Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.06.2021 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 22.11.2014 перебуває у шлюбі з відповідачем, в якому народилася дочка [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, сім`я фактично носить формальний характер, шлюбні відносини припинені, наміру зберегти сім`ю у сторін немає, втрачені почуття поваги та кохання один до одного, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим та суперечить інтересам сторін та їх дитини. В судове засідання сторони не з`явилися, 01.09.2021 через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав. Ураховуючи наведене, висновки Європейського суду з прав людини у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії", заяви сторін про розгляд справи без їх участі та те, що явка учасників справи в суд не визнавалася обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, враховуючи також факт продовження карантинних заходів з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності сторін. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2014 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Сторони від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Як зазначає у позові позивач, та не спростовує відповідач, сторони фактично шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення з відповідачем не можливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч. 3, 4\~ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначивши про припинення шлюбних відносин, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст.\~112\~СК\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхнім дітей, що мають істотне значення. З наведених положень вбачається, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом достовірно встановлено, що позивач має стійке переконання та бажання розірвати шлюбні відносини з відповідачем. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно в умовах свободи та гідності, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити, шлюб між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. ст.\~115\~Сімейного\~Кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, а згідно положень ч. 2\~ст. 114 цього ж Кодексу\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Положеннями статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивачка просила місцем проживання малолітньої дитини визначити її місце проживання, та те, що відповідач повністю визнав позовні вимоги, суд вважає, що місцем проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , слід визначити місце проживання її матері. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved