Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті. У своїй заяві зазначила, що вона є бабусею [PERSON]. Онука [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05 лютого 2011 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вона і онука зі своєю родиною постійно проживали у м. Донецьку, однак у зв'язку з політичною обстановкою в країні і проведення бойових дій у м. Донецьк, вони вимушені була переїхати з місця постійного проживання до м. Камянське Дніпропетровської області, де 10 листопада 2014 року, були поставлені на облік, як внутрішньо переміщені особи, і значились зареєстрованими за адресою: [ADDRESS]. У березні 2018 року чоловік онуки - [PERSON] поїхав до м. Донецьк відвідати родичів, де [INFO], від гострого крововиливу у мозок (інсульт), помер, також [INFO] від тяжкої хвороби померла її онука [PERSON]. Після смерті онуки, дітей забрали до дитячого будинку і гостро постало питання про встановлення опіки над ними, для чого їй необхідного надати в Орган опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам'янської міської Ради перелік документів, в тому числі і свідоцтво про смерть батька дітей, встановленого законодавством України зразка, але органами реєстрації їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть. Тому просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця м. Донецьк, громадянина України, померлого [INFO] на тимчасово окупованій території - у м. Донецьк. В судове засідання представник заявника [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та без участі заявника [PERSON], заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Заводського районного у місті Кам'янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи за відсутністю представника. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази, суд вважає вимоги заявника такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05 лютого 2011 рок, що вбачається зі свідоцтва про шлюб, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що зроблено актовий запис №17. Від шлюбу у [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В підтвердження родинних зв'язків зі своєю онукою [PERSON] заявниця [PERSON] надала документи, а саме свідоцтва про народження її доньки [PERSON] ([PERSON], [PERSON]) [PERSON], свідоцтва про укладення шлюб її доньки, свідоцтво про народження онуки [PERSON], та її свідоцтво про укладення шлюбу з [PERSON]. Донька заявниці [PERSON] та мати [PERSON], [PERSON] [INFO] померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть ,актовий запис № 1187. Як вбачається з матеріалів справи, онука заявниці [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30 квітня 2018 року Дніпровським районним у місті Кам'янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 339. Також, чоловік [PERSON], [PERSON] [INFO] помер, що вбачається зі свідоцтва про смерть, яке видане Пролетарським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції ДНР. Відповідно до відмови Заводським районним у місті Кам'янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в усному порядку заявнику [PERSON] відмовлено у проведенні реєстрації смерті [PERSON], так як нею надано свідоцтво про смерть не відповідної форми. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 26 ч. 1 Розпорядження Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року м. Донецьк було визнано територією, на якій здійснюється антитерористична операція. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту:смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. За положеннями ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Проте, оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Враховуючи, що на даний час заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть своє онуки та чоловіка онуки, тому як свідоцтво про смерть видане на тимчасово окупованій території та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільно-процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» визначення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України встановлює суд, а тому суд вважає необхідним встановити факт смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території.

Outcome: approved