Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру. В позові та в доповненні до позову зазначала, що проживаючи в м. Кременчуці, тривалий час працювала на посаді вчителя середньої школи . В 1972 році, маючи потребу в житлі, вступила в житлово - будівельний кооператив № 32/216 в м. Кременчуці (ОСББ № 32), який будував будинок [ADDRESS]. Вказувала, що вона мала рідного брата [PERSON], [INFO]. Зазначала, що у брата особисте життя не склалося, він не мав свого житла, і тому з 29.12.1978 року, з її згоди, став проживати у її квартирі разом з нею. Вказувала, що будучи членом житлово-будівельного кооперативу і проживаючи у вказаній квартирі, вона постійно і своєчасно сплачувала пайові внески за квартиру. Зазначала, що станом на 01.02.1990 року вона повністю сплатила балансову вартість квартири і фактично придбала вказану квартиру. Вказувала, що у вказаній квартирі вона постійно проживала до 1986 року. У 1986 році у неї з'явилася можливість вступити до іншого житлово-будівельного кооперативу. Оскільки на той час не дозволялося мати у власності більше однієї квартири, вона вирішили перевести її членство в житлово-будівельному кооперативі №32/216 на ім'я її брата [PERSON], який на той час проживав в її квартирі. Зазначала, що рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 10.08.1981 року було видано свідоцтво [NUMBER] від 10.08.1981 року про право особистої власності на вказану квартиру на ім'я її брата [PERSON], який на той період ні з ким в шлюбних стосунках не перебував. Вказувала, що вона вступила до іншого житлово-будівельного кооперативу. Разом з тим, акцентувала увагу на те, що її брат завжди визнавав, що фактично квартира належить їй, оскільки була придбана за її кошти і ніколи цього не оспорював. Вказаний факт підтверджується тим, що 01.06.1993 року її брат склав на її ім'я заповіт, який був посвідчений Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-2030, та яким він заповідав квартиру [ADDRESS] саме їй. Зазначала, що у 1997 році її брат [PERSON] усиновив [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства [NUMBER] від 11.03.1997 року, виданим Глобинським районним відділом реєстрації актів громадянського стану. Вказувала, що усиновлений [PERSON] ніколи з її братом не проживав і до придбання вищевказаної квартири та її утримання не мав ніякого відношення. Зазначала, що у 1995 році її брат зареєстрував шлюб з [PERSON], але останні роки вони разом не проживали. [PERSON] ніякого відношення до придбання квартири та до її утримання не мала. Вказувала, що 04.02.2011 року брат склав заповіт на її ім'я, що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 557, яким квартиру [ADDRESS] заповідав їй. Зазначала, що [INFO] її брат [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 04.02.2014 року. Вважає, що [PERSON] не може претендувати на частину спадщини після смерті [PERSON], оскільки квартира фактично належить їй, так як була придбана за її кошти. Просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати за нею [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Свідоцтво [NUMBER] від 10.08.1981 року про право особистої власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] визнати незаконним та скасувати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовну вимогу в частині визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] підтримали в повному обсязі та просили суд його задовольнити. Стосовно позовних вимог, в частині визнання свідоцтва [NUMBER] від 10.08.1981 року про право особистої власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] - незаконним та його скасування, просили залишити без розгляду. Відповідач за первісним позовом [PERSON] з позовними вимогами не погодилася та подала до суду зустрічний позов, яким не спростовуючи певні обставини, викладені в первісному позові позивача [PERSON], просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею - [PERSON], [INFO] право власності на 1/4 (одну четверту) частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], як на обов'язкову частку спадщини після смерті її чоловіка гр. [PERSON]. В судовому засіданні відповідач-позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], зазначені позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили суд їх задовольнити. Суд, згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України), розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позивачами вимог та в межах поданих доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача-відповідача, представника позивача - відповідача, відповідача - позивача, представника відповідача - позивача, третіх осіб, давши аналіз та оцінку наданим доказам, знаходить що позов [PERSON] до Кременчуцької міської ради Полтавської області, [PERSON] про визнання права власності на квартиру - не підлягає до задоволення. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на обов'язкову частку спадщини підлягає до задоволення в повному обсязі за наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] проживаючи в м. Кременчуці, тривалий час працювала на посаді вчителя середньої школи . В 1972 році, маючи потребу в житлі, вступила в житлово - будівельний кооператив № 32/216 в м. Кременчуці (ОСББ № 32), який будував будинок [ADDRESS]. Встановлено, що вона мала рідного брата [PERSON], [INFO]. Встановлено, що він не мав свого житла, і тому з 29.12.1978 року, з її згоди, став проживати у її квартирі разом з нею. Встановлено, що у вказаній квартирі вона постійно проживала до 1986 року. Встановлено, що у 1986 році вона вступила до іншого житлово-будівельного кооперативу. та вирішила перевести її членство в житлово-будівельному кооперативі №32/216 на ім'я її брата [PERSON], який на той час проживав в її квартирі. Встановлено, що рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 10.08.1981 року було видано свідоцтво [NUMBER] від 10.08.1981 року про право особистої власності на вказану квартиру на ім'я [PERSON]. Встановлено, що у 1995 році [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем - позивачем [PERSON] та проживав разом з нею за її місцезнаходженням. Встановлено, що 04.02.2011 року [PERSON] склав заповіт на ім'я [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 557, яким квартиру [ADDRESS] заповідав їй. Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 04.02.2014 року. Згідно ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідач-позивач [PERSON] - є пенсіонером, а відповідно непрацездатною особою, що підтверджується пенсійним посвідченням № 523 від 1993 року та довідкою Управління пенсійного фонду у м. Кременчуці № 5043 від 25.09.2014 року. Згідно ст. 1235 Цивільного Кодексу України, заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право па обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1241 Цивільного Кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його переживе, та батьки. На підставі викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Кременчуцької міської ради Полтавської області про визнання права власності на обов'язкову частку спадщини підлягають до задоволення в повному обсязі за обставин викладених вище. Крім того право власності [PERSON] за його життя на спірну квартиру виникло з моменту державної реєстрації, тобто з 10.08.1981 року і на момент розгляду справи по суті, державна реєстрація права власності не скасована. Відтак, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] був одноосібним власником спірної квартири та неодноразово використовував своє право за життя заповідати своє майно тим особам, яким вважав за доцільне. Тому позовні вимоги [PERSON] до Кременчуцької міської ради Полтавської області, [PERSON] про визнання права власності на спірну квартиру, без скасування рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 10.08.1981 року та свідоцтва [NUMBER] від 10.08.1981 року про право особистої власності на спірну квартиру на ім'я [PERSON], на думку суду - є передчасними та необґрунтованими. Інших доказів на підтвердження своїх доводів позивача-відповідача [PERSON] до суду не було надано і суд їх не встановив.

Outcome: approved