Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.07.2019 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 15000 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3927 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 15.04.2012 року він надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США, про що останній написав позивачу розписку, згідно якої відповідач зобов`язався повернути борг в строк до 15.05.2018 року. Проте, ані 15.05.2018 року, ані пізніше відповідач [PERSON] , незважаючи на неодноразові нагадування з боку позивача, взяті на себе зобов`язання не виконав та борг не повернув, обґрунтовуючи це тим, що у нього відсутні кошти, що, вважає, свідчить про ігнорування та уникання з боку відповідача дій щодо повернення позичених у позивача коштів та порушення взятих на себе зобов`язань. Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 15.07.2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.24). 08.08.2019 року судом отримано відзив на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики від позивача [PERSON] , в якому відповідач позов визнав повністю, вазавши, що дійсно згідно розписки від 15.04.2012 року одержав від позивача [PERSON] кошти в розмірі 15000 доларів США та зобов`язався повернути їх до 15.05.2018, однак в зазначений термін не повернув. Пояснив, що дану суму коштів витратив на будівництво житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на сьогоднішній день у нього відсутні кошти, так як всі свої заощадження витратив на будівництво та ремонт зазначеного житлового будинку. Також, згідно розписки відповідач не відмовляється від своїх боргових зобов`язань перед позивачем [PERSON] , та зобов`язується повернути кошти, але з часом, так як нарізі не має такої змоги. 12.08.2019 року судом отримано заяву від позивача [PERSON] , в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, зазначивши, що представництво його інтересів буде здійснювати адвокат Куцький А.В. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг в сумі 15000 доларів США та судові витрати, пов`язані з даною справою, а саме судовий збір в сумі 3927 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. 12.08.2019 року судом також отримано заяву від представника позивача - адвоката Куцького А.В. про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Просив також стягнути на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі змісту розписки від 15.04.2012 року, оригінал якої подано до початку судового розгляду представником позивача, вбачається, що відповідач [PERSON] отримав в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 15.05.2018 року (а.с.5). Згідно довідки ПАТ "Державний ощадний банк України" від 03.07.2019 року №101 офіційний курс іноземних валют НБУ, а саме 1 долар США до гривні становить 26,1790 грн. (а.с.6). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному, ніким із сторін не оспорюються та містять відомості щодо заявлених позовних вимог. У відповідності до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно положень ч.1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до змісту ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У відповідності до правовового висновку в постанові Верховного суду від 16.01.2019 року в справі №373/2054/16-ц серед іншого визначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка оримана у позику. Так, позивач підставою своїх позовних вимог вказав обставини того, що його права позикодавця були порушені невиконанням відповідачем особистих зобов`язань за договором позики, укладеного шляхом написання розписки від 15.04.2012 року. Відповідчем визнано факт написання ним даної розписки на користь позивача за фактом отримання ним у позику коштів в сумі 15000 доларів США. Таким чином, на підставі представлених позивачем доказів, а також з урахуванням добровільного визнання відповідачем у повному обсязі позовних вимог, судом встановлено, що відповідач [PERSON] прострочив виконання взятого на себе обов`язок щодо повернення позивачу [PERSON] отриманих за договором позики від 15.04.2012 року грошових коштів із загальною сумою боргу в розмірі 15000 доларів США, який виник з вини позичальника, так як заявлена до стягнення сума не суперечить вимогам закону та узгоджується з умовами договору позики згідно письмової розписки від 15.04.2019 року. Суд визнає неаргументованими доводи відповідача за змістом відзиву на позов стосовно нездійснення ним своєчасного повернення позивачу суми отриманих у позику коштів внаслідок відсутності у нього фінансової можливості для цього, оскільки з цих підстав він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання Відповідачем не вказано у відзиві та не представлено доказів щодо визнання його у встановленому порядку банкрутом. Отже, надавши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем та його представником в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого ним при поданні позову (а.с.1), що становить 1963,50 грн. (3927 грн. х 50%). Решта 50 відсотків судового збору, що становить 1963,50 грн., згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того, в рахунок компенсації витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, виходячи з опису наданих адвокатом послуг та квитанції від 12.08.2019 року, на користь позивача слід стянути з відповідача 2500 грн. вказаних судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: approved