Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку № 106 по вул. Конотопській в м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 травня 1992 року померла її мати [PERSON], про що зроблений актовий запис № 7289 у Жовтневому міському відділі ЗАГС м. Харкова ( свідоцтво серії IV-ВЛ № 333696 ). Після її смерті відкрилася спадщина, на яку [PERSON] ще за життя склала заповіт, посвідчений 20 травня 1992 року державним нотаріусом 5-ї Харківської державної нотаріальної контори, згідно якого по ј частині належного їй житлового будинку № 106 по вул. Конотопській в м. Харкові заповіла своїм дітям: [PERSON] та [PERSON]. Іншу Ѕ частину житлового будинку, заповідала своїй сестрі [PERSON]. [PERSON] стверджує, що вона та [PERSON] спадщину за заповітом прийняли та оформили її належним чином в нотаріальній конторі, про що надає відповідне свідоцтво. Щодо [PERSON], то вона на протязі всього часу після смерті спадкодавиці [PERSON] спадщиною не цікавилась, не прийняла її ніякими своїми діями, проживала за іншою адресою. Позивач пояснила, що мешкаючи у спадковому будинку разом з братом [PERSON], вона підтримувала технічний стан всієї будівлі, сплачувала необхідні податки, доглядала земельну ділянку як своєї частки, так і частки, що за заповітом мала належати [PERSON], яка не реалізувавши свої права на спадщину за заповітом, померла 21.10.1995 року. То ж, фактично вона позивач прийняла спадщину в цілому, але в нотаріальній конторі в оформленні спадщини їй відмовили, про що надана відповідна постанова. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на ј частину житлового будинку по вул. Конотопській № 106 в м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та на ј частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а в цілому на Ѕ частину зазначеного житлового будинку. Позивач за зустрічним позовом не спростовує доводів, які зазначені у позові [PERSON] та зазначає, що її батько [PERSON] разом із сестрою позивачем у справі прийняли спадщину після смерті матері [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори, а також фактично прийняли управління майном померлої. 27 травня 1998 року [PERSON] помер. [PERSON]Г - єдина спадкоємиця за законом після його смерті, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на майно, що належало батькові на момент смерті, але отримала відмову з посиланням на заповіт [PERSON]Г, в якому зазначена, також, [PERSON] Крім того, позивач за зустрічним позовом посилається на виявлену розбіжність у документах: в її паспорті прізвище зазначено [PERSON], а в свідоцтві про смерть спадкодавця і в правовстановлюючих документах на його імя прізвище зазначено [PERSON]. У звязку з чим остання просить встановити факт родинних відносин, що вона є дочкою [PERSON]- В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, дала пояснення щодо обставин справи, проти зустрічного позову не заперечувала. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], просила задовольнити свій позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами, визначеними ч.1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд ( ч.4 ст. 206 ЦПК). Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Конотопській №\~106 в м.Харкові належить: [PERSON] Ѕ частина на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду 5-ї дільниці Жовтневого району м. Харкова від 23 листопада 1960 року; [PERSON] ј частина на згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою 10.01.1997 р. реєстровий номер № 1-28; [PERSON] - ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 5-ю Харківською державною нотаріальною конторою 10.01.1997 р. реєстровий номер № 1-28, що підтверджується відповідною довідкою КП «Харківське міське БТІ» ( а.с.6). 22.05.1992 року [PERSON] померла, про що Харківським міським ЗАГС 23.05.1992 р. видано свідоцтво про смерть 1У-ВЛ № 333696 ( а.с.7). На спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], остання за життя склала заповіт, посвідчений 20 травня 1992 року державним нотаріусом 5-ї Харківської державної нотаріальної контори, згідно якого по ј частині належного їй житлового будинку заповіла своїм дітям: [PERSON] та [PERSON]. Іншу Ѕ частину житлового будинку, [PERSON] заповідала своїй сестрі [PERSON] ( а.с.20). Позивач [PERSON] , а також [PERSON]- діти померлої ( про що надані свідоцтва про народження а.с.8, 93). спадщину за заповітом прийняли та оформили її належним чином в нотаріальній конторі, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.21, 91). Інша спадкоємиця за заповітом [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, що вбачається з відповіді Пятої Харківської державної нотаріальної контори від 12.11.2018 р. вих. № 3013/01-16.( а.с. 73). З інформації Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області випливає, що [PERSON] померла 21.10.1995 р. , актовий запис № 17731 ( а.с.78). Позивач [PERSON] стверджувала, що за життя [PERSON] спадщиною не цікавилась, не прийняла її, у тому числі фактично, до нотаріальної контори не зверталась, мешкала та була зареєстрована за іншою адресою. Позивач разом з братом [PERSON] підтримували спадковий будинок в належному стані, сплачували необхідні податки, обробляли земельну ділянку, що підтверджено наданим суду актом, складений сусідами по будинку від 22.11.2017 р. на а.с. 28). Відповідно до ст. ст. 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, [PERSON] та [PERSON] прийняли фактично спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] Ѕ частину житлового будинку по вул. Конотопській № 106 в м. Харкові, оскільки проживали та були зареєстровані в будинку разом зі спадкодавцем. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане сину спадкодавця [PERSON] та дочці [PERSON] 10.01.1997 року за реєстровим № 1-28 по ј частині кожному житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель ( а.с. 32). Аналогічні доводи викладені у своїй позовній заяві позивачем за зустрічним позовом [PERSON] Крім того, остання зазначає, що 27 травня 1998 року помер її батько [PERSON]( свідоцтво про смерть а.с.61). Вона - єдина дочка та єдина спадкоємиця померлого за законом , прийняла спадщину, звернулась з відповідною заявою до нотаріальної контори, але в оформленні спадщини після смерті батька отримала відмову, оскільки є заповіт [PERSON]Г, в якому зазначена, також, [PERSON] ( а.с.96, 62). Крім того, як виявилось при вивченні документів, у паспорті [PERSON] прізвище зазначено [PERSON], а свідоцтві про смерть батька і в правовстановлюючих документах на його імя прізвище вказано [PERSON]. То ж, така розбіжність є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину і виникла потреба у встановленні факту родинних відносин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини, на які посилаються сторони у справі. Згідно п.п.1). п.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частина 2 цієї ж статті визначає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Розглядаючи справу, суд виходить з положень п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року зі змінами № 15 от 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», яким передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З довідки Пятої Харківської державної нотаріальної контори № 3013/01-16 від 12.11.2018 року випливає, що після померлого 27.05.1998 року [PERSON] була заведена спадкова справа № 525/98, в матеріалах якої знаходиться заява № 871 від 08.10.1998 року про прийняття спадщини від [PERSON], заява з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, а також постанова про відомву у вчиненні нотаріальної дії № 2380/02-32 від 23.08.2016 року ( а.с. 73 зв.). Статтею 1218 ЦК\~\~України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 \~ст. 182 ЦК України\~ визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За вимогами п. 9 ч.1\~ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно"\~(із змінами внесеними згідно із\~Законами № 2269-VIII від 18.01.2018 року, №2443-VIII від 22.05.2018 року, № 2475-VIII від 03.07.2018 року ) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. З огляду на встановлені обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved