Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення ідеальної частини та визначення порядку користування квартирою, в якому, згідно уточнень, просить визнати, що їй належить на праві приватної власності 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Визначити порядок користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], виділивши їй в користування житлову кімнату № 3, площею 11,7 кв.м. [PERSON] виділити в користування житлову кімнату літ. 2, житловою площею 16,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Вбиральню, кухню, коридор, ванну кімнату та вхід в квартиру залишити в спільному користуванні. Також, просить стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло р. [NUMBER] від 25 січня 1999 року, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації їй, [PERSON], а також її чоловіку [PERSON] та сину, відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], житловою площею 28.4 кв.м., загальною площею 49,8 кв.м. [INFO] [PERSON] помер, відповідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 травня 2011 року спадщину, яка складається з 1/3 частини квартири, прийняв син - [PERSON], який зареєстрований в спірній квартирі. Позивач - [PERSON] зазначає, що, між нею та сином виникають негаразди, конфлікти з приводу користування квартирою, що позбавляє можливості користуватися і розпоряджатися своїм майном, в зв'язку з чим позивач звернулася з позовом до суду про визначення порядку користування квартирою, щоб мати право безперешкодно користуватися кімнатою. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання ідеальної частки у праві приватної власності на квартиру та зобов'язання вчинити певні дії, в якому, згідно уточнень, просить визначити, що ідеальна частка [PERSON] у праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] складає 5/6 (п'ять шостих) частин. Також, зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що ідеальна частка [PERSON] у праві приватної власності на квартиру [ADDRESS] складає 5/6 (п'ять шостих) частин. Крім того, просить покласти на [PERSON] судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] га [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить 2/3 частини спірної квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 25 січня 1999 р. реєстраційний [NUMBER]. [PERSON], також на праві приватної власності належить 1/3 частина спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 травня 2011 р., реєстраційний номер 4-616. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі та не зареєстрована у ній з 2007 року, не здійснює ремонтні роботи, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-які витрати на її утримання. Натомість він з 06.10.1993 року по цей час зареєстрований та проживає у спірній квартирі, здійснює як капітальний, так і поточний ремонт, сплачує комунальні послуги. Тому вважає, що йому повинно бути визначена ідеальна частка у розмірі 5/6 частини спірної квартири. [PERSON] повинна бути визначена частка у розмірі 1/6 частини спірної квартири на підставі ч. 2 ст. 372 ЦК України. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник позивача за первісним позовом - [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та у разі неявки відповідача винести заочне рішення. Третя особа за первісним позовом - [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявку суду не повідомив, про судове засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник відповідач за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявку суду не повідомив, про судове засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник відповідача за зустрічним позовом - Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача за зустрічним позовом - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, у задоволенні зустрічного позову має бути відмовлено, з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до наданих суду доказів, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1999 року, реєстраційний [NUMBER], виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS], загальною площею 49,8 кв.м., що підтверджується також копією технічного паспорту КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстровий [NUMBER] від 15.03.2011 року. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 05 листопада 2010 року серія [NUMBER]. Після смерті [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 травня 2011 року, спадщину, яка складається з 1/3 (однієї третьої) частини квартири [ADDRESS], отримав син - [PERSON]. З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно індексний номер [NUMBER] від 21.11.2014 року виданої Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції вбачається, що по [ADDRESS] власність належить на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 25.01.1999 року: [PERSON] [INFO], - 1/3 частини, [PERSON] - 1/3 частини, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину рег. [NUMBER] від 04.07.2011 року [NUMBER], [PERSON], належить - 1/3 частини. Таким чином, вищезазначена квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної власності, а саме: позивачу - [PERSON] на праві приватної сумісної власності на квартиру належить 1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1999 року, реєстраційний [NUMBER]. Відповідачу - [PERSON] на праві приватної сумісної власності на квартиру належить 1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.01.1999 року, реєстраційний [NUMBER] та 1/3 частина належить йому на праві свідоцтва про спадщину за законом, а тому, [PERSON] належить 2/3 частини приватної сумісної власності. З довідки № 17/219 від 21.01.2015 року наданої начальником Дзержинського РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] У відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1252 від 25.02.2015 року встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між співвласниками можливо. З дослідження експерта вбачається наступний варіант порядку користування квартирою: І-му співвласнику - [PERSON] на 2/3 частки пропонується виділити у індивідуальне користування наступні приміщення: житлову кімнату «2» площею 16,7 кв.м.; балкон - 0,9 кв.м., у спільне користування: коридор «1» - 6,8 кв.м; вбудовану шафу «4» 0,6 кв.м.; вбудовану шафу «5» - 03,8 кв.м.; кухню «6» - 8,4 кв.м.; ванну кімнату «7» - 2,7 кв.м.; вбиральню «8» - 1,2 кв.м. Усього [PERSON] пропонується виділити у користування приміщення в квартирі загальною площею 29,65 кв.м., що на 3,55 кв.м., менше ніж покладено. ІІ-му співвласнику - [PERSON] на 1/3 частку пропонується виділити у індивідуальне користування наступне приміщення: житлову кімнату «3» площею 11,7 кв.м., у спільне користування: коридор «1» - 6,8 кв.м; вбудовану шафу «4» 0,6 кв.м.; вбудовану шафу «5» - 03,8 кв.м.; кухню «6» - 8,4 кв.м.; ванну кімнату «7» - 2,7 кв.м.; вбиральню «8» - 1,2 кв.м. Усього [PERSON] пропонується виділити у користування приміщення у квартирі загальною площею 20,15 кв.м., що на 3,55 кв.м. більше ніж покладено. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 319 ЦК України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах. На підставі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, власник вправі вимагати захисту порушеного права власності в судовому порядку (ст. 16 ЦК України). За ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати співвласника на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою вправі власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" №20 від 22 грудня 1995 року (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Суд вважає за доцільне встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування [PERSON] житлову кімнату «3» площею 11,7 кв.м., залишивши в користуванні [PERSON] житлову кімнату «2» загальною площею 16,7 кв.м. У спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] залишити місця загального користування квартири: вбиральню, кухню, коридор, ванну кімнату та вхід в квартиру. Стосовно зустрічного позову [PERSON], то суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів. висновків експертів. Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд зазначає, що [PERSON] на час отримання свідоцтва про право власності на квартиру за р. [NUMBER] від 25 січня 1999 року був повнолітнім, однак ніяких заперечень проти спільної сумісної власності не заявляв, ніякого договору про визначення ідеальних часток в квартирі між співвласниками не посвідчувалося. Отже, [PERSON] погоджувався з тим, що існує спільна сумісна власність на квартиру і з таким свідоцтвом про право власності. Також він погоджувався з цим і на час отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 травня 2011 року, прийнявши 1/3 частину квартири після смерті батька. Також, позивач за зустрічним позовом посилається на ст. 372 ЦК України, зазначаючи, що за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Однак ця норма закону діє при поділі майна, але в даному випадку вимог про поділ квартири заявлено не було, в зв'язку з чим вимоги про збільшення частки є безпідставними. Крім того, [PERSON], посилається на те, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі, не здійснює у ній ремонтні роботи, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-які витрати на її утримання, натомість як він, проживає у спірній квартирі, здійснює як капітальний так і поточний ремонт, сплачує комунальні послуги. Однак, доказів на підтвердження даних фактів позивачем за зустрічним позовом не надано. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності надають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду, позивачем за зустрічним позовом не доведені ті обставини, на які він посилалася як на підстави своїх вимог, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. В порядку ст. 88 ЦПК України стороні на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 114,70 грн.

Outcome: approved