Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.01.2019 р. звернулася до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , в якому просила: в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( [NUMBER] , яка складає 126045,00 грн., замість її частини у праві спільної сумісної власності; право власності на автомобіль марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] , визнати за відповідачем, [PERSON] . Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати зі сплати судового збору. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 15.09.2007 р. між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2941. В період шлюбу, а саме 26.06.2013 р. ними був придбаний автомобіль Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] . Зазначеним автомобілем користується лише відповідач. Позивач просить поділити зазначений автомобіль, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнавши за відповідачем право власності на автомобіль та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 11.01.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 15.01.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.08.2019 р. до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої представник позивача просить: в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN) [NUMBER] , яка складає 117409,63 грн., замість її частини у праві спільної сумісної власності; право власності на автомобіль марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] , визнати за відповідачем, [PERSON] . 30.01.2020 р. до суду відповідач [PERSON] подав пиьмові пояснення, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач [PERSON] та представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Позивач в судовому засіданні пояснила, що в період шлюбу з відповідачем ними був придбаний автомобіль Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN) [NUMBER] , який є неподільною річчю. Зазначеним автомобілем користується лише відповідач. Вказала, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбу, проте, до суду подано позов про розірвання шлюбу. Просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля, а право власності на автомобіль визнати за відповідачем. Відповідач [PERSON] та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача вказав на те, що 26.03.2013 р. в період шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON] був придбаний автомобіль Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] . Автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначив, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що спільне користування автомобілем є неможливим. При цьому, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та проживають разом. Відповідач [PERSON] немає можливості сплатити позивачу грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля. Також, вказав, що автомобіль коштує значно менше, ніж заявлено позивачем. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, пояснення відповідача та представника відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, сторони [PERSON] та [PERSON] 15 вересня 2007 р. зареєстрували шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2941, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Встановлено, що за час спільного проживання сторонами (подружжям [PERSON] та [PERSON] ) був придбаний автомобіль марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] . Зазначені обставини сторонами підтверджуються та не оспорюються відповідачем. Автомобіль марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON] 26.06.2013 р., що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Угоди про добровільний поділ автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнуто, а тому позивач звернулася до суду із зазначеним позовом та просить суд: в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN) [NUMBER] , яка складає 117409,63 грн., замість її частини у праві спільної сумісної власності; право власності на автомобіль марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] , визнати за відповідачем, [PERSON] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі такого поділу, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено законом або домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 3 ст. 372 ЦК України). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що в період шлюбу ними був придбаний автомобіль марки Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] . Заперечуючи проти позову, відповідач вказав на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що спільне користування автомобілем є неможливим. При цьому, вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проживають разом. Зазначив, що він користується авто. Також відвозить їхнього спільного з [PERSON] сина на заняття. Він немає можливості сплатити позивачу грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля. Також, вказав, що автомобіль коштує значно менше, ніж заявлено позивачем. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц. Згідно висновку експерта № 402/07/2019 судової автотоварознавчої експертизи від 11 липня 2019 р., ринкова вартість автомобіля Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] , станом на 04 січня 2019 р. складає 234819,27 грн. Вбачається, що автотоварознавча експертиза проводилась на підставі розшифрування даних номера кузова вищевказаного автомобіля (VIN-коду автомобіля). З урахуванням п. 7.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, середня ринкова ціна КТЗ - величина, яка визначається статистичними методами, еквівалентна найбільш вигідній вартості продажу (пропозиції до продажу), сукупності КТЗ визначеної моделі з відповідним строком експлуатації і пробігом на визначений момент часу, у конкретному регіоні чи місцевості з дотриманням вимог, що відповідають поняттю «ринкова вартість». Отже, положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, надає право експертові визначати середню ринкову вартість автомобіля на підставі розшифрованих даних номера кузова даного автомобіля. Згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що висновок № 402/07/2019 судової автотоварознавчої експертизи від 11.07.2019 р., складений судовим експертом [PERSON] , містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Також вбачається, що за проведення автотоварознавчої експертизи позивачем сплачено 5800,00 грн., що підтверджується даними рахунку-фактури №89/07 від 08.07.2019 р. та копією квитанції №0.0.1403145375.1 від 09.07.2019 р. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль Volkswagen Polo, 2012 р.в., реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер ( VIN ) [NUMBER] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за [PERSON] права власності на зазначений автомобіль та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсаціі вартості частини 1/2 частини цього автомобіля, що становить суму в розмірі 117409,63 грн. (234819,27 грн. (ринкова вартість автомобіля згідно висновку експерта) / 2). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований, в зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1174,09 грн. та витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 5800,00 грн.

Outcome: approved