Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин: з 08 травня 2019 року відповідач не проживає в спірній квартирі, виїхавши з помешкання та забравши свої особисті речі, за комунальні послуги не сплачує, чим створює їй, як власнику, перешкоди в користуванні належним їй житловим приміщенням. Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 10 березня 2021 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву на позов не подала. Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2016 р. є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10-11 - копія договору), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-9). У вказаній квартирі, згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соборності 83» від 10.11.2020, зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 12), який, за даними акту про не проживання особи за місцем реєстарції, складеного 17 листопада 2020 року мешканцями квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] та затвердженого управителем Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соборності 83», не проживає з 08 травня 2019 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідач [PERSON] є донькою позивача [PERSON] (а.с. 7 копія свідоцтва). Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в частині 2 статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надала, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , як член сім`ї власника житла, не проживає у спірному житловому помешканні без поважних причин понад строки, визначені статтею 405 ЦК України, згідно даних акту, суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування цим житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимога про відшкодування відповідачем судових витрат, позивачем не заявлена, вони покладаються на позивача.

Outcome: approved