Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

І. Короткий виклад позовних вимог Голова правління КС «Самопоміч» Андріїшин Д.В., 14 лютого 2020 року звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №MS0000000013 та договором поруки №MS0000000007 від 07.02.2018 року у розмірі 8112,06 грн. та понесенні судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилався на те, що 07.02.2018 року між кредитною спілкою «Самопоміч» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № MS0000000013. Згідно умов договору, позивач надав [PERSON] кредит у сумі 11 000 грн. на умовах плати за користування кредитними коштами в розмірі 57% річних, строком на 24 місяці, починаючи з 07.02.2018 року до 07.02.2020 року. Отримання коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 07.02.2018 року. В свою чергу [PERSON] зобов`язалася повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач покладенні на нього зобов`язання виконав в повному обсязі, а позичальник припинила виконувати свої зобов`язання в результаті чого станом на 10.02.2020 року утворилась заборгованість в розмірі 8112,06 грн. з яких: 6832,85 грн. сума простроченого основного боргу по кредиту; 1279,21 грн. - проценти, нараховані за користування кредитом. В якості забезпечення зобов`язань [PERSON] перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом був укладений договір поруки № MS0000000007 від 07.02.2018 року між позивачем КС «Самопоміч», [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого [PERSON] прийняла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] визначених Кредитним договором. З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідачі залишають без належної уваги вимоги позивача щодо необхідності дотримання умов кредитного договору та договорів поруки, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів як солідарних боржників на користь позивача заборгованість за вищевказаним Кредитним договором в розмірі 8112,06 грн. та сплачені судові витрати. ІІ. Позиція учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи містяться повноваження її представника, згідно яких її інтереси представлятиме адвокат Гавенко Б.І.. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила суд, а також не надіслала клопотання про відкладення чи розгляд справи за її відсутності. Відзив від відповідачки [PERSON] на адресу суду не надходив. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Гавенко Б.І. в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на письмовий відзив та доповнення до такого, які міститься в матеріалах справи, а також надав до суду заяву про застосування строків позовної давності. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 23.03.2020 року постановлено ухвалу про прийняття цивільної справи до провадження судді та проведення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб. 08.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачки [PERSON] [PERSON] 24.09.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача КС «Самопоміч» Д.В.Андріїшин. 25.11.2020 року на адресу суду надійшла заява про застосування строків позовної давності та відзив на позовну заяву від представника відповідачки [PERSON] [PERSON] 03.12.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача КС «Самопоміч» Д.В.Андріїшин. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи, 07.02.2018р. між КС «Самопоміч» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №MS0000000013, у відповідності до якого позивач надав позичальнику відповідачці [PERSON] кредит у розмірі 11000 грн., на умовах плати за користування кредитними коштами в розмірі 57% річних. Кредит надавався строком на двадцять чотири місяці. Згідно умов даного кредитного договору відповідачка [PERSON] , зобов`язалася погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному договором, відповідно до встановленого графіку розрахунків (п.4.1 Договору). Слід зазначити те, що з метою забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобов`язань по кредитному договору між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено 07.02.2018р. договір поруки за №MS0000000007-П. Надавши суму кредиту позичальнику, позивач виконав умови укладеного кредитного договору від 07.02.2018р., однак відповідачка [PERSON] , всупереч умовам такого, свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 10.02.2020р. має заборгованість перед кредитною спілкою на загальну суму 8112,06 гривень, з них: 6832,85 грн. сума простроченого основного боргу по кредиту та 1279,21 грн. проценти за користування кредитними коштами. На письмові вимоги кредитної спілки ні позичальник, ні поручитель, відповідачі по справі, не відреагували, на час розгляду справи в суді простроченої заборгованості по кредитному договору не погасили. Вказані обставини підтверджуються: копією кредитного договору №MS0000000013 від 07.02.2018р.; копією договору поруки №MS0000000007-П від 07.02.2018 року; копією розрахунку заборгованості по кредиту та відсотках; копією паспорта споживчого кредиту від 07.02.2018 року; копією заяви на отримання кредиту за №13; копіями вимог щодо погашення заборгованості за кредитним договором за вих. №352 та вих.№ 353 від 19.03.2019 року, вих. №580, вих.№ 581 та вих. №971 від 28.05.2019 року, вих. №970 та вих. №971 від 07.10.2019 року та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит». Відповідно до п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно з п.2 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою; ціни (тарифи) на послуги, що надаються кредитною спілкою; види кредитів, що надаються кредитною спілкою, умови надання та строки повернення кредитів; способи забезпечення кредитних зобов`язань, вимоги щодо забезпечення погашення кредитів. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частина 1 ст.1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. Висновки суду Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості. Будь-яких доказів, які б спростували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачами суду не представлено. На час розгляду справи в суді відповідачі простроченої кредитної заборгованості не погасили. Щодо заяви представника відповідачки [PERSON] [PERSON] про застосування строків позовної давності, то з даного приводу суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61- 765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що «з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта». Разом з тим, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Слід зазначити, що до суду з позовною заявою представник позивача Кредитної спілки «Самопоміч» звернулася 14.02.2020 року, тобто у межах строків позовної давності. Крім цього, суд приходить до висновку, що строк позовної давності щодо стягнення із відповідачів заборгованості за Кредитним договором не було пропущено із тих підстав, що відповідачкою [PERSON] , добровільно частково сплачувався борг за кредитним договором починаючи з 20.11.2018 року та остання дата погашення була 20.11.2019 року, що підтверджується матеріалами справи та не спростовується відповідачами, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідачка навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків, тим самим порушуючи законні права позивача. Суд звертає увагу і на той факт, що договором передбачено і строк дії договору - 10 років. Правова позиція Верховного суду України зазначає, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони (банк та клієнт) встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями. Також Верховний суд України прийшов до висновку, що у разі якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлюються окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. На підставі викладеного можна зробити наступний висновок: якщо клієнт впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою строки позовної давності. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого траншу, який клієнт не здійснив. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки відповідачами не виконуються умови договору кредиту №MS0000000013 та договору поруки №MS0000000007-П від 07.02.2018 року, що знайшло своє підтвердження в ході дослідження наявних матеріалів цивільної справи, тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача, оскільки не виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань порушує права, свободи та інтереси позивача. VII. Судові витрати За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 2102 гривні, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved