Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 лютого 2020 року звернувся до суду із позовними вимогами до громадянина Сирійської Арабської Республіки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 27885,00 грн., відсотків від суми позики в розмірі 3346,20 грн., а також 3000 грн. витрат на правничу допомогу та судових витрат по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 серпня 2019 року між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №030819 (далі - Договір), згідно якого відповідач прийняв у позику 27885,00 грн., які зобов"язався повернути із відсотками від суми позики до 31 грудня 2019 року у місті Володимир- [ADDRESS] . Факт отримання зазначених грошових коштів підтверджено власноручно написаною розпискою від [PERSON] в момент передачі йому грошової позики. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання у визначений договором строк не виконав, просив позов задовольнити, стягнути заборгованість та судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про підтримання позову, розгляд справи за його відсутності, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, зокрема у відповідності до ч. 11 ст.128\~ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки відповідач не повідомив, відзив на позов, а також заяву про слухання справи у його відсутності не подав. Тому зі згоди сторони позивача, з урахуванням положень ст. ст.128-131, 223, 280-282 ЦП України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті заочно за відсутності позивача та відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81\~ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Встановлено, що 03 серпня 2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 030819, згідно якого відповідач [PERSON] прийняв у позику 27885,00 грн. які зобов`язався повернути із відсотками від суми позики до 31.12.2019 року, про що [PERSON] написав розписку (а.с.13-16). Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики з визначенням розміру відсотків, а тому їх правовідносини регулюються §1 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлено, що відповідач [PERSON] у встановлений договором строк, а саме до 31.12.2019 року, взяті на себе зобов`язання не виконав, отримані ним грошові кошти, з врахуванням відсотків визначених договором, позивачу не повернув, що потягло за собою порушення прав позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані як позика. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із розписки написаною власноручно відповідачем вбачається, що він отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 27885 грн., також зобов`язується платити по 2% відсотки від суми позики за кожний місяць, що становить 3346 грн. 20 коп. (27885х2%=557 грн. 70 коп., та 557 грн. 70 коп. х 6=3346 грн. 20 коп.) Отже, виходячи з встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість в сумі 31231 (тридцять одна тисяча двісті тридцять одна) грн. 20 коп., з яких сума боргу в розмірі 27885 грн. та сума 2,0% від суми позики за кожний місяць, що становить 3346 грн. 20 коп. Судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу, повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не було підтверджено та не доведено понесених ним витрат на правову допомогу, у зв"язку з чим вказана вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: approved