Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

КП «Кривбасводоканал» звернулось до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Відповідно до п.п. 1, 2 п. 2 ст. 2 Статуту КП «Кривбасводоканал», основними напрямками діяльності підприємства є забезпечення потреб населення та інших споживачів послугами водопостачання, транспортування питної води споживачам по водопровідним мережам, забезпечення транспортування стічних вод по колекторам та каналізаційним мережам, їх очищення на очисних спорудах. На виконання своєї статутної мети КП «Кривбасводоканал» здійснює постачання послуг з централізованого постачання холодної води відповідачам за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги, споживачі не звільняються від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ними до укладання відповідного договору. Індивідуальний споживач повинен укладати договори про надання житлово-комунальних послу у порядку і випадках, визначених законом (п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону). Не укладання договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані послуги (постанова судової палати у цивільних та господарських справах Верховного суду України №6-59 від 13.10.2013). КП «Кривбасводоканал», виконуючи свої обов`язки, постійно надавало та надає послуги з централізованого водопостачання, однак відповідачі, в порушення ст.ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, ст.ст. 7, 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст. 22 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» знехтували своїми обов`язками споживача в частині своєчасної оплати за отримані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води за період з 01.02.2014 по 31.04.2019, у розмірі 2366,07 грн, яка станом на момент звернення до суду не погашена. Разом з цим, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, інфляційні втрати, 3% річних та судовий збір. Представник позивача, відповідно до ст. 276 ЦПК України, у позові просив здійснити розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялися належним чином, про що свідчить лист-повідомлення суду від 07.02.2020 за вих. №8029, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подали суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подали до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення. Судом встановлено, що КП «Кривбасводоканал», відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі по тексту - Правила), надає населенню міста Кривого Рогу, а також підприємствам, установам і організаціям послуги, зокрема, з водопостачання та водовідведення, у тому числі й за місцем проживання відповідачів. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами позивача і є споживачами холодної води. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. З розрахунку, наданого позивачем, підтверджений факт наявності заборгованості відповідачів, яка з 01.02.2014 по 31.04.2019 складає 2366,07 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 319 і ст. 322 ЦК України, власність зобов`язує і власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 67, 68, 162 Житлового Кодексу України передбачено, що споживач зобов`язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки передбачені договором або Законом. Відповідно до п. 18 Постанови КМУ №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з центрального опалення постачання холодної та гарячої води і водовідведення», плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 22 ЗУ "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; Згідно з п. 20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Крім того, враховуючи зміст вимог ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», обов`язок укладання договору на постачання холодної води та водовідведення покладено на споживача, в свою чергу, суд вважає, що даний договір є публічним, що відповідає вимогам ст. 633 ЦК України. Таким чином, відповідачами було порушено зобов`язання з оплати за отримані послуги з постачання холодної води, внаслідок чого, вимога позивача щодо стягнення заборгованості є обґрунтованою. Разом з цим, позивач, пред`являючи вимоги про відшкодування заборгованості за надані послуги з постачання холодної води, просив, у тому числі, стягнути інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До позову позивачем надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який був перевірений судом та суд вважає його цілком прийнятним, тому вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних саме у такому розмірі та за вказаний період, а саме інфляційні втрати - 103,02 грн. та 3% річних - 23,66 грн. Таким чином, оскільки у зв`язку із несплатою відповідачами за отримані житлово-комунальні послуги позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідно до наданих розрахунків також є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Отже, з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1 921 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved