Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON] звернувся до суду із позовом до територіальної громади с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області про визнання недійсним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку та про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, в якому просить\~ визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 1,24 га кадастровий №7321588000:01:002:0122, розташовану на території Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області серії ЯБ №638621 виданий 20.02.2006 року на підставі розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації від 12.12.2005 року за №459 на імя [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку частку (пай) розміром 1,04 в умовних кадастрових гектарах із земель пайового фонду Ржавинецької сільської ради Заставнівського району в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 23.10.2005 року в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис про смерть №40, що належало їй на підставі Сертифікату серії ЧВ №0044585, виданого згідно розпорядження Заставнівської РДА №274-р від 13.08.1996 року; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 56,70 м2, та житловою площею 51,20 м2, що в плані зазначений під літ. А та прилеглими до нього господарськими спорудами і будівлями, а саме: сарай під літ. Б, літня кухня під літ. В, вбиральня під літ. Г, ганок під літ. А-а, криниця\~ під літ. К, огорожа №1, ворота №2, розташований по вул. О.Кобилянської, 117 в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області в порядку спадкування за заповітом. Посилається на те, що 23.10.2005 року померла бабуся позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований по вул. О. Кобилянської, 117 в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області та земельна ділянка площею 1,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області з кадастровим номером 7321588000:01:002:0122. Вказане спадкове майно, відповідно до заповіту від 19.02.2011 року, який зареєстрований в реєстрі під №14 та посвідчений головою виконкому Ржавинецької сільської ради [PERSON] та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, спадкодавець [PERSON] заповіла [PERSON] Спадкоємці, що мають право на обовязкову частку при спадкуванні з заповітом відсутні. Вказує на те, що спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв, користується всім спадковим майном, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді згаданого житлового будинку нотаріусом було відмовлено, оскільки не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Також в ході звернення до нотаріуса вирішувалося питання щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і на земельну ділянку площею 1,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Проте, при вивченні нотаріусом документів, а саме державного акту серії ЯБ № 638621, виданого 20 лютого 2006 року на підставі розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації від 12.12.2005року за №459р на імя [PERSON] (який мав би підтвердити право власності останньої на спірну земельну ділянку) зясовано, що державний акт виданий після її смерті [PERSON] Вищевказане є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивач змушений в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу у його відсутності. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, врахувавши заяви сторін, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.10.2005 року в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області померла [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №014569 від 17.01.2006 року (а.с. 8). Відповідно до ч.ч. 1, 1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований по вул. О. Кобилянської, 117 в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області та земельна ділянка площею 1,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області з кадастровим номером 7321588000:01:002:0122.. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вказане спадкове майно, відповідно до заповіту від 19.02.2011 року, який зареєстрований в реєстрі під №14 та посвідчений головою виконкому Ржавинецької сільської ради [PERSON] та на час відкриття спадщини змінений та скасований не був, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу [PERSON], що видно із заповіту (а.с. 21), довідки виконкому Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1716 від 22.06.2017 року (а.с. 22). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховної ради України за №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» - перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. На виконання вказаних вимог закону, судом встановлено, що спадкоємці, які б мали право на обовязкову частку при спадкуванні за заповітом відсутні. Відповідно ч.ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач [PERSON] проживав із спадкодавицею [PERSON] і вважається таким, що прийняв спадщину, що видно із довідки сільської ради №1716 від 22.06.2017 року (а.с. 9). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згадані житловий будинок та земельну ділянку позивач звернувся до нотаріуса. Проте, при вивченні нотаріусом документів, а саме державного акту серії ЯБ № 638621, виданого 20 лютого 2006 року на підставі розпорядження Заставнівської районної державної адміністрації від 12.12.2005року за №459р на імя [PERSON] (який мав би підтвердити право власності останньої на спірну земельну ділянку) зясовано, що державний акт виданий після її смерті [PERSON] Також було виявлено, що відсутній правовстановлюючий документ, який мав би підтвердити право власності [PERSON] на житловий будинок, розташований по вул. О. Кобилянської, 117 в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області. В звязку із вказаним, 20.09.2017 року державним нотаріусом Заставнівської державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,24 га та житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого в селі Ржавинці, по вул. О. Кобилянської, 117 Заставнівського району Чернівецької області у звязку із тим, що ним не було надані належним чином оформлені документи, що суперечить п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 з наступними змінами і доповненнями, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та п. 2 ст. 331 ЦК України «якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації», що видно із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій №898/02-31 від 20.09.2017 року (а.с. 28). Так, судом встановлено [PERSON], отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0044585, який зареєстровано в «Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), за № 17004, виданий Заставнівською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження № 274-р від 13.08.1996 року. Розмір земельної частки (пай) складає 1,04 умовні кадастрові гектари. Взамін вказаного сертифікату [PERSON] ДП «Чернівецькою регіональною філією центру ДЗК» Заставнівським реєстраційним відділом був виданий та зареєстрований в книзі записів від 20.02.2006 р. № 010681300110, державний акт серії ЯБ № 638621, на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Викладене вбачається із копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №638621 від 20.02.2006 року та копії листа-відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області на адвокатський запит № 19 від 21.09.2017 року (а.с. 16, 19). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 16.04. 2004 року №7 «Про Практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних спорів» визначено, що сертифікати про право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельну частку (пай) здійснюється за нормами ЦК України, зокрема, коли особа із різних причин не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування \~акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) відшкодуванням заподіяних збитків; ж) застосування інших передбачених законом способів. Згідно ст. 26 закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, - Внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З досліджених в судовому засіданні державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №638523 та свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с. 8, 16) видно, що державний акт виданий Заставнівською РДА 20.02.2006 року на підставі розпорядження Заставнівської РДА №459-р від 12.12.2005 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 010681300110 на імя [PERSON], яка померла 23.10.2005 року. Враховуючи те, що вказаний державний акт на земельну ділянку виданий після смерті [PERSON], суд приходить до висновку, що він підлягає скасуванню, а позовна вимога про його скасування підлягає до задоволення. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що спадкодавцеві [PERSON], яка померла 23.10.2005 року спірна земельна ділянка належала на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ № 0044585 від 13.08.1996 року, відповідно до звіту (а.с. 30-32) її вартість становить 43298 (сорок три тисячі двісті деваяносто вісім) гривень, а отже позовна вимога про визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку також підлягає задоволенню. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. Судом також встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по вул. О. Кобилянської, 117 в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області належав і рахується за померлою [PERSON], що підтверджується погосподарською книгою (а.с. 19-20). З копій довідки Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1718 від 22.06.2017 року та витягу із рішення 17 сесії 21 скликання від 09.11.1993 р. «Про приватизацію земельних ділянок с. Ржавинці» (а.с. 17, 18) вбачається, що згідно із записом у по господарській книзі №3 Ржавинецької сільської ради за особовим №0105-1 числиться домогосподарство [PERSON], за яким закріплено земельні ділянки: 0, 25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства. Вказані земельні ділянки приватизовані [PERSON] В п. 3.3 Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листi вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що всi господарсько-побутові будiвлi та споруди у домоволодіннях, якi належать громадянам i були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР вiд 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», i під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не вiдносяться до категорії самовільних (самочинних). Також в даному листі зазначається, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З урахуванням зазначеного, матеріалів справи, враховуючи те, що спадкодавцеві [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка на якій розташований спірний житловий будинок, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок, проте його не оформила належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку затвердженого Наказом від 19.03.2013р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На даний час позивачем [PERSON], як спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом, виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 10), згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд (а.с. 11), довідки характеристики Заставнівського РБТІ (а.с. 27), житловий будинок, розташований по вул. О. Кобилянської, 117 в с. Ржавинці Заставнівського району Чернівецької області побудований у 1971 році, а господарські споруди до нього у 1980, 1990 роках, їх вартість становить 96452 (девяносто шість тисяч чотириста пятдесят дві) гривні. Таким чином, позовна вимога щодо визнання права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом також обґрунтована та підлягає задоволенню з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1261-1265, 1268, 1269, 1270, 1272, 1297 ЦК України,

Outcome: approved