Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що з 22 листопада 1996 року по 31 березня 2016 року перебував з відповідачем в шлюбі. За час шлюбу ними було придбано квартиру за адресою: м.Полтава, вул.Соборності (Жовтнева), 50, кв.38. Тому позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вказаної квартири. В судове засідання позивач не зявився, уповноваживши [PERSON] представляти його інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. При цьому посилався на обставини, що викладені в позовній заяві. Повідомив, що підстави для відходження від рівності часток подружжя відсутні, тому просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, звернувшись до суду з заявою, у якій повідомляла про те, що її представник адвокат [PERSON] за погодними умовами не має можливості прибути в судове засідання. Про причини своєї неявки в судове засідання суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, клопотань щодо відкладення судового розгляду суду не подавав. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що в засідання не зявились, суд виходить з наступного. Про час та місце судового розгляду відповідач та її представник завчасно повідомлені відповідно до ч.9 ст.128 ЦПК України. Про обізнаність відповідача про час та місце розгляду справи свідчить та обставина, що в своїй заяві вона особисто зазначила, що судове засідання призначено на 21 березня 2018 року о 13 год. 30 хв. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно, при цьому не повідомивши суду про причини, які перешкоджали б її явці в судове засідання. Крім того, у наданій суду заяві вона повідомляла про причини неявки її адвоката, але з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталася. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.223 ЦПК України\~суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:\~перша\~неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно частини 4\~ст.223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно\~ст.223 ЦПК України\~відсутні підстави для відкладення розгляду справи у звязку з неявкою відповідача. Представник відповідача адвокат [PERSON] в засідання також не зявився. Причини його неявки суд не вважає поважними, оскільки надані позивачем докази не свідчать про неможливість прибуття представника в засідання. Крім того, надана позивачем заява не містить клопотання про відкладення розгляду справи. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У своїй заяві від 02 лютого 2018 року відповідач [PERSON] також просила суд відкласти розгляд справи в тому числі з метою надання нею відзиву на позов та доказів. В заяві на адресу суду від 21 березня 2018 року відповідач знову зазначає, що бажає подати відзив на позовну заяву. Добросовісно користуючись своїм правом, позивач мала можливість подати відзив на позов. Тому той факт, що на час розгляду справи відповідач своїм правом не скористалась, не надала відзив на позов, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Враховуючи, що встановлені законом строки розгляду справи спливли, підстави для відкладення розгляду справи відсутні, а також враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 22 листопада 1996 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 31 березня 2016 року (а.с.9). Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). При цьому, як вбачається з даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25 січня 2017 року №78799840, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва по право власності ЯЯЯ/818591 , виданого 27 грудня 2006 року Управлінням житлово-комунального господарства (а.с.10). Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації 20.05.2016 № 207 «Про перейменування топонімічних назв, демонтаж меморіальних дощок та зображень комуністичної символіки у місті Полтаві» змінено назву вулиці Жовтневої у м.Полтаві на вулицю Соборності. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Тому вказана квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири фактично є вимогами про розподіл вказаного майна подружжя. Судом не встановлено підстав для відходження від рівності часток подружжя в праві спільної сумісної власності на вказану вище квартиру. Згідно частин 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Жодного разу не зявившись в судове засідання, відповідач будь-яких заперечень проти позовних вимог, доказів на спростування наведених вище висновків суду не надала. Тому суд приходить до висновку, що частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної власності на квартиру є рівними та складають по 1/2 частині спірної квартири. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про необхідність задовольнити позов в повному обсязі, визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: м.Полтава, вул.Соборності (попередня назва Жовтнева)[ADDRESS]. При цьому у власності [PERSON] залишається право власності також на 1/2 частину вказаної квартири. Відповідно до ст.141 ЦПК України у звязку з задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені ним судові витрати пропорційно до задоволених вимог в сумі 8000 грн.

Outcome: approved