Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві, яка подана в новій редакції, посилається на те, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS]. [PERSON], який являється його сином перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] до 24.12.2015. Від спільного проживання мають двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Починаючи із 2013 року [PERSON] разом із дітьми в його будинку не проживають. Він, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідачів в будинку, саме тому, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, в заяві до суду , яка подана представником позивача [PERSON] просить справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення рішення в порядку заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти проте, що вона за зазначеною адресою, а саме по [ADDRESS] не проживає, хоча з відповіді на запит в адресно-довідковий підрозділ ГУДМС УДМС В Чернівецькій області стосовно місця реєстрації відповідача №6482/16-Вх (а.с. 21) видно, що відповідач [PERSON] зареєстрована саме в [ADDRESS] Зі згоди представника позивача [PERSON] суд постановляє рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, показання свідків [PERSON], [PERSON] суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має у власності житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2006 (а.с.14), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12912115 від 15.12.2006 (а.с. 15). У вказаному будинку крім позивача, зареєстровані: дружина - [PERSON], [INFO], колишня невістка- [PERSON]., [INFO] та онуки- [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO] , що видно з довідки виконкому Самушинської сільської ради № 549 від 09.11.2016 (а.с. 16) та акту обстеження домогосподарства [PERSON] № 560 від 16.11.2016 (а.с.17). З акту обстеження домогосподарства [PERSON] № 560 від 16.11.2016 (а.с. 17) видно, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] більше одного року у належному господарстві позивача не проживають, не є членами його сім'ї, спільним побутом з ним не пов'язані. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] являється колишньою невісткою позивача. Остання разом із чоловіком [PERSON] та дітьми постійно проживали в [ADDRESS] ніколи не проживали. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача в судовому засіданні пояснила, що син позивача [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] Від спільного проживання мали двоє дітей. Спільною сім"єю постійно проживали в м. Чернівці, оскільки під час шлюбу придбали там квартиру. В будинку позивача відповідачка разом із дітьми ніколи не проживали . Їй відомо, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у його домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved