Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивач 22.12.2017 року звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 31.08.1996 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. У період шлюбу відповідачем було придбано у власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором міни від 12.12.2002 року, посвідченого [PERSON], завідуючою Першої Нікопольської нотаріальної контори, реєстровий номер № 1-3079. Квартира була зареєстрована на відповідача. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені з 20.11.2017 року з причини агресивної поведінки з боку відповідача, зловживання ним спиртними напоями. Відповідач виганяв її з дитиною з вищевказаної квартири, вважаючи, що він є власником квартири і вони не мають права в ній жити. З приводу цього вона зверталася до Нікопольського відділу поліції. На теперішній час вони з відповідачем не домовилися про порядок поділу вказаної квартири, відповідач не бажає добровільно поділити квартиру та укласти відповідний договір у нотаріуса. Зазначила, що у відповідності до чинного законодавства 1/2 частина спірної квартири є їх спільною сумісною власністю, оскільки була придбана в період зареєстрованого шлюбу. Однак згідно ч. 3 ст. 70 СК України, абз. 2 ст. 372 ЦК України вважає, що є обставини, які мають істотне значення для збільшення розміру її частки майна з 1/2 частини до 2/3 частини. В обґрунтування вимог посилалася на те, що малолітня дочка [PERSON] постійно хворіє, перебуває з народження на «Д» обліку у кардіолога, з 2008 року на обліку у лікаря педіатра, з 2011 року на обліку у ЛОР лікаря, з 2012 року на обліку у гастроентеролога, з 2014 року на обліку у лікаря невролога з діагнозами недостатність кардії, функціональна диспепсія, дискінезія жовчовивідних шляхів, реактивний панкреатит, вегето-судинна дистонія по змішаній формі, хронічний аденоїдіт, аденоїдні вегетації ІІ ступеню, рецидивний отит, метаболична кардіоміопатія, недостатність мітрального клапана І ступені, МАРС: фальш-хорда лівого шлуночка. Також за рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 27.05.2016 року з відповідача стягнуто на її користь на утримання дочки аліменти у розмірі 850 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухилявся від сплати аліментів та станом на 30.06.2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 11616,60 грн. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 31.10.2017 року було змінено розмір аліментів та з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. За десять місяців відповідачем було сплачено 6814,39 грн. Іншої матеріальної допомоги відповідач не надає. Зазначила, що цього розміру аліментів зовсім не вистачає для належного забезпечення доньки усім необхідним, для її фізичного, духовного розвитку та лікування. Дочка, внаслідок зазначених хвороб, потребує проживання у окремій кімнаті. На підставі викладеного просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS] загальною площею 61,4 кв. м., житловою площею 44,6 кв. м, яка належить відповідачу на підставі договору міни від 12.12.2002 року, що придбана у період шлюбу; виділити їй у власність 2/3 частини вказаної квартири; виділити відповідачу у власність 1/3 зазначеної квартири. Також просила стягнути на її користь понесені судові витрати. Позивач у судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без фіксації процесу технічними засобами. На позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Ухвалою про відкриття провадження від 14.02.2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 27.02.2018 року. З метою забезпечення прав учасників справи, зокрема права відповідача на подання відзиву, справа розглянута у строк понад 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження. Відповідачем не надано відзиву на позов у встановлений законом строк без поважних причин. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв'язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони з 31.08.1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7-8). У період шлюбу, а саме 12.12.2002 року відповідачем було придбано у власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором міни від 12.12.2002 року, посвідченого [PERSON], завідуючою Першої Нікопольської нотаріальної контори, реєстровий номер № 1-3079. Квартира була зареєстрована на відповідача (а.с. 9-11). Шлюбні відносини сторони фактично припинили з 20.11.2017 року з причини агресивної поведінки з боку відповідача, зловживання ним спиртними напоями. Відповідач виганяв позивача з дитиною з вищевказаної квартири, вважаючи, що він є власником квартири і вони не мають права в ній жити. З приводу цього позивач зверталася до Нікопольського відділу поліції із заявою від 25.10.2017 року (а.с. 12-13). На теперішній час сторони не домовилися про порядок поділу вказаної квартири, відповідач не бажає добровільно поділити квартиру та укласти відповідний договір у нотаріуса. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ЦПК України. Відповідно до чинного законодавства загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об'єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Згідно до\~ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В силу\~ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.3\~ст. 368 Цивільного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас,\~стаття 57 Сімейного кодексу України\~передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.22, 23, 24\~Постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~ України та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до\~ст.60 Сімейного Кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти,а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до\~ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядокподілу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що у період шлюбу сторонами було придбано квартиру за адресою квартиру [ADDRESS], яку було оформлено на [PERSON] Враховуючи, що сторони в період зареєстрованого шлюбу придбали на імя відповідача [PERSON] вищезазначену квартиру, то вона є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, враховуючи наступне. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON], [INFO] постійно хворіє, перебуває з народження на «Д» обліку у кардіолога, з 2008 року на обліку у лікаря педіатра, з 2011 року на обліку у ЛОР лікаря, з 2012 року на обліку у гастроентеролога, з 2014 року на обліку у лікаря невролога з діагнозами недостатність кардії, функціональна диспепсія, дискінезія жовчовивідних шляхів, реактивний панкреатит, вегето-судинна дистонія по змішаній формі, хронічний аденоідіт, аденоїдні вегетації ІІ ступеню, рецидивний отит, метаболична кардіоміопатія, недостатність мі трального клапана І ступені, МАРС: фальш-хорда лівого шлуночка, що підтверджується випискою з амбулаторної картки дитини (а.с. 14). За рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 27.05.2016 року з відповідача стягнуто на користь позивача на утримання дочки [PERSON] аліменти у розмірі 850 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухилявся від сплати аліментів та станом на 30.06.2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становила 11616,60 грн. Позивач також зверталася до суду із позовною до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення аліментів (а.с. 35). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 31.10.2017 року було змінено розмір аліментів та з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 33). Згідно виписки з рахунку [PERSON], відповідачем було сплачено 6814,39 грн. (а.с. 34). Іншої матеріальної допомоги відповідач не надає. Враховуючи викладене, беручи до уваги інтереси дитини, яка проживає разом з позивачем, стан її здоровя, ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини у розмірі, встановленому рішенням суду, наявність заборгованості по сплаті аліментів з боку відповідача, суд,

Outcome: approved