Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

На початку березня 2015 року представник позивача [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, яким просить виділити в натурі із спільної часткової власності частку, що належить [PERSON] та складає 3/100 частки нерухомого майна комплексу будівель, а саме: свердловину «Б», бетон площею 8,6 кв.м., санблок «В» цегла площею 1,3 кв.м., насосну станцію «Г», бетон площею 108,4 кв.м.; припинити право спільної часткової власності, що належить [PERSON] на частку в розмірі 3/100 нерухомого майна комплексу будівель, а саме: свердловини «Б», бетон площею 8,6 кв.м., санблоку «В» цегла площею 1,3 кв.м.,насосної станції «Г», бетон площею 108,4 кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на окремий об'єкт нерухомого майна, а саме: свердловину «Б», бетон площею 8,6 кв.м., санблок «В» цегла площею 1,3 кв.м., насосну станцію «Г», бетон площею 108,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач зазначає, що на підставі договору дарування від 07 червня 2003 року вона стала власницею комплексу нежитлових будівель, а саме: допоміжна споруда зазначена в інвентарній справі літерою «А-I» площею 8,6 кв.м.; свердловина «Б» площею 8,6 кв.м.; санблок - «В» площею 1,3 кв.м.; насосна станція «Г» площею108,4 кв.м.; басейн «Д» площею 3306,3 кв.м, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. 25 грудня 2003 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу частини вказаних нежитлових будівель, а саме басейну та допоміжної споруди, відповідно до умов якого відповідач стала власником даного нерухомого майна. Встановлено, що на момент укладення договору купівлі продажу, при видачі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно реєстратором КП Бориспільської районної ради Бориспільське районне «БТІ» була допущена помилка, не указано складову частку відчуження, що становила на час укладення договору купівлі продажу 97/100. Таким чином 3/100 частки даного нерухомого майна, що складається з: свердловини визначеної в інвентарній справі літерою «Б», площею 8,6 кв.м.; санблоку літера «В» площею 1,3 кв.м.; насосної станції літера «Г», площею 108,4 кв.м належить позивачу. Таким чином, вказане нерухоме майно є спільною частковою власністю позивача та відповідача. Враховуючи норми законодавства та ту обставину, що варіант щодо виділу частки нерухомого майна в натурі можливий, позивач і звернулась до суду, оскільки іншого порядку не передбачено. Позивач в судове засідання не з'явилася проте від її представника [PERSON] надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову, крім того просить справу слухати у її відсутність. В зв'язку з неявкою всіх учасників судового засідання, фіксація судового процесу в даному випадку не проводиться, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд дослідив, оцінив та проаналізував всі зібрані у справі докази у їх сукупності і дійшов до висновку про наявність достатність підстав для задоволення позовних вимог. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Кузміченко А.П. від 07 червня 2003 року за реєстром №2858 та зареєстрованого в Бориспільському районному БТІ 05 грудня 2003 року за №264 стала власницею комплексу будівель, що знаходяться за адресою [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до даних витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10) до складових частин комплексу нежитлових будівель входить: допоміжна споруда, що зазначена в інвентарній справі літерою «А-I», площею 8,6 кв.м.; свердловина «Б», площею 8,6 кв.м.; санблок «В» площею 1,3 кв.м. ; насосна станція «Г», площею108,4 кв.м.; басейн «Д» площею 3306,3 кв.м. 25 грудня 2003 року між позивачем [PERSON] (продавець) та відповідачкою [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частини вказаного нерухомого майна, а саме басейну «Д» та допоміжної споруди «А-I», що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що був посвідчений державним нотаріусом Бориспільської державної нотаріальної контори Київської області Черненко Н.Б. та зареєстровано в реєстрі № 2-6325, зареєстрований в реєстрі Рогозівської сільської ради за №91 від 06.10.2004 року (а.с.8). З даних довідки КП «Бориспільське районне БТІ» № 628 від 25.10.2013 року (а.с.9) слідує, що при видачі Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно на ім'я позивача від 25.12.2003 року для відчуження басейну «Д» та допоміжної споруди «А-I» за адресою: [ADDRESS], реєстратором була допущена помилка, а саме: не указано складову частку відчуження, що становила на час укладення договору купівлі продажу від 25.12.2003 року 97/100 частин. Таким чином, слід прийти до висновку, що позивачка на даний час є власником 3/100 частки комплексу нерухомого майна, що складається з: свердловини визначеної в інвентарній справі літерою «Б», площею 8,6 кв.м.; санблоку літера «В» площею 1,3 кв.м.; насосної станції літера «Г», площею 108,4 кв.м, а відповідачці належить 97/100 частки нерухомого майна що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За змістом ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Таким чином, слід прийти до висновку, що зазначений комплекс нерухомого майна належить сторонам на праві приватної спільної часткової власності. Відповідно до ст.ст. 316, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тобто, співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. З виділом учаснику спільної власності на будинок його частки в натурі спільна власність на неї припиняється. За змістом роз'яснень Пленуму Верховного Суду України наведених в п.14 постанови від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", об'єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов. З даних висновку від 04.02.2015року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, складеного суб'єктом оціночної діяльності ПП «Авто-експрес» на замовлення позивачки (а.с.11) визначено, що з технічної точки зору можливий виділ в натурі 3/100 частин комплексу будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS] належного на праві власності [PERSON] в окремий об'єкт нерухомого майна, виділивши [PERSON] наступні нежилі будівлі: свердловину «Б», площею 8,6 кв.м.; санблок «В» площею 1,3 кв.м.; насосну станцію «Г», площею108,4 кв.м. Зазначений висновок спеціаліста відповідачем не оспорюється, питання про призначення судової будівельної експертизи перед судом сторони не порушували. За таких обставин, суд приймає до уваги зазначений висновок спеціаліста, вважає його допустимим засобом доказування факту наявності технічної можливості виділу в натурі із спільного комплексу будівель в [ADDRESS] належного на праві власності [PERSON] 3/100 частин комплексу будівель, оскільки цей висновок не оспорюється іншим співвласником, а наведені в ньому відомості не суперечать іншим матеріалам та відповідають фактичним обставинам справи. Викладене вище дає суду підстави для висновку, що будівлі майнового комплексу будівель що знаходяться за адресою: [ADDRESS] які перебувають у спільній частковій власності у позивача та відповідача є подільною річчю в розумінні ст. 183 ЦК України, оскільки при виділі цільове призначення приміщень, які входять до складу спільного майна, втрачено не буде. За результатом виділу в спільному користуванні позивачки та іншого співвласника спільних приміщень не залишається, тому встановлювати порядок користування не вимагається. Порушень прав іншого співвласника чи інших осіб в результаті виділення позивачу в натурі частки із спільного нерухомого майна у судовому засіданні не встановлено. Таким чином, позивачем доведено наявність, передбачених ч.1 ст364 ЦК України, правових підстав для виділу йому в натурі його частки з нерухомого спільного майна. Крім того, виділ співвласнику його частки в натурі зі спільного майна призводить до припинення права спільної часткової власності між співвласником, якому виділена в натурі частка у спільному майні, та іншим співвласником, між якими продовжують існувати відносини права спільної часткової власності, але вже щодо зменшеного об'єкту. Відтак, виходячи з положень ст.ст. 328, 346 ЦК України право спільної часткової власності позивача на виділене йому майно підлягає припиненню з одночасним визнанням за ним права власності на самостійний об'єкт права власності, з метою проведення державної реєстрації припинення спільної часткової власності позивача та реєстрацію за ним права власності на самостійний об'єкт. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved