Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі уклала шлюб 29 вересня 2012 року, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1319. За час перебування у шлюбі, мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На протязі останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникають сварки, які спричиняють їй душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї та в сім'ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Крім того, їхня спільна дитина, що була народжена під час перебування у шлюбі, за спільною згодою проживає та буде проживати із позивачем, в [ADDRESS]. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач участі у вихованні і розвитку дитини не приймає. З цього приводу між ними не досягнуто згоди. На момент пред'явлення позову, [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, внаслідок чого не працює і не має можливості самостійно утримувати малолітню дочку - [PERSON]. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, зокрема, - статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, [PERSON] не в повній мірі виконує свій обов'язок щодо належного утримання неповнолітньої дитини. На підставі викладеного, просить суд, розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягувати щомісячно із [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]», а також, стягнути з [PERSON] на її користь витрати пов'язанні із сплатою судового збору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила строк для примирення не надавати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він отримав та ознайомився з матеріалами позовної заяви. Заявлені вимоги про розірвання шлюбу, зміну позивачем прізвища після розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, визнав у повному обсязі. Крім того, відповідач повністю заперечував проти стягнення з нього витрат пов'язаних із сплатою позивачем судового збору. Враховуючи думку позивача, заслухавши думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 29 вересня 2012 року, згідно із даними свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER]), - сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1319. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (Серія [NUMBER]), щодо місця проживання якої між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Також, спору про поділ спільного майна між сторонами немає. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю і потребує достатнього матеріального утримання. На даний час [PERSON] не має можливості самостійно утримувати малолітню дочку. Крім того, до суду відповідачем не надано жодних підтверджень щодо неможливості ним утримувати дитину у розмірі аліментів, якому просить позивач. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аліменти - це обов'язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім'ї інших, які потребують цього. Згідно із ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують тривалий час. Примирення між сторонами неможливе та подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їх інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, суд не вбачає. Крім того, встановлено, що батько дитини не заперечує проти надання матеріальної допомоги на її утримання і відсутні будь-які об'єктивні дані, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дочки. Враховуючи викладене, з'ясувавши обставини справи та перевіривши докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб, укладений між сторонами, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище - «[PERSON]», а також стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого законом мінімуму, починаючи з 27 серпня 2015 року та продовжувати до повнолітня дитини. Рішення про стягнення аліментів в частині виплати за один місяць підлягає до негайного виконання (ст. 367 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. Крім того, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією № 12127478-1 від 14 серпня 2015 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved