Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт її перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Свою заяву обґрунтовує тим, що вона весь час перебування у шлюбі з [PERSON] постійно перебувала на його утриманні. [INFO] чоловік помер, та вона втратила основне джерело існування, бо розмір пенсії чоловіка був значно більшим ніж розмір призначеної їй пенсії. На її заяву про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області було відмовлено через відсутність факту перебування на утриманні. Встановлення даного факту необхідне заявниці для можливості отримання у подальшому пенсії у зв`язку з втратою годувальника. У судовомузасіданні заявниця просила суд задовольнити заявлені вимоги, вказуючи на те, що вони постійно проживали з чоловіком разом та вона знаходилась на його утриманні. Встановлення даного факту необхідно їй для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Представник від заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Вислухавши заявницю, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , заявниця з 20.09.1968 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ,1945 року народження. (а.с. 9). Відповідно до копії паспорту заявниці та померлого [PERSON] , вони з 10.08.1969 року зареєстровані за однією адресою, а саме: [ADDRESS] . (а.с.5, 10,11). Згідно копії довідки від 06.08.2018 року № 926-109364, заявниця була взята на облік як внутрішньо переміщена особа, та її фактичне місце проживання/перебування зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . (а.с.6) Відповідно до копії довідки від 26.09.2016 року № 926018763, [PERSON] був взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа та його фактичне місце проживання було: [ADDRESS] . (а.с.12). Згідно довідки виданої філією «Шахта «Лутугинська» державного унітарного підприємства Луганської народної республіки «Центрвугілля» від 18.06.2019 року № 4, заявниця [PERSON] на день смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про фактичне місце проживання № 151 від 18.06.2019 року, складеним також на тимчасово непідконтрольній території України, а саме у м. Лутугино, заявниця фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Оцінюючи інформацію, яка міститься у документах виданих на тимчасово непідконтрольній території України, суд приймає до уваги висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Так, судом встановлено, що заявниця та її померлий чоловік, незважаючи на місце реєстрації, їх як внутрішньо переміщених осіб, продовжували фактично проживати за місцем своєї реєстрації, а саме, у [ADDRESS] , де вони зареєстровані ще з 1969 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 21.11.2018 року Довжанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, та копії рішення Міловського районного суду Луганської області від 10.08.2018 року, [PERSON] помер [INFO] у м. Лутугине Луганської області. (а.с. 31, 32) Даний факт вказує на те, що померлий проживав за адресою реєстрації. Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 12.08.2007 року, заявниці [PERSON] призначено пенсію за віком (а.с.26), та відповідно до довідки Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 22.03.2019 року (а.с. 7), вона отримує пенсію за віком, розмір якої у січні 2017 року складав 1303,82 грн, та збільшився станом на квітень 2018 року до 1800,66 грн. Відповідно до копії трудової книжки померлого [PERSON] , останній з 1967 року по 2002 рік працював у шахтах на різних посадах. (а.с. 34-36). Згідно копії довідки виданої Біловодським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області № 456 від 01.07.2019 року, розмір пенсії [PERSON] у січні 2017 року складав 3807,43 грн. та постійно збільшувався, і станом на квітень 2018 року складав 8709,53 грн. (а.с.77). Згідно копії листа Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 01.02.2019 року, заявниці було роз`яснено порядок призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, для чого зокрема необхідно надати документ про перебування членів сім`ї на утримання померлого годувальника. ( а.с. 27) Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактуперебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до ч. 1 ст.37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно із ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію. Згідно п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, (далі по тексту - Порядок) за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Так, факт перебування заявниці на утриманні померлого, має значення для її переходу на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Згідно висновку Верховного суду, який викладено у постанові від 22.05.2019 року у справі № 520/6518/17, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Отже, допомога, яка надавалась [PERSON] заявниці була постійним, адже надавався систематично, на протязі тривалого часу, і основним джерелом засобів до існування, незважаючи на отримання останньою іншого доходу, а саме пенсії за віком, адже судом встановлено, що розмір пенсії заявниці, який хоча й збільшувався, однак постійно був у декілька разів меншим від розміру пенсії її померлого чоловіка. З урахуванням викладеного, заявлені вимоги заявниці [PERSON] є законними та підлягають задоволенню. Однак, заявником у заяві у тому числі і в прохальній її частині, було помилково вказано дату смерті [PERSON] - [INFO] , але судом встановлено, що датою його смерті є [INFO] року, яку й необхідно вказати у рішенні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved