Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Дальницької сільської ради Овідіопольського району третя особа [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, а саме 55/100 житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після її смерті залишився спадок, який складається з 55/100 житлового будинку [ADDRESS] . Будинок належав померлій на підставі свідоцтва на право власності на житло . За життя, [PERSON] склала заповіт, посвідчений 14.07.2015 року державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., зареєстрований у реєстрі за № 1-809, заповів позивачці все своє майно, яке на день її смерті буде належати їй, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось. Державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області 26.09.2019 року була заведена спадкова справа № 84о/2019. Позивач отримала постанову нотаріуса від 19.02.2021року про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що у Свідоцтві про право власності на житло зазначена квартира (приміщення квартири спільного заселення, одноквартирного будинку) 55/100 з відповідними частками господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у відмітці, яка була проставлена Овідіопольським РБТІ 18.12.1995 року об`єкт вказаний, як «домоволодіння», у відповіді Комунального підприємства Овідіопольської районної ради «ОВІДІОПОЛЬ-СЕРВІС» від 07.10.2019 року № 623 зазначен інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що відповідає 55/100 частин житлового будинку, зареєстровано за [PERSON] , а в технічному паспорті зазначено про право власності за [PERSON] на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що не може бути квартирою, тому відсутня можливість видати свідоцтво про право на спадщину. Позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті [PERSON] , тому вимушена звернутися до суду. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 29.03.2021 року провадження по справі відкрито та постановлено проводити розгляд по справі за правилами загального позовного провадження, витребувано від Овідіопольської державної нотаріальної контори Одеської області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також витяг зі Спадкового реєстру про заповіти. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.05.2021 року підготовче провадження по справі закрито, та справу призначено до розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої просила провести судове засідання без її участі та задовольнити позов. Відповідач Дальницька сільська рада Овідіопольського району Одеської області не направила свого представника для участі у судовому засіданні, через канцелярію суду надала заяву, де вказала що не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу без участі її представника. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. [INFO] померла [PERSON] , про що 23.07.2019 року Овідіопольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зроблено відповідний актовий запис № 562, та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, зокрема на 55/100 житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Міністерством сільського господарства Державним підприємством «Чапаєвець»28.09.1995 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира (приміщення квартири спільного заселення одноквартирний будинок) 550/100 з відповідними частками господарських споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Згідно довідки виданої Дальницькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області, об`єкт нерухомого майна, що розташований по [ADDRESS] має визначення - житловий будинок. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначено про право власності за [PERSON] на 55/100 житлового будинку індивідуального житлового фонду, який складається з житлового будинку - літера «А», літня кухня - літера «Б», сарай - літера «В», сарай - літера «Г», споруди - «№1-4». Згідно із архівною довідкою наданою директором КП «ОВІДІОПОЛЬ-СЕРВІС» від 19.03.2021 року за вих № 142, за адресою: [ADDRESS] знаходиться житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами. Згідно довідок від 10.09.20219 року за вих № 457 та № 458 виданих Дальницькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області гр. [PERSON] померла [INFO] та по день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та відповідно що гр. [PERSON] була зареєстрована та вела спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , та на момент смерті мала склад сім`ї: донька [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Вказане встановлено судом з такого. [PERSON] народилася [INFO] , про що в книзі записів реєстрації народжень 15.02.1951 року Багачівською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області зроблено відповідний актовий запис № 8 та видано свідоцтво про народження. 22.05.1971 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що в книзі записів реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 24 та видано свідоцтво про одруження. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . За життя спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 14.07.2015 року державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., зареєстрований у реєстрі за № 1-809. Постановою від 19.02.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області Мельник К.В. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на 55/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, мотивуючи тим, що в документах є розбіжності. Таким чином, судом встановлено, що виник спір щодо визнання права власності на спадщину за заповітом і позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини, як визначено ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Під час розгляду справи судом було досліджено належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 84о/2019, заведеної після смерті [PERSON] державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Таким чином, судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, вказана заява відкликана не була ( ч. 5 ст. 1269 ЦК України). Позивач, виконавши всі вимоги законодавства з приводу прийняття спадщини, звернулась до нотаріуса с заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на що одержала відмову. Відповідно до вимог діючого законодавства свідоцтво про право на спадщину видається за наявністю у спадковій справі всіх необхідних документів та відомостей ( ст. 42, 68 Закону України «Про нотаріат», п 4.12 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого 22.02.2012 року наказом Міністерства юстиції України за № 296/5) Відповідно до підпункту 4.14 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4. 18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності на спадщину за законом, бо нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на 55/100 житлового будинку загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 68,0 кв.м., з відповідною частиною господарських споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - [PERSON] , померлої [INFO] , з посиланням на те, що в документах наявні невідповідності у зазначенні об`єкту спадкового майна. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно статті 392 ЦК, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві приватної власності житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, яка належить [PERSON] , і інтереси інших осіб при забудові не порушені. На даний час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Дальницька сільська рада Овідіопольського району, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, немає. Згідно з частиною другою статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як зазначив ВССУ в листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про спадкування, слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі. До того ж, відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Отже, позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. За викладеного, зважаючи на те що відповідач проти задоволення позову не заперечує, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що іншим (крім судового) шляхом захистити право позивача неможливо, тому вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 55/100 житлового будинку загальною площею 107,7 кв. м., житловою площею 68,0 кв. м., з відповідною частиною господарських споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Тому з огляду на викладені вище обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню, шляхом визнання за нею права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved