Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Лікар - психіатр Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру Хутько В.І. звернулася до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Заяву обґрунтовує тим, що [PERSON] [INFO] , спостерігається на диспансерному обліку в Кременчуцькому ОПНД з 08.04.2016 року, з діагнозом: Р25.0 шизоафективний розлад, маніакальний тип. При погіршенні психічного стану лікувалась стаціонарно в Кременчуцькому ОПНД, Полтавській ОКПЛ. Останнє стаціонарне лікування в Кременчуцькому ОПНД з 04.04.2019 року по 07.05.2019 року, в Полтавській ОКПЛ з 04.03.2016 року по 07.04.2016 року. В стаціонарне відділення Кременчуцького ОПНД госпіталізована психіатричною бригадою ЕМД 09.05.2019 року о 04:25 годині з дому, яку викликала мати у зв`язку з неадекватною, агресивною поведінкою [PERSON] .. Самостійно скарг на психічний стан здоров`я не виказує. Пацієнтка після виписки ліки приймати не стала, була збуджена, вночі не спала, вчинила сварку з матір`ю за спадок, як зазначено в заяві матері «..поведінка агресивна, неадекватна, дуже кричала, погрожувала, почала марити, що вона на зоні в тюрмі». На сварку викликалася поліція та ЕМД. При огляді доступна мовному контакту, погляд затуманений, настрій хиткий, збуджена, легко роздратовується з несуттєвих причин. Претензійна. Мислення прискорюється в процесі бесіди. Наявність розладів сприйняття не виявляє. В госпіталізації звинувачує матір, афективно заряджена на її адресу. Повідомляє, що ліки не приймала, факт сварки підтверджує. Критика до свого стану відсутня, оцінити свій стан правильно не може, хворою себе не вважає. На роз`яснення реагувала негативістично. Відмовляється підписувати усвідомлену добровільну згоду на лікування. У відділенні оглянута 10.05.2019 року комісією лікарів-психіатрів Кеменчуцького ОПНД у складі головного лікаря Дворцова Д. А., лікаря-психіатра Хутько В.І., лікаря-психіатра Сторожевої Н.П.. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що обстеження і лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Згода [PERSON] на обстеження та госпіталізацію відсутня. Враховуючи вищевикладене, психічний стан хворої, яка перебуває в стані тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона не може критично оцінити свій стан та може завдати шкоди собі і оточуючим, просить ухвалити рішення про примусову госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару Кременчуцького ОПНД без згоди хворої. В судовому засіданні представник Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру, лікар - психіатр Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру - Хутько В.І. заяву підтримала з підстав, що в ній зазначені та пояснила, що наявні достатні підстави для госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару для її лікування. Оскільки хвороба тільки починає прогресувати, то амбулаторне лікування останньої не є доцільним, так як необхідний постійний нагляд. Пудовкіна Ю.Г. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечила та пояснила, що вона не хвора та лікування їй не потрібне. Вона проживає разом із матір`ю та дочкою, 2007 року народження, працює на ПАТ «Кременчуцький вагонобудівний завод». Після виписки із стаціонару Кременчуцького ОПНД вона ліки приймала. Твердження її матері про те, що у зв`язку з її поведінкою викликалась поліція не відповідає дійсності. 09.05.2019 року вночі вона не спала, так як чекала чоловіка, із яким вони мають намір укласти шлюб. Вважає, що її мати пише заяви про її госпіталізацію з тією метою, щоб забрати у неї дочку, так як інших причин для її госпіталізації не має. Представник [PERSON] - адвокат Чирва В.П. в судовому засіданні у задоволенні заяви просила відмовити, так як у матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про те, що наявні обставини, які відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» є підставами для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Остання має дитину, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, пройшла курс лікування у психіатричному закладі. Прокурор в судовому засіданні, з урахуванням висновку комісії лікарів - психіатрів, проти задоволення заяви не заперечував. Вислухавши пояснення представника Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру, лікаря психіатра Хутько В.І . , пояснення [PERSON] та її представника, пояснення прокурора та свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] , спостерігається на диспансерному обліку в Кременчуцькому ОПНД з 08.04.2016 року, з діагнозом: Р25.0 шизоафективний розлад, маніакальний тип. В зв`язку з погіршенням психічного стану [PERSON] неодноразово лікувалася стаціонарно, останній раз в Кременчуцькому ОПНД з 04.04.2019 по 07.05.2019 року, в Полтавській ОКПЛ з 04.03.2016 року по 07.04.2016 року. 09.05.2019 року о 04 год. 25 хв. [PERSON] доставлена в стаціонарне відділення Кременчуцького ОПНД психіатричною бригадою ЕМД з дому, яку викликала мати в зв`язку з її неадекватною та агресивною поведінкою. Відповідно до заяви матері [PERSON] - [PERSON] від 09.05.2019 року, яка була подана до Кременчуцького ОПНД, остання просить госпіталізувати її дочку [PERSON] по причині того, що вона веде себе агресивно, неадекватно, спати так і не почала, дуже кричала, погрожувала. Після виклику бригади ЕМД та проведеної ін`єкції стан тільки погіршився, внаслідок чого вона викликала поліцію та повторно викликала бригаду ЕМД. Допитана судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] доводиться їй дочкою. Вона, дочка та онука проживають разом. Після виписки із Кременчуцького ОПНД дочка 07.05.2019 року повернулась додому та поводила себе добре. Потім дочка сказала, що поїде на роботу та відвезе лікарняний. Дочки довго не було, а тому вона їй зателефонувала близько 16 години, щоб дізнатися де вона, на що та повідомила, що їде на завод. Вона їй сказала, що у такий час у відділі кадрів вже мабуть нікого не має і щоб вона поверталась додому, на що та відповіла, щоб вона не керувала її діями. О 19 годині від дочки надійшло СМС повідомлення де та зазначила, що дома буде вранці. Вона знову зателефонувала дочці і та сказала, що буде ночувати у знайомого. 08.05.2019 року близько 01 години їй зателефонувала колега із заводу та сказала, що дочка ходить біля заводу та каже щось не зрозуміле. Потім їй знову зателефонувала колега із роботи та сказала, що дочка сіла в таксі та поїхала. О 05 годні ранку вона поїхала на роботу, а о 07 годині зателефонувала онуці та запитала про Юлю. Онука сказала, що мати приїхала додому, ходить по квартирі та слухає музику. Вона намагалася додзвонитися дочці, однак та на дзвінки не відповідала. О 19 годині вона приїхала додому та побачила, що дочка поводить себе неадекватно та стала їй погрожувати. Будучи втомленою після роботи, вона лягла спати, а дочка не спала, ходила по квартирі, виходила з квартири, слухала музику, співала, то вмикала то вимикала світло. Потім дочка зібрала свої речі та документи і вийшла з квартири, а згодом повернулась. Вона викликала бригаду ЕМД та по приїзду лікарі ЕМД спілкувались із дочкою, а потім зробили їй ін`єкцію димедролу, щоб та заспокоїлась та лягла спати. Після ін`єкції дочка не заспокоїлась, ходила по квартирі, вмикала музику, то вмикала то вимикала світло, а потім одягла на себе робочий одяг. Вона викликала працівників поліції. Коли приїхали працівники поліції, то дочка почала казати, що від димедролу її «поперло». Потім знову було викликану бригаду ЕМД, яка забрала дочку до лікарні. Після виписки із лікарні у дочки були ліки, однак вона їх не приймала. На роботі дочка працює добре та позитивно характеризується. Підпунктом «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікованої Верховною Радою України прийняттям Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом. Так, прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті положень підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме: рішення від 28 жовтня 2003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішення від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції і складається з Основ законодавства України про охорону здоров`я, Закону України «Про психіатричну допомогу» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них (стаття 2 Закону України «Про психіатричну допомогу»). У ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно вимог ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.1 ст..16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. Згідно ч.2 - 5 ст.27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Відповідно до висновку комісії лікарів - психіатрів від 10.05.2019 року, [PERSON] оглянута у стаціонарному відділенні Кременчуцького ОПНД комісією лікарів-психіатрів 10.05.2019 року. При огляді доступна мовному контакту, погляд затуманений, настрій хиткий, збуджена, легко роздратовується з несуттєвих причин. Претензійна. Мислення прискорюється в процесі бесіди. Наявність розладів сприйняття не виявляє. В госпіталізації звинувачує матір, афективно заряджена на її адресу. Повідомляє, що ліки не приймала, факт сварки підтверджує. Критика до свого стану відсутня, оцінити свій стан правильно не може, хворою себе не вважає. На роз`яснення реагувала негативістично. Відмовляється підписувати усвідомлену добровільну згоду на лікування. Зважаючи на вищевикладене, психічний стан хворої, який погіршився внаслідок відмови від рекомендованого підтримуючого лікування, прогресування захворювання, яке не дозволяє критично оцінити свій стан та адекватно реагувати на навколишню дійсність, що може загрожувати життю самої хворої та оточуючих, комісія лікарів - психіатрів визнає за доцільне примусову госпіталізацію, обстеження та лікування [PERSON] в умовах психіатричного стаціонару. Суду не надано інших протилежних за змістом медичних чи експертних висновків з вказаного питання. Доводи [PERSON] та її представника щодо відсутності у неї хвороби та про відсутність підстав для її примусової госпіталізації до психіатричного закладу, суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені належними доказами і спростовуються вищевказаним висновком комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію в психіатричний стаціонар в примусовому порядку від 10 травня 2019 року. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, у [PERSON] , яка страждає на психічний розрад, встановлено наявність тяжкого психічного розладу, внаслідок чого остання не може критично оцінити свій стан та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих, то суд приходить до висновку, що наявні підстави для госпіталізації [PERSON] до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди в примусовому порядку, а тому заява лікаря - психіатра Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved