Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач Бережанська міська рада Тернопільської області, в особі міського голови Музички В.Я., зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області та [PERSON] , звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із вимогами постановити судове рішення, яким «зобов`язати громадянина [PERSON] , звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, згідно план-схеми під №6, що знаходиться в межах Бережанської міської ради за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 15 кв.м шляхом демонтажу тимчасової споруди металевого автогаражу; зобов`язати громадянина [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку згідно план-схеми під №5, що знаходиться в межах Бережанської міської ради за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 15 кв.м шляхом демонтажу тимчасової споруди металевого автогаражу; зобов`язати громадянина [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку згідно план-схеми під №2, що знаходиться в межах Бережанської міської ради за адресою: [ADDRESS] , орієнтовною площею 15 кв.м шляхом демонтажу тимчасової споруди металевого автогаражу; стягнути з громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь міського бюджету суму сплаченого міською радою судового збору пропорційно з відповідачів». В обгрунтування позову зокрема зазначено, що 17 вересня 2018 року між Бережанською міською радою та покупцем [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору) укадено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення по [ADDRESS] , для обслуговування якого відведено земельну ділянку площею 0,089 га, яка перебуває у комунальній власності Бережанської міської ради Тернопільської області. Така земельна ділянка самовільно зайнята відповідачами шляхом встановлення тимчасових конструкцій металевих автогаражів. Право власності та користування земельними ділянками під тимчасовими спорудами - металевими гаражами за відповідачами не оформлено відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що не відповідає вимогам ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України» і порушує право власності територіальної громади на земельну ділянку та право третьої особи [PERSON] на користування такою земельною ділянкою. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву, згідно якої просив провести розгляд справи без участі представника міської ради. Також подано відповідь на відзив, зміст якого фактично є аналогічним змісту позовної заяви в частині обгрунтування заявлених вимог. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, адресовані їм судові виклики повернулись до суду без вручення із відміткою «адресат відсутній», причини неявки та їх поважність суду не повідомили, з цього приводу жодних заяв не подали. Попередньо подали відзив на позовну заяву у якому вказали, що позов задоволенню не підлягає; в обгрунтування заперечення проти позову, фактично не заперечивши факту самовільного зайняття спірної земельної ділянки шляхом розміщення на ній тимчасових конструкцій металевих автогаражів, послалися на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його прав, оскільки вважають недоведеним місцерозташування, межі та конфігурації земельної ділянки, яку вони (відповідачі) «начебто» самовільно зайняли, а надана план-схема земельної ділянки не є доказом, оскільки не містить прив`язки до будь-яких вулиць чи інших об`єктів, їх відстані до цих об`єктів, фактичних розмірів самовільно захоплених відповідачами земельних ділянок, відстаней їх розмірів до суміжних землекористувачів чи землевласників, тощо. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, адресований йому судовий виклик повернуто до суду без вручення із відміткою: відсутність адресата. Заяв по суті справи та з приводу неявки відповідача [PERSON] до суду не надійшло. В силу положень п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, такі відомості дають суду підстави вважати, що відповідачі були належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення. Подав письмові пояснення щодо позову, згідно яких просив позов задовольнити, а справу розглянути за його відсутності; також зазначено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки як об`єкта перевірки, по [ADDRESS] власниками тимчасових споруд-металевих гаражів. За результатами перевірки державним інспектором встановлено, що громадяни [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] самовільно встановили тимчасові споруду (металеві гаражі) на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , тим самим самовільно зайняли земельну ділянку площею 15 кв.м кожна, чим порушили вимоги статей 125, 126 Земельного кодексу України та ст. 53.1 КУпАП. Рішення Бережанської міської ради щодо передачі даної земельної ділянки у користування чи власність вказаним громадянам не приймалося, правовстановлюючі документи відсутні, має місце самовільне зайняття земельної ділянки. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позов Бережанської міської ради Тернопільської області задовольнити. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, взявши до уваги подані сторонами та учасниками процесу заяви по суті справи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом зазначені в ч.2 цієї статті. В силу вимог\~ст.41 Конституції України\~право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також\~статтею 321 ЦК України. В силу вимог\~ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі, а також на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно ст.83 Земельного Кодексу України, землі територіальних громад сіл, селищ, міст є комунальною власністю, до яких належать усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності та\~\~ст. ст.\~10,16 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні». Положеннями\~ст. 116 ЗК України\~визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.ст.\~125,\~126 Земельного кодексу України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, тобто оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п.2.1\~Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011р.). Згідно, визначеного\~статтею 123 Земельного кодексу України\~порядку одержання у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, особа звертається з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 Земельного Кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки. При цьому, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а відсутність у цієї особи даних документів є самовільним зайняттям земельної ділянки. Згідно частини першої та другої\~статті 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до частини третьої цієї статті право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно до частини четвертої вказаної статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно\~до\~ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Судом встановлено таке: Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєтрацію права власності №90636068 від 27 червня 2017 року, Бережанська міська рада є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6120410100:04:005:0550, площею 0,089 га за адресою: [ADDRESS] , форма власності: комунальна (а.с.11). Як вбачається із рішення Бережанської міської ради Тернопільської області №1089 від 27 вересня 2018 року громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовлено у наданні в оренду земельних ділянок для обслуговування металевих автогаражів, у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка сформована та зареєстрована для обслуговування та будівництва нежитлового приміщення вбиральні (а.с. 12). 17 вересня 2018 року між Бережанською міською радою Тернопільської області та третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] укладено договір купівлі - продажу нежитлового приміщення громадської вбиральні по [ADDRESS] , що підтверджується договорем купівлі-продажу нежитлового приміщення від 17.09.2018 року, посвідченого приватним нотаріусам Бережанського нотаріального округу Хрущ Д.С. та зареєстрованого в реєстрі за №2243 (а.с. 8-10). Для будівництва та обслуговування даного нежитлового приміщення відведена у становленому законом порядку земельна ділянка площею 0,089 га кадастровий номер 6120410100:04:005:0550 земельна ділянка, внесена в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень під реєстраційним номером 1286115961105 із статусом форма власності «комунальна» та із зазначенням інформації про власника - «Бережанська міська рада», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90636068 від 27.06.2007 року (а.с.11). Рішенням сесії міської ради №1088 від 27 вересня 2018 року земельну ділянку площею 0,089 га (890 кв.м.) передано в оренду для обслуговування придбаного нежитлового приміщення громадської вбиральні в [ADDRESS] до 01.09.2021 р. покупцю [PERSON] (а.с.13). При винесенні меж в натурі земельної ділянки необхідної для обслуговування нежитлового приміщення громадської вбиральні по [ADDRESS] виявлено факти самовільного зайняття частини даної земельної ділянки та встановлення тимчасових конструкцій - металевих автогаражів. Листом за №2093/03-07 від 18.10.2018 року міською радою направлено повідомлення громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зокрема і відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звільнення в добровільному порядку до 10.11.2018 року самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом демонтажу самовільно встановленої тимчасової споруди - металевого гаражу по [ADDRESS] . Вказаним громадянам доведено до відома рішення сесії міської ради №1089 від 27 вересня 2018 року, яким їм відмовлено в наданні в оренду земельних ділянок для обслуговування металевих автогаражів, у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка сформована та зареєстрована для обслуговування та будівництва нежитлового приміщення вбиральні, яке продано через електронний аукціон 30.08.2018 року. Пунктом 2 даного рішення зарезервовано 10 земельних ділянок по [ADDRESS] , з метою можливого надання їх заявникам для переносу металевих автогаражів. У подальшому, на адресу міської ради надійшли заяви від громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо добровільного демонтажу тимчасових споруд. Згідно листа від 12.12.2018 року №18-19.0181-770/90-18 Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області за наслідками проведеної перевірки встановлено: «...що 9 громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] самовільно встановили 9 тимчасових споруд (металеві гаражі) на земельній ділянці за кадастровим номером 6120410100:04:005:0550 площею 890 кв.м. (цільове призначення для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) за адресою: [ADDRESS] , тим самим самовільно зайняли земельні ділянки площею 15 кв.м. кожна. Право власності та користування земельними ділянками під тимчасовими спорудами - металевими гаражами не оформлено відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що порушує вимоги ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України (а.с. 17). Отже, факт самовільного зайняття спірної земельної ділянки, належної на праві власності позивачу, підтверджується належними доказами та фактично не оспорюється відповідачами, проте у добровільному порядку відповідачі відмовляються звільнити зайняту земельну ділянку. Суд констатує, що в підтвердження та обгрунтування заперечень щодо позову, викладених у відзиві на позов відповідачів [PERSON] , [PERSON] не подано суду жодних доказів. Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2\~статті 152 ЗК України\~передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. На підставі\~ст.212 ЗК України,\~самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок в придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Враховуючи обставини справи та правові норми, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, витрати позивача по сплаті судового збору суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved