Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

Заявник просить встановити факт його поранення при виконанні обов`язку військової служби 24.08.2015 року, поблизу населеного пункту Талаківка Кальміуського район Донецької області Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. В обґрунтування заяви послався на те, що з липня 2003 року був призваний на військову службу Червоноградським РВК Львівської області. Займаючи посаду начальника інженерної служби військової частини [NUMBER] був залучений та брав безпосередню участь в бойових діях на території Донецької та Луганської областей, забезпечені її проведення в секторі «М» з: 17.09.2014 р. по 08.12.2014 р., 29.12.2014 р. по 18.01.2015 р., 17.06.2015 р. по 12.07.2015 р., 23.07.2015 р. по 23.10.2015 р., 11.02.2016 р. по 23.02.2016 р., 28.03.2016 р. по 30.04.2016 р., 15.10.2016 р. по 08.11.2016 р., 14.11.2016 р. по 20.01.2017 р., 24.03.2017 р. по 01.06.2017 р.. Так, 24.08.2015 р. під час проведення розвідки маршрутів висування на наявність МВЗ, поблизу населеного пункту Талаківка Кальміуського район Донецької області, зазнав поранень від вибуху встановленої на розтяжці ручної гранати РГД-5. Первинна медична допомога надавалась лікарнею швидкої медичної допомоги м. Маріуполь. Довідкою військово-лікарської комісії від 18.11.2015 р. йому встановлено, що захворювання (травма, поранення, контузія, каліцтво), а саме вогнепальне осколкове сліпе поранення IV пальця правої кисті та спини у вигляді післявогнепальних рубців з наявністю сторонніх тіл (металевих осколків) м`яких тканин IV пальця правої кисті та спини без порушення функції пов`язані з проходженням служби. Також відповідно до довідки МСЕК йому встановлено 10% втрату працездатності. Встановлення даного юридичного факту необхідно заявнику для набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією та іншими нормами національного та міжнародного права. 12.08.2019 р. учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися. Заяник подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьому заяву підтримав. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник заінтересованої\~особи Російська\~Федерація (Посольство\~Російської Федерації\~в Україні)заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомляв. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснив судовий розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії військового квитка серії [NUMBER] , виданого заявнику 17.07.2018 р. Червоноградським міським військовим комісаріатом Львівської області, останній звільнений в запас на підставі наказу командувача ВМС ЗУ України №89 від 30.05.2018 р.. Згідно наявних записів щодо проходження військової служби, крім іншого, в період часу з 21.07.2014 року по 04.07.2018 р. займав посаду начальника інженерної служби військової частини [NUMBER] . Згідно з\~копією довідкивійськової частини [NUMBER] Міністерства оборони України №321/1 від 21.06.2018 р., [PERSON] в період часу з 17.09.2014 р. по 08.12.2014 р., 29.12.2014 р. по 18.01.2015 р., 17.06.2015 р. по 12.07.2015 р., 23.07.2015 р. по 23.10.2015 р., 11.02.2016 р. по 23.02.2016 р., 28.03.2016 р. по 30.04.2016 р., 15.10.2016 р. по 08.11.2016 р., 14.11.2016 р. по 20.01.2017 р., 24.03.2017 р. по 01.06.2017 р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, м. Маріуполь Донецької області. 24.08.2015 р. [PERSON] під час виконання бойового завдання, перебуваючи у відрядженні у секторі «М», під час проведення розвідки маршрутів висування на наявність МВЗ, внаслідок вибуху встановленої на розтяжці ручної гранати РГД-5, отримав поранення, а саме: сліпе осколкове поранення м`яких тканин IV пальця правої кисті, нижньої третини на рівні грудного відділу хребта, що підтверджується копією довідки військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України №3807 від 18.11.2015 р. про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва). Відповідно до копії довідки ВЛК військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України №726 від 18.11.2015 р. виданої на ім`я [PERSON] , встановлено причинний зв`язок захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва, а саме, що отримане ним 24.08.2015 р. вогнепальне осколкове сліпе поранення IV пальця правої кисті та спини у вигляді післявогнепальних рубців з наявністю сторонніх тіл (металевих осколків) м`яких тканин IV пальця правої кисті та спини без порушення функції пов`язане з виконанням обов`язків військової служби. Згідно з копією довідки МСЕК серії 10ААА №019009 від 25.11.2015 р., заявнику встановлено ступінь втрати професійної працездатності у 10 %. За наведених обставин, суд вважає встановленим факт поранення [PERSON] під час виконання бойового завдання. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. 15.04.2014 року Верховною радою України прийнято Закон «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», що визначив статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Президент України своїм Указом від 24.09.2015 року № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 року "Про нову редакцію Воєнної доктрини України" та затвердив Воєнну доктрину України, якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України. Таким чином, факти збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню. Статтею 2 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях» передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення. Статтею 4 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях» передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих. Приписами статті 13 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях» передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил. Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18.01.2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15.04.2014 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20.02.2014. Статтею 6 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях» встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. \~ \~ \~ \~Встановлення даного факту, що має юридичне значення заявнику необхідно для набуття статусу жертви міжнародного збройного конфлікту як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка набрала чинності 21.10.1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954 року, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією та іншими нормами національного та міжнародного права. Викладені вище\~докази у\~своїй сукупності\~переконливо свідчить,\~що [PERSON] \~отримав поранення\~при виконанні\~обов`язків\~військової служби\~внаслідок збройної\~агресії Російської\~Федерації проти\~України,\~відтак вимога\~заявника є\~обґрунтованою та\~підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved