Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить захистити її права власника, усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належною їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська згідно з розпорядженням фонду комунальної власності від 25 березня 1999 року за № 5п/1383-р, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації м. Дніпродзержинська в реєстровій книзі № 152 за реєстровим номером № 22158, квартирою № 15 в будинку № 14 по вул. Воїнів-афганців (колишня назва- Інтернаціоналістів) в м. Камянське Дніпропетровської області, шляхом визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловою площею спірної квартири, у зв'язку з не проживанням в місці реєстрації більше року без поважних причин, що є підставою для зняття [PERSON], 12 січня 2002 року з реєстраційного обліку за адресою: м. Камянське, вулиця Воїнів-афганців, буд. 14. кв. 15. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. 29 січня 2002 року в зазначеній квартирі був зареєстрований її син [PERSON]. 24 грудня 2002 року в спірній квартирі було зареєстровані: його дружина [PERSON] та їх малолітній син [PERSON], [INFO]. 11 вересня 2012 року шлюб між її сином та відповідачкою розірвано. Ще до розірвання шлюбу, 19 березня 2011 року [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO], залишила спірну квартиру, забравши з собою свої особисті речі та речі дитини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 травня 2013 року захищені її права власника шляхом визнання [PERSON] такою, шо втратила право користування житловим приміщення в квартирі, розташованій за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ) вулиця Воїнів-афганців (Інтернаціоналістів)[ADDRESS], що стало підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Разом з матірю [PERSON] спірну квартиру залишив і її внук [PERSON], [INFO]. Але у звязку з тим, що на час її звернення до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватися житловою площею спірної квартири, внук [PERSON] був малолітнім і не міг сам визначитися зі своїм місцем проживанням, вона не ставила питання про зняття його з реєстраційного. На даний час внуку виповнилося 15 років. Таким чином, внук [PERSON] не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше року. Як зазначено вище, вона не перешкоджала йому користуватися площею спірної квартири. Він добровільно після досягнення чотирнадцяти років не виявив ніякого бажання проживати в спірній квартирі разом з батьком та нею. Внук [PERSON], [INFO], не проживає в спірній квартирі більше року без поважних причин. Тому є всі підстави визнати його таким що втратив право користування житловою площею спірної квартири. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивачка [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, без фіксування судового засідання технічними засобами, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.(а.с.29). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подали. Треті особи: Адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради та Орган опіки та піклування - адміністрацію Дніпровського району Кам'янської міської ради, надали до суду заяви про розгляд справи у відсутність їх представників та винести рішення на розсуд суду.(а.с.30,38). Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. 22 січня 2018 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська згідно з розпорядженням Фонду комунальної власності від 25 березня 1999 року за № 5п/1383-р. Право власності на спірну квартиру на імя [PERSON] зареєстровано в бюро технічної інвентаризації м. Дніпродзержинська в реєстровій книзі № 152 за реєстровим номером № 22158. (а.с.6). В зазначеній квартирі також зареєстровані: син - [PERSON], онук - [PERSON], що підтверджується особовим рахунком та довідкою про склад сім'ї № 000553581 від 01.03.2014 року. (а.с.9-10) Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.05.2013 року [PERSON] визнано такою, що втратила право користування житловим приміщення в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], що стало підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. (а.с.16). Згідно акту про проживання [PERSON], [INFO], з 2011 року по теперішній час проживає за адресою: [INFO]. (а.с.12) Факт непроживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS], з березня 2011 року по теперішній час підтверджується актом про непроживання затверджений начальником юридичного відділу ГП КМР "УКОЖФ" [PERSON] (а.с.13). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5 - під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК Української PCP; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положення ст.ст. 16, 391, 286 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Відповідно до ст. 7 вказаного закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», охороною дитинства є система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Частиною 2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Суду представлено докази наявності у [PERSON], 12 січня 2002 року іншого житла, яким він користується та у якому проживає. Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки неповнолітній [PERSON] забезпечений іншим житлом, не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved