Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те що в період з 15 травня 2004 року по 30 червня 2010 року позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] цього шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачкою. 30.06.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси, справа № 2-7365/10, а також вирішено щомісячно стягувати з [PERSON] на утримання дитини аліменти. В позовній заяві позивач посилається на те, що з вересня 2008 року відповідач не цікавиться долею сина, не займається його розвитком та вихованням, не приймає участь у його утриманні. Розвитком, вихованням та утриманням сина займається лише позивач. Таким чином, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків батька по вихованню, утриманню та розвитку сина, чим шкодить її правам та інтересам. Позивач [PERSON] в судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації в судове засідання не зявився, до суду надійшов висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в якому вказано на погодження позбавлення батьківських прав [PERSON] Суд вивчивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у зв'язку із наступним. Судом встановлено, що 15 травня 2004 року позивач уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з позивачем. 30 червня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси, справа № 2-7365/10. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2010 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина. Зазначене рішення суду відповідач не виконує та жодного разу не сплатив аліментів, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів № 10571 від 16.11.2017 року виданою Другим Приморським відділенням державної виконавчої служби [PERSON] в період з 10.03.2010 року по 31.10.2017 року згідно з виконавчим листом № 2-7365/10 від 04.08.2010 року аліменти не сплачував. Відповідно до висновку № 01-11/708/2 від 16.05.2018 року Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] встановлено, що відповідно до інформації, наданої відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON], зареєстрований з 21.05.1998 року: [ADDRESS]. Зясувати думку батька з порушеного питання не вдалося можливим: службою у справах дітей двічі було направлено листи - запрошення [PERSON], за адресою реєстрації, а саме: [ADDRESS]. Станом на 30.03.2018 року [PERSON] до служби у справах дітей Одеської міської не зявився, пояснень з порушеного питання не надав. Працівниками служби у справах дітей Одеської міської ради відвідувалась адреса реєстрації [PERSON], а саме [ADDRESS]. За даною адресою проживає бабуся дитини - [PERSON]. З бабусею неповнолітнього була проведена бесіда, під час якої вона повідомила , що на даний час, місце перебування сина [PERSON] їй не відомо. Проте, повідомила, що син знає про розгляд заяви [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради було проведено обстеження житло-побутових умов проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] року народження, за адресою: [ADDRESS], про що складено відповідний акт, згідно з яким встановлено, що матірю створені всі умови для проживання та всебічного розвитку дитини. На засіданні ради опіки та піклування, яке відбулось 10.05.2018 року, питання розглядалося за участю матері дитини, [PERSON]. Батько дитини, [PERSON], не зявився, хоча належним чином був повідомлений. Таким чином вирішено, вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлене, що відповідач не цікавиться долею сина, не займається його розвитком та вихованням, не приймає участь у його утриманні. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов'язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Приписами ч. 1 статті 164 СК України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Таким чином, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків батька по вихованню, утриманню та розвитку доньки, чим шкодить її правам та інтересам, тому позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. Одночасно суд роз'яснює положення ст. 169 СК України, згідно якого відповідач не позбавлений можливості у поновленні його батьківських прав. Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved