Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди завданої злочином, посилаючись на те, що відповідача [PERSON] вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області засуджено за ст.125 ч.2 КК України. Позивач просив стягнути з відповідача 30000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначив, що шкода була спричинена відповідачем, коли він вчинив щодо нього злочин за ч.2 ст.125 КК України. Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23.04.2021р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Балакін В.М. в судове засідання направили письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просили позов задоволити. Відповідач в письмовій заяві, яку подав до суду 22.06.2021 року Вх №9786 позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Просив справу розглядати у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Вироком Сторожинецького районного суду від 26.11.2021р. [PERSON] було визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у вигляді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт. Даним вироком встановлено, що [PERSON] перебуваючи по [ADDRESS] , діючи умисно, протиправно, у ході конфлікту із [PERSON] з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, наніс йому шість ударів металічним ланцюгом, чим спричинив йому тілесні ушкодження, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України). При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі постанова Пленуму) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як роз`яснено в п.5 постанови Пленуму, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно роз`яснень, наведених у п.9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обгрунтування розміру моральної шкоди 30000 грн. позивач зазначає, що неправомірні дії відповідача призвели до страждань. Дані обставини свідчать про пережиті [PERSON] душевні хвилювання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, що свідчить про те, що йому дійсно була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює у 30000,00 грн. Вказану суму відповідач визнав написавши про це письмову заяву. Виходячи із визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення, знайшовши що визнання позову не порушує прав інших осіб та не суперечать закону. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору. Тому, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved