Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог посилається на те, що 15 вересня 2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від спільного проживання мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя з чоловіком не склалося, через різні характери вони почали проживати окремо, дочка проживає з нею. Вважає, що за таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, тому просить суд його розірвати. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, а в подальшому надала суду заяву, відповідно до змісту якої, справу просить розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та зазначає, що час наданий для примирення позитивного результату не дав. Відповідач, у судовому засіданні позов визнав частково, не погодившись із зазначеними позивачем причинами розірвання шлюбу. Після закінчення терміну для примирення, відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання до суду не з'явився та причини неявки не повідомив і заяв не надавав. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 15 вересня 2015 року зареєстровано шлюб між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №1912, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 15 вересня 2015 року. Від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], 2016 року, яка на даний час є неповнолітньою та проживає з позивачем, про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] та довідка комунального підприємства "Старосинявський комунгосп" від 20 квітня 2017 року №103. Ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У силу ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. За нормами ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони проживають окремо з червня 2016 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, між ними втрачено почуття любові та взаємоповаги один до одного. Таким чином, шлюб існує лише формально та подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання відновити дошлюбне прізвище [PERSON]. Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позов слід задовольнити та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області ( актовий запис №1912 від 15 вересня 2015 року). На підставі наведеного,

Outcome: approved