Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] звернулася до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу, у примусовому порядку без його згоди. В обґрунтування вимог лікар-психіатр посилається на те, що [PERSON] з 2002 року перебуває на диспансерному обліку в лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної психоневрологічної лікарні з діагнозом: судинна деменція із параноїчними включеннями. Неодноразово проходить стаціонарне лікування. 20 грудня 2017 року [PERSON] госпіталізований в Тернопільську психоневрологічну лікарню. Після огляду [PERSON] лікар-психіатр дійшов висновку про необхідність його госпіталізації для обстеження та лікування у звязку з наявність у нього тяжкого психічного розладу, що завдає суттєву шкоду його здоровю, погіршенню психічного стану. Вказані обставини також підтвердженні висновком комісії лікарів-психіатрів від 20 грудня 2017 року. [PERSON] рішенням суду визнаний недієздатним та опікуном призначено доньку [PERSON] Посилаючись на наведене та те, що [PERSON] визнаний судом недієздатним, не може надати усвідомлену згоду на його госпіталізацію, просив задовольнити заяву. У судовому засіданні лікар психіатр , яка одночасно є і представником Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні - заяву підтримала, з підстав викладених у ній. Вказала, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, перебуває на обліку у психоневрологічній лікарні та стаціонарно неодноразово лікувався. На даний час, у звязку з погіршенням психічного стану потребує госпіталізації до психіатричного закладу з метою лікування. Прокурор у судовому засіданні заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] підтримав. Законний представник [PERSON] опікун [PERSON] вказала, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і на даний час потребує госпіталізації до психоневрологічної лікарні для обстеження та лікування. У судове засідання був доставлений [PERSON], який не заперечив щодо його госпіталізації. Судом встановлено, що [PERSON] з 2002 року перебуває на диспансерному обліку в лікаря-психіатра амбулаторно-поліклінічного відділення Тернопільської обласної комунальної психоневрологічної лікарні з діагнозом: судинна деменція із параноїчними включеннями. [PERSON] стаціонарно неодноразово лікувався, остання госпіталізація була проведена у період з 28 грудня 2016 року по 26 січня 2017 року. Рішенням Тернопільського міськрайоного суду Тернопільської області від 14 серпня 2014 року, яке набрало законної сили, [PERSON] визнаний недієздатним та його опікуном призначено доньку [PERSON] ([PERSON]М.). 20 грудня 2017 року [PERSON] госпіталізований в Тернопільську психоневрологічну лікарню. Після огляду [PERSON] лікар-психіатр дійшов висновку про необхідність його госпіталізації для обстеження та лікування у звязку з наявність у нього тяжкого психічного розладу, що завдає суттєву шкоду його здоровю, погіршенню психічного стану. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 20 грудня 2017 року встановлено, що [PERSON] [INFO], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: судинна деменція із параноїчними включеннями. Впродовж останні 15 років [PERSON] страждає психічним захворюванням та неодноразово проходить стаціонарне лікування. 20 грудня 2017 року поступив повторно на обстеження та лікування у звязку з погіршенням психічного стану. При огляді [PERSON] 20 грудня 2017 року встановлено, що [PERSON] неспокійний, постійно щось шукає, пропадає з дому, заявляє, що в нього пропадають речі, потребує постійного нагляду та контролю, не може залишать один вдома. Вважають, що [PERSON] потребує госпіталізації, оскільки страждає на психічний розлад, внаслідок чого не спроможний задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вважає, що заяву лікаря-психіатра слід задовольнити. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до вимог ст. 14 цього ж Закону, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації. Встановлено, що згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 20 грудня 2017 року [PERSON] [INFO], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: судинна деменція із параноїчними включеннями. При огляді [PERSON] 20 грудня 2017 року встановлено, що [PERSON] неспокійний, постійно щось шукає, пропадає з дому, заявляє, що в нього пропадають речі, потребує постійного нагляду та контролю, не може залишать один вдома. Вважають, що [PERSON] потребує госпіталізації, оскільки страждає на психічний розлад, внаслідок чого не спроможний задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку є доцільною, тому заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved