Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення,\~яким: встановити факт його проживання разом з матірю [PERSON], яка померла 19 травня 2008 року, з 2004 року по 18 травня 2008 року та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після сперті його матері [PERSON], яка померла 19 травня 2008 року право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9512 га(з них: земельна ділянка, площею 0,7666 га(сіножаті), кадастровий номер 4621588300:03:000:0455 та земельна ділянка, площею 2,1847 га(рілля), кадастровий номер 4621588300:02:000:0546), що розташована на території [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №079034 від 19 лютого 2003 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що 19 травня 2008 року померла його матір [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, ввійшло належне померлій майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться в с. Сулятичі по вул.. Набережна, 21 Жидачівського району Львівської області та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9512 га(з них: земельна ділянка, площею 0,7666 га(сіножаті), кадастровий номер 4621588300:03:000:0455 та земельна ділянка, площею 2,1847 га(рілля), кадастровий номер 4621588300:02:000:0546), що розташована на території [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №079034 від 19 лютого 2003 року. На випадок своєї смерті мати склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла йому. Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 02 червня 2010 року за ним визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Сулятичі по вул.. Набережна, 21 Жидачівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті матері. Проте, питання про визнання за ним права власності на інше спадкове майно не вирішено. Відтак, він як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкову земельну ділянку, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що пропустив піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 19 травня 2008 року, у віці 72 років, померла [PERSON], про що 20 травня 2008 року зроблено відповідний актовий запис №9 та [PERSON] сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 20 травня 2008 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №128607 /а.с. 20/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] ввійшло належне померлій майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться в с. Сулятичі по вул.. Набережна, 21 Жидачівського району Львівської області та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9512 га(з них: земельна ділянка, площею 0,7666 га(сіножаті), кадастровий номер 4621588300:03:000:0455 та земельна ділянка, площею 2,1847 га(рілля), кадастровий номер 4621588300:02:000:0546), що розташована на території [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №079034 від 19 лютого 2003 року./а.с. 10-17, 21/. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 10 листопада 2004 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені буде належати за законом на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право заповідаю [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 8/. Також в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач по справі і сином померлої та відповідно спадкоємцем за заповітом. Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження ІV-УР №1851284 від 16 травня 1962 року /а.с. 18/. Відповідно до ч.1\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1\~ст.1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В поданій до суду позовній заяві [PERSON] пояснив, що протягом останніх років і до дня його смерті спільно проживав зі спадкодавцем [PERSON], оскільки остання була його мамою та потребувала стороннього догляду та допомоги. Так, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області за №230 від 05 липня 2018 року, згідно якої: на день смерті спадкодавця, разом з нею дійсно проживав без реєстрації син [PERSON]. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до\~ч.3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року№ 7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживав з [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто момент смерті останньої, яка наступила 19 травня 2008 року. Відтак позивач є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], як такий, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини. Згідно із рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 02 червня 2010 року за позивачем визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Сулятичі по вул. Набережна, 21 Жидачівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті матері. Проте, питання про визнання за ним права власності на інше спадкове майно не вирішено. Разом з тим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №568/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 25 вересня 2017 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку у звязку з тим, що він пропустила піврічний термін, передбачений цивільним законодавством для подання заяви /а.с. 6/. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст.ст. 81,126\~ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на частину спадкового майно(земельну ділянку), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved