Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вказана квартира належить їй на праві власності, відповідач восени 2014 року виїхав з вказаної квартири та до цього часу в ній не проживає, реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі порушує права позивача як власника квартири, та перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні належною їй квартирою. Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Позивач в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно з нотаріально посвідченою заявою від 12.09.2016 року, зареєстрованою в реєстрі за № 1844, [PERSON] просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував, та вказав, що з жовтня 2014 року він постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 06.10.2016 року від Департаменту реєстрації Харківської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких представник за довіреністю Гончаренко В.В. просила суд розглянути справу без її участі у відповідності до норм матеріального та процесуального права (а.с. 23-24). З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, заслухавши пояснення позивача, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі Договору дарування від 30.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1411 (а.с. 26-27). Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої ЖК «Простор-5А» 09.08.2016 року за № 228, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований проте не проживає в цій квартирі (а.с. 8). Згідно відомостей відділу адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Харківській області від 21.09.2016 року [PERSON] до цього часу зареєстрований за адресою: квартира [ADDRESS]. (а.с. 17). Судовим розглядом встановлено, що відповідач з жовтня 2014 року постійно мешкає за адресою: [ADDRESS], та проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (пункт другий вказаної статті). Право приватної власності, згідно частини четвертої наведеної статті Основного закону України, є непорушним. Зазначені положення кореспондуються з вимогами статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 вказаного кодексу визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування й розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні позивачем квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цією квартирою. Судові витрати суд покладає на позивача за його усною заявою.

Outcome: approved