Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 лютого 2017 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 13 вересня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України. Від шлюбу народились дві дочки: [PERSON] та [PERSON]. Внаслідок різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між ними часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до припинення шлюбних відносин, а також вони перестали вести спільне господарство. З цих підстав просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що мають істотне значення. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, вказавши, що вони із відповідачем разом не проживають, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, між ними втрачено почуття любові та поваги, вона самостійно утримує двох дітей. Також, позивач категорично заперечує щодо надання строку на примирення, оскільки за час розгляду справи у суді, із 08 лютого 2017 року відповідач не вчиняв жодних дій щодо примирення та налагодження стосунків, не телефонував та не бачився з нею, вона не відчуває до відповідача почуття любові та поваги , тому вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв'язку із чим просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав клопотання про продовження строку для примирення до шести місяців. Попередньо у судовому засіданні відповідач вказав, що позов не визнає, з огляду на те, що перебуває у шлюбі з позивачкою понад тринадцять років, від якого мають неповнолітніх дітей, вважає, що сім'ю можна зберегти, оскільки розлад стосунків із позивачем має тимчасовий характер. Судом установлено, що, сторони вступили у зареєстрований шлюб 13 вересня 2003 року, про що зроблено актовий запис №1431 Відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України та видане свідоцтво про одруження серії [NUMBER] Від шлюбу 09 червня 2004 року народилась дочка - [PERSON], про що зроблено актовий запис № 1249 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER]. 30 квітня 2009 року від шлюбу сторін народилася дочка - [PERSON], про що зроблено актовий запис №1060 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції та видане свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом установлено, що сторони упродовж тривалого періоду часу разом не проживають, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, між ними втрачено почуття любові та поваги . Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. При цьому, 03 березня 2017 року суд відклав розгляд справи слуханням до 08 червня 2017 року з метою надання сторонам часу для примирення подружніх стосунків на строк три місяці . Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Разом із тим, упродовж тривалого періоду із 08 лютого 2017 року дотепер сторони примирення не досягли. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить лише формальний характер. Таким чином, судом установлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved