Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Позивач 13.08.2018 р. звернулась до суду з позовом в якому просила визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , мотивуючи тим, що їй належить спірна квартира, у якій зареєстрований відповідач. Син у 2014 році виїхав за межі країни на територію Російської Федерації, де в подальшому отримав паспорт громадянина Російської Федерації та на сьогоднішній день там і проживає не маючи наміру повертатись до України. Провадження у справі відкрито 05.10.2018 року суддею Херсонського міського суду Херсонської області [PERSON] Відповідно до розпорядження керівника апарату Херсонського міського суду Херсонської області від 27.02.2019 року у зв`язку з тим, що суддя [PERSON] не може продовжувати розгляд справи, через закінчення строку дії повноважень судді, відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №766/15710/18. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В. від 04.03.2019 року справу прийнято до провадження судді, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] про зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] . Суд розцінює заяву відповідача як визнання позову. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 19.05.2005 року державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної конториза реєстрповим №1-910 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7449087 від 07.06.2005 року виданим Херсонським державним бюро технічної інвентаризації (арк. справи 7, 8). Відповідно до акту затвердженого 18.07.2018 року т.в.о. директора КП «Центр» Шуфляк В.В. вбачається, що [PERSON] не мещкає за адресою: [ADDRESS] з 2014 року по теперішній час (арк. справи 9). Згідно паспорта [PERSON] , [INFO] , який народився у м. Херсон Україснської РСР, що виданий 07.11.2017 р. відділення "УФМС Росії по Калужській області в Малдоярославецькому районі" відповідач є громадянином Російської Федерації, військовозобов`язаним, 02.06.2018 р. уклав шлюб з громадянкою [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинила, майно та речі відповідача в квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем його виїзд на інше постійне місце проживання на територію іншої держави, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі з 2014 року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню таким в судовому порядку. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 10 травня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved