доларів США, від 20.10.2006 року № 6-001 на суму 1000,00 доларів США, від 20.11,2006 року № 15-001 на суму 3000,00 доларів США, відсутні його підписи про їх отримання). За таких підстав і відсотки за користування такими коштами, у розмірі 20729,19 дол. США, нараховані Банком неправомірно. Позивач не наводить достатніх підстав щодо поважності пропуску ним строку позовної давності за вимогою про стягнення 3-х відсотків річних практично в чотири роки, а наведені ним причини пропуску строку позовної давності не є поважними. Враховуючи вищевикладене, відповідач просить відмовити АТ «Альфа-Банк» про стягнення з нього 87852,46 дол. США, з яких: 21000,00 дол. США (178970,63 - 157970,63) - заборгованість по кредиту; 20729,19 дол. США (42713,27 - 21984,08) - заборгованість за відсотками; 46116,27 дол. США - заборгованість по 3 % річних, нарахованих згідно ч.2 ст.625 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача позов, з урахуванням вимог заяви про зменшення позовних вимог, підтримав у повному обсязі. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив щодо позову з підстав, викладених у письмовому відзиві та запереченні на позов. Третя особа - [PERSON] не прибула в судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено, зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 27.09.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінено на ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 761-22/340 (надалі - Договір), за яким Банк надав, а позичальник (відповідач) отримав кредит в розмірі 180 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,2 % на рік та зобов`язався виконати кредитні зобов`язання відповідно до умов кредитного договору до 26.09.2026 року (а.с. 8-11, т. 1). Згідно додаткової угоди № 1 від 16.05.2007 року, процентна ставка за користуванням кредитом встановлена у розмірі 12,7 % річних (а.с. 12, т. 1). Згідно додаткової угоди № 2 від 14.05.2008 року встановлено новий графік погашення заборгованості (а.с. 13-14, т. 1). Згідно додаткової угоди від 01.07.2008 року процентна ставка за користування кредитом встановлена в розмірі 13,5 % річних (а.с. 15, т. 1). Відповідно до додаткової угоди від 18.09.2009 року встановлено новий графік погашення заборгованості (а.с. 17, т. 1). Згідно додаткової угоди від 19.01.2010 року встановлено новий графік погашення заборгованості та процентну ставку за користуванням кредиту у розмірі 14,04 % річних (а.с. 18, т. 1). Згідно додаткової угоди від 15.07.2011 року встановлено новий графік погашення заборгованості (а.с. 19-20, т. 1). Відповідно до договору про внесення змін № 3 від 28.10.2014 року було встановлено додаткові пільгові умови погашення заборгованості з можливістю анулювання частини заборгованості (а.с. 21-23, т. 1). У відповідності до п. 2.5 Договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховано проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом у повній сумі. Відповідно до п. 3.3.7 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти у розмірі, передбаченому п. 1.1.1 цього Договору, в порядку, визначеному умовами цього Договору. Відповідно до п. 3.3.9 Договору, позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п. 1.1.1 цього Договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяла у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме у наступному періоді. 29.11.2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» надсилав на адресу [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобов`язання, у якій просив відповідача протягом тридцяти днів достроково погасити заборгованість. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов`язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з позовних вимог, позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, звертається до суду з вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 761-22/340 від 27.09.2006 року, яка станом на 06.11.2020 року складає 267 800,17 доларів США з яких: 178 970,63 дол. США - заборгованість за кредитом; 42 713,27 дол. США - заборгованість по відсотках нарахованих згідно умов договору; 46 116,27 дол. США - заборгованість по 3% річних нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідач заперечуючи позовні вимоги, вказує на те, що відсотки за користування такими коштами в розмірі 20729,19 дол. США нараховані Банком неправомірно, оскільки із заявлених позивачем вимог на суму 21 000 доларів США він не отримував, так як на заявах про видачу коштів від 28.09.2006 року на суму 10000,00 доларів США, від 06.10.2006 року № 15-001 на суму 2000,00 доларів США, від 13.10.2006 року № 15-001 на суму 1000,00 доларів США, від 18.10.2006 року № 2-002 на суму 4000,00 доларів США, від 20.10.2006 року № 6-001 на суму 1000,00 доларів США, від 20.11.2006 року № 15-001 на суму 3000,00 доларів США відсутні його підписи про їх отримання. Згідно п. 2.1 Кредитного договору, видача траншів кредиту проводиться шляхом видачі готівки з позичкового рахунку № [NUMBER] . Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» п.п. 5.6, п. 5, Постанови Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 року «Про затвердження положення про організацію операційної діяльності в банках України», п.62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Позивачем долучено виписку із особового рахунку відповідача за № [NUMBER] , за період з 27.09.2006 року по 21.05.2009 рік, з якої слідує, що відповідач отримував вказані кредитні кошти (а.с. 159-163, т. 2). Також із копій заяв позичальника [PERSON] вбачається, що відповідач подавав заяви про видачу траншів, зокрема: від 28.09.2006 року на суму 10 000,00 дол. США; від 06.10.2006 року на суму 2 000,00 дол. США; від 13.10.2006 року на суму 1 000,00 дол. США; від 18.10.2006 року на суму 4 000,00 дол. США; від 20.10.2006 року на суму 1 000,00 дол. США; від 20.11.2006 року на суму 30 000,00 дол. США (а.с. 164-169, т. 2). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, до Кредитного договору було укладено ряд додаткових угод, якими в тому числі і змінювався розмір відновлювальної кредитної лінії. Зокрема, 19.03.2009 року укладено Договір про внесення змін та доповнень до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 761-22/340 від 27.09.2006 року, у якому зазначається про те, що подальша видача Кредитором коштів/траншів Позичальнику не проводиться (не відновлюється), незалежно від досягнення максимального ліміту заборгованості (п. 1), а Позичальник підтверджує, підписанням цього Договору підтверджує, що не має жодних претензій до Кредитора, в тому числі майнових та/або моральних, щодо виконання умов Договору кредиту, а також не має вимог про надання йому Кредитором додаткових коштів/траншів в користування, крім раніше отриманих за Договором кредиту до укладення цього Договору (а.с. 170, т. 2). Також в матеріалах справи наявні копії Договорів про внесення змін до Договору кредиту від 15.07.2011 року (а.с. 102-106, т. 2), з яких вбачається, що залишок заборгованості по кредиту сторонами визначено в розмірі 193 555,00 дол. США, що відповідає заборгованості та сумі подальших щомісячних платежів згідно графіку. Відтак відповідач, підписуючи вищевказані додаткові угоди підтвердив факт отримання кредитних коштів та зобов`язання щодо їх повернення. Також зобов`язання відповідача по поверненню кредиту вбачаються і з заяв [PERSON] від 25.11.2015 року та 15.04.2016 року (а.с. 108-109). Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду 28.03.2018 року за результатами розгляду справи № 444/9519/12 прийняла постанову, у якій дійшла наступних правових висновків: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Верховний суд у постанові від 16.05.2018 року по справі № 459/3560/15-ц дійшов наступного правового висновку: «Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.». Зважаючи на вищенаведені позиції Верховного Суду, починаючи з 30.11.2013 року позивач втратив право нараховувати відсотки у розмірі, передбаченому умовами договору, в той же час, набув право нараховувати відсотки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних. Таким чином, за розрахунком позивача, за період з 30.11.2013 року по 06.11.2020 рік з відповідача підлягають стягненню відсотки нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 46 116,27 дол. США, з розрахунку: 179 970,63 + 42 713,27 = 221 683,90 дол. США (розмір грошового зобов`язання станом на 30.11.2013 року, на яке нараховується 3% річних); 221 683,90 х 0,03 = 6 650,51 дол. США (розмір 3% річних за один рік /365 днів); 6 650,51 х 6 = 39 903,06 дол. США ( розмір 3% річних за 6 років, а саме з 30.11.2013 року по 30.11.2019 рік); 6 650,51 / 365 х 341 = 6 213,21 дол. США ( розмір 3% річних за 341 день, а саме з 30.11.2019 року по 06.11.2020 рік); 39 903,06 + 6 213,21 = 46 116,27 дол. США ( розмір 3% річних за період з 30.11.2013 року по 06.11.2020 рік). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 723/304/16-ц від 23.10.20219 року зазначено, що «у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх видках та безумовно в національній валюті України». Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відносно клопотання позивача про застосування строку позовної давності, який за твердженням відповідача розпочався 21.10.2011 року, зважаючи на подані сторонами докази, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12: «у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.». Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Згідно постанови КГС Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 904/4105/18: До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Так після укладення додаткових угод від 15.07.2011 року, було змінено графік платежів по кредиту, згідно якого перший платіж підлягав сплаті тільки 15.02.2013 року, а також було змінено порядок сплати відсотків про що вже було зазначено вище. Після цього, 28.10.2014 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін № 3 до Договору, згідно якого встановлено пільгові умови погашення заборгованості. 25.11.2015 року [PERSON] звернувся до Кредитора із заявою про відстрочення сплати заборгованості за кредитом. 15.04.2016 року [PERSON] звернувся до Кредитора із заявою про збільшення терміну погашення кредиту за Договором, встановлення пільгової відсоткової ставки, та відтермінування сплати відстрочених відсотків. Також протягом 2011-2014 років, відповідач неодноразово добровільно здійснював погашення заборгованості за кредитним договором з інтервалом менше як 3 роки, зокрема, останній платіж по тілу кредиту було здійснено 28.10.2014 року, а по відсотках 03.11.2014 року. Викладені обставини свідчать, що станом на дату пред`явлення позову до суду - 04.11.2016 року, строк позовної давності не був пропущений, оскільки: останні зміни до договору сторонами було укладено 08.10.2014 року (за менш ніж два роки та один місяць до дати пред`явлення позову); останній платіж по кредиту було здійснено 28.10.2014 року а по відсотках 03.11.2014 року (за два роки до дати пред`явлення позову); останній лист Позичальника про визнання своїх зобов`язань за Договором було отримано Кредитором 15.04.2016 року (за менш ніж 6 місяців до дати пред`явлення позову). При цьому безпідставними є доводи відповідача про те, що строк позовної давності слід відраховувати від 20.10.2011 року, оскільки вимога про дострокове погашення заборгованості була складена тільки 29.11.2013 року (за менш ніж три роки до дати пред`явлення позову) і згідно неї обов`язок щодо дострокового погашення заборгованості виникав тільки через тридцять днів, тобто не раніше 30.12.2013 року. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Доводи заперечення відповідача суд вважає необґрунтованими та спростованими поданими позивачем доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527, 530, 546, 611, 612, 1054, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 89, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved