Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач 21 серпня 2017 року звернувся до суду з названим позовом, вказуючи, що йому на праві власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: Київська область, смт. Володарка, вул. Будівельна, 35. Син позивача [PERSON], [INFO] в будинку зареєстрований, але починаючи з травня 2015 року не проживає. В добровільному порядку зняти [PERSON] з реєстраційного обліку не має можливості. Тому позивач звернувся до суду та просить усунути порушення його права на вільне володіння, користування та розпорядження житловим будинком, визнавши [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком який розташований за адресою: Київська область, смт. Володарка, вул. Будівельна, 35. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали свої вимоги посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач на виклик суду в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Представник третьої особи Володарської селищної ради Київської області подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення вимог позивача не заперечує та просив суд розглядати справу без його участі. Суд визнав наявні у справі матеріали достатніми для встановлення прав та взаємовідносин сторін. Справа розглядається за відсутності відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом на що позивач дав свою згоду, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: Київська область, смт. Володарка, вул. Будівельна, 35 (а.с.4). Згідно довідки виданої Володарською селищною радою Київської області відповідач по справі [PERSON] дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: [INFO], починаючи з травня 2015 року, оскільки фактично проживає в Росії (а.с.7). Ст. 316 Цивільного Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що визначає ст. 317 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідач не є власником житлового будинку де зареєстрований, та у вказаному будинку не проживає з травня 2015 року і відтоді участі в утриманні вказаного будинку не бере. Вказані обставини також стверджено показаннями свідків [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача та які ствердили те, що відповідач [PERSON] дійсно з травня 2015 року не проживає за адресою [INFO]. Відповідач відмовився знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджає власнику користуватись і розпоряджатись належним йому майном. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, за згодою позивача, як власника житла, відповідач був зареєстрований на правах члена сім'ї власника житла, але відповідач з травня 2015 року, тобто, більше року, не проживає за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованим по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знявся, його реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинком, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved