Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності до відповідача [PERSON], і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 21 червня 2000 року позивач придбала за договором купівлі-продажу у відповідача - [PERSON] жилий будинок з відповідними надвірними спорудами та побудовами, розташований на земельній ділянці Димитровської міської ради площею 1500 квадратних метрів, за адресою: Донецька область, м. Димитров вул. Калініна, буд.38, загальною площею 88,9 кв.м. в тому рахунку жилою - 42,1 кв.м., яка належала відповідачу на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 10.01.1981р. державним нотаріусом Красноармійської держконтори Донецької області [PERSON], за реєстраційним № 10 і зареєстрованого у БТІ м. Красноармійська 16.01.1981 р. у реєстровій книзі за № 511. Передання грошей та ключів від будинку було здійснено до підписання договору. Даний договір купівлі-продажу частини будинку було оформлено та зареєстровано у Регіональній товарній біржі „Юго-Восток в м. Димитров, Донецької області 21.06.2000 р., реєстраційний № 553. В свою чергу цей договір купівлі-продажу було зареєстровано 30.06.2000р. у БТІ міста Димитрова у реєстровій книзі за № 7. Усе зазначене вище свідчить про те, що договір купівлі-продажу будинку був укладений, відбулися договірні правовідносини, була здійснена оплата та передання будинку. Але нещодавно вона дізналася, що договори купівлі-продажу нерухомості, які були зареєстровані на біржах є недійсними відповідно до ст. 209, 220 ЦК України, що підтвердив приватний нотаріус при особистому прийомі, оскільки за ст.657 ЦК України купівля-продаж нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та вказав, що договір купівлі-продажу будинку оформлений та зареєстрований у Регіональній товарній біржі „Юго-Восток в м. Димитров, Донецької області 21.06.2000р., за реєстраційним №9533, згідно якого позивач є власником вищенаведеного будинку не є правовстановлюючим документом, у звязку з ним ця угода є недійсною. Це спричиняє для позивача неможливість у повному обсязі розпоряджатися майном та надає позивачу право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на будинок. При укладанні договору купівлі-продажу нерухомості з відповідачем вони виконали всі умови необхідні для укладання угоди. Укладаючи цей договір на Регіональній товарній біржі „Юго-Восток позивач та відповідач були впевнені, що ця угода є дійсною і не потребує нотаріального посвідчення, адже в п. 8 договору купівлі продажу вказано, що «згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню». З часу придбання спірного будинку по цей день позивач проживає у зазначеному будинку. На цей час нотаріально посвідчити угоду неможливо через те, що відповідач вважає угоду дійсною та не вважає за необхідне зєертатися до нотаріуса для повторного посвідчення цієї угоди. Таким чином нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежить від волі позивача, що свідчить про порушення її речових прав, оскільки належне відправлення прав власника нерухомості можливе лише за умов нотаріального посвідчення та державної реєстрації правочину, на підставі якого ці права виникають. Просить суд, визнати договір купівлі-продажу будинку з відповідними надвірними спорудами та побудовами, розташований на земельній ділянці Димитровської міської ради площею 1500 квадратних метрів, за адресою: Донецька область, м. Димитров, вул. Калініна, буд.38, загальною площею 88,9 кв.м. в тому рахунку жилою 42,1 кв.м., укладеного між позивачем та [PERSON], зареєстрованого Регіональною товарною біржею „Юго-Восток в м. Димитров, Донецької області 21.05.2000 р., за реєстраційним номером 553 дійсним. Визнати за позивачем [PERSON], право приватної власності на жилий будинок з відповідними надвірними спорудами та побудовами, розташований на земельній ділянці Димитровської міської Ради площею 1500 квадратних метрів, за адресою: Донецька область, м. Димитров, вул. Калініна, буд.38, загальною площею 88,9кв.м. в тому рахунку жилою 42,1 кв.м. Сторони в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти розгляду справи у порядку заочного провадження. Відповідач не з*явилась по невідомій суду причині, клопотання про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Суд вважає, що в справі є дані про всі права і взаємовідносини сторін, тому немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявились до суду і розглянути справу за відсутності сторін. Враховуючи позицію позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи у порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути справу заочно. Судом встановлено, що 21 червня 2000 року на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток» укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] жилого будинку з відповідними надвірними спорудами та побудовами, розташованого на земельній ділянці Димитровської міської ради площею 1500 квадратних метрів за адресою: Донецька область, м. Димитров, вул. Калініна, буд.38, загальною площею 88,9 кв.м. в тому рахунку жилою 42,1 кв.м. (а.с. 11). 21 червня 2000 року Бюро технічної інвентаризації міста Димитров Донецької області за позивачем [PERSON] зареєстроване право власності за договором купівлі-продажу, посвідченого Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» від 21 червня 2000 року на вищезазначений будинок за реєстровим номером 553 (а.с. 10, 13-19). Оскільки спiрнi правовідносини мiж сторонами виникли до 1 січня 2004 року, то суд вважає, що при вирішенні спору між сторонами у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли мiж сторонами в потрiбнiй в належному випадку формi досягнута угода з усіх істотних умов. За змістом статті 224 ЦК УРСР iстотними умовами для укладення договору купівлi-продажу є передача продавцем майна у власнiсть покупця i обов'язок покупця прийняти майно i сплатити за нього певну грошову суму. Суд вважає, що сторони, уклавши договiр купівлi - продажу будинку, досягли згоди з усіх істотних умов договору, оскільки договiр мiж ними був пiдписаний добровiльно, без примусу, вимоги про визнання його у майбутньому недiйсним вiд сторiн не заявлялись. Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР якщо одна iз сторiн повнiстю або частково виконала угоду, яка потребує нотарiального оформлення, а друга сторона ухиляється вiд нотарiального оформлення угоди, то суд вправi за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати цю угоду дiйсною. Вирішуючи питання, чи ухилялась відповідач [PERSON] від нотаріального посвідчення укладеного між нею та позивачем [PERSON] договору купівлі-продажу спірного будинку, суд виходить з того, що ухилення може виражатися як у бездіяльності, так і в активній протидії посвідченню договору. Таке ухилення має бути безповоротним, тобто таким, унаслідок якого добросовісна сторона повністю втрачає можливість нотаріально посвідчити правочин. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що договiр купівлi-продажу будинку № 38 по вул. Калініна, в місті Димитров Донецької області, загальною площею 88,9 кв.м. в тому рахунку жилою 42,1 кв.м., зареєстрований 21 червня 2000 року Регiональною товарною бiржею "Юго-Восток" міста Димитров мiж позивачем i вiдповiдачем [PERSON] можливо визнати дiйсним, оскільки сторони виконали всi умови договору, на даний час втрачена будь-яка можливість іншим, ніж у судовому порядку чином вирішити питання про належність спірного гаражу позивачеві та визнати за позивачем право власностi на вказану квартиру. На пiдставi ст.ст. 47 ч.2, 224, 227 ЦК УРСР 1963 р.,

Outcome: approved