Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 березня 2014 року між позивачем та відповідачем-1 [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав а відповідач-1 прийняв грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. Також, 20 березня 2014 року між позивачем та відповідачем-2 [PERSON] було укладено договір поруки, за яким відповідач-2 відповідає перед позикодавцем за невиконання або неналежне виконання зобовязання відповідачем-1, згідно договору позики у сумі, що дорівнює 1000,00 грн. без вимоги відшкодування збитків та неустойки за таке невиконання. Відповідно до умов договору відповідач-1 зобовязаний повернути позивачу суму позики в строк до 01.06.2014р. Однак, відповідач-1 не виконав належним чином свої договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення грошових коштів за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача від 25.01.2016 року, в якій вона просила розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення (вх. № 1466). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача, які повернулись до суду з відміткою поштової установи: "За закінченням терміну зберігання". У відповідності до приписів ч. 5 ст.\~ \~\~74 ЦПК України\~ \~\~\~\~\~\~судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 20 березня 2014 року між позивачем та відповідачем-1 [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав а відповідач-1 прийняв грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. зі строком повернення до 01.06.2014 року. Проте, у вказаний в Договорі позики строк відповідач-1 [PERSON] суму позики не повернула, \~добровільно своїх зобовязань не виконала. Умовами договору позики, п.1, передбачено, що дана сума за середнім курсом продажу долару США приватним особам комерційними банками міста Харкова складає 5000,00 (пять тисяч) доларів США, а у разі зміни курсу валют сума повернення повинна дорівнювати сумі в гривні, еквівалентній 5000,00 доларів США за обмінним курсом встановленим комерційними банками, але не менше курсу валют на Українському міжбанківському рівні. Зазначена в договорі позики сума отримана відповідачем-1, підтверджується власноруч написаною розпискою [PERSON] від 20.03.2014р. (а.с.9). 20 березня 2014 року між позивачем та відповідачем-2 [PERSON] було укладено договір поруки, за яким відповідач-2 відповідає перед позикодавцем за невиконання або неналежне виконання зобовязання відповідачем-1, згідно договору позики у сумі, що дорівнює 1000,00 грн. без вимоги відшкодування збитків та неустойки за таке невиконання. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, однак сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Умовами договору позики передбачено, що, у разі зміни курсу валют сума повернення повинна дорівнювати сумі в гривні, еквівалентній 5000,00 доларів США за обмінним курсом встановленим комерційними банками, але не менше курсу валют на Українському міжбанківському рівні. Суму розрахунку заборгованості позивач зазначив станом на 11.11.2015р. Станом на 11.11.2015р. обмінний курс, встановлений комерційними банками України складає 23,4 грн. за 1 долар США, курс валют на міжбанківському ринку 22,77 грн. за 1 долар США. Таким чином, сума основного боргу складає 117000,00 грн, що є еквівалентом 5000,00 доларів США станом на 11.11.2015р.. Позивачем на адреси відповідачів направлялись претензії з вимогою виконання взятого грошового зобовязання та здійснення повернення зазначених коштів у встановлений строк. (а.с. 13-15). Проте, матеріали справи не містять доказів повернення суми боргу відповідачами. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Наявність у відповідачів перед позивачем невиконаного грошового зобов'язання на підставі договорів позики та поруки від 20.03.2014 року, підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, суд вважає позовну вимогу позивача про стягнення з відповідача-1 заборгованості за вказаним договором позики, у розмірі 117000,00 гривень, а зх. Відповідача-2 заборгованості за договором поруки у розмірі 1000,00 грн. законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до умов п. 4 договору позики, у випадку несвоєчасної сплати боргу (повернення позики), відповідач-1 зобовязується сплатити позивачу суму позики та договірну неустойку у розмірі 1% від усієї суми позики за кожен день прострочення. Строк виконання зобовязання відповідачем-1 закінчився 01.06.2014р.. Відповідно до ст. 258 ч. 2 ЦК України, позовна давність щодо вимог стягнення неустойки (штрафу, пені) становить один рік, тому період заборгованості становить з 13.11.2014р. по 11.11.2015р., тобто 364 дні. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача-1 суми неустойки в розмірі 425880,00 грн. є законною та обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та сплата неустойки (пені). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк. Встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. На підставі ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просточення, а також 3% річних від простроченої суми. Позивач надав обґрунтований розрахунок розміру 3% річних за період з 13.11.2014р. по 11.11.2015р., який складає 3500,38 грн. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Оскільки предметом договору є іноземна валюта, тому індексації вона не підлягає. З огляду на викладене, суд вважає, що в ході судового розгляду цієї справи знайшли своє підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в загальній сумі 3500,38 грн. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'зана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Відповідачами не надано суду ніяких доказів, підтверджуючих виконання обов'язків по договорам позики та поруки, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 11, 204, 224, 509, 524, 526, 530, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved