Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання кредитного договору від 07.09.2017 року частково недійсним в порядку Закону України "Про захист прав споживачів". Зазначила, що видача кредитних коштів була оформлена документально [PERSON] пропозиції про укладення Угоди про надання особистого кредиту, графіком платежів та паспортом споживчого кредиту. Графіком платежів, що є додатком №1 до Угоди про надання кредиту №500615982 від 07.09.2017 року передбачено щомісячну сплату фіксованої суми в розмірі 2\~615, 35 гривень, яка складається із частини основного боргу , процентів за користування кредитом і плати за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в сумі1200 гривень. Вважає обовязок щомісячно сплачувати комісію в сумі 1200 гривень несправедливою умовою договору про надання споживчого кредиту №500615982 від 07.09.2017 року і недійсною з моменту укладення договору, оскільки вона суперечить ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказувала, що на її письмове звернення з цього приводу банк листом від 16.03.2018 року вказав на те, що всі умови були погоджені сторонами при його укладенні. Однак, з вказаним вона не згодна, оскільки ніяких розрахунково-касових послуг на щомісячну суму платежу в розмірі 1200 гривень вона не отримує. Зазначила, що відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є,зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення для споживача обовязкових умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору. За таких обставин, умова кредитного договору щодо встановлення обовязку сплачувати щомісячну комісію в сумі 1200 гривень, є недійсною, оскільки в договорі не йдеться, а з іншими умовами та правилами позичальник не була ознайомлена під підпис, тому невідомо які саме послуги банк надає , нараховуючи даний розмір комісії. Просила позов задовольнити та визнати недійсним з моменту укладення умову угоди про надання кредиту №500615982 від 07.09.2017 року щодо обовязку [PERSON] сплачувати щомісячно ПАТ «Альфа-банк» комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1200, 00 гривень. Також просила стягнути витрати по наданню правничої допомоги адвокату в розмірі 2200 гривень, відповідно до договору про надання правової допомоги від 08.08.2018 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявилася. Скерували до суду відзив, просили розглядати позов без участі представника банку. У відзиві заперечували проти задоволення позову. Вказували, що позивач 07.09.2017 року звернулася в банк із офертою на укладення угоди про надання особистого кредиту №500615982, в даній оферті позивач вказала умови, на яких бажала отримати кредитування , а саме: тип кредиту кредит готівкою, сума, валюта кредиту -49\~950 гривень, процентна ставка 15,99 %, строк 08.09.2021 року, цільове використання-власні потреби, а також умови добровільного страхування. Також відповідно до п.14 даної оферти позивач підтвердила, що вона ознайомлена з інформацією та умовами надання кредиту, інформацією про загальну вартість кредиту, яка передбачена умовами Закону України «Про захист прав споживачів». Угода набуває чинності з моменту підписання банком [PERSON] на укладання угоди про надання кредиту та перерахування банком кредитних коштів. У свою чергу банк 07.09.2017 року підтвердив, що приймає пропозицію [PERSON], вказану в оферті. Із даної оферти вбачається, що позивач звернулась до банку з пропозицією щодо встановлення спірного розміру комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1200 гривень, яку зобовязалась сплачувати щомісячно за кожний місяць користування кредитом. За таких обставин, враховуючи те, що позивач самостійно запропонувала вказаний розмір комісійної винагороди та підтвердила, що обізнана з умовами кредитування, вказували на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до Ухвали судді Соснівського районного суду м.Черкаси від 23.08.2018 року розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Заслухавши позивача, дослідивши докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та подані заперечення (відзив), об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). 07.09.2017\~на підставі\~Анкети-Заяви\~про акцепт\~Публічної пропозиції\~ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» (копія додається) [PERSON] звернулася до ПАТ «Альфа-Банк» із Офертою на укладання Угоди про надання особистого кредиту №500615982 (далі [PERSON]), запропонувавши банку укласти Угоду про надання особистого кредиту та надати їй особистий кредит на умовах продукту «Моментальні гроші», а саме: тип кредиту кредит готівкою, сума, валюта кредиту -49\~950 гривень, процентна ставка 15,99 %, строк 08.09.2021 року, цільове використання-власні потреби, а також умови добровільного страхування. Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» 07.09.2017 акцептом пропозиції про укладання Угоди про надання особистого кредиту №500615982 (далі - [PERSON]) підтвердило, що приймає пропозицію [PERSON], що міститься в [PERSON] на укладення Угоди про надання особистого кредиту від 07.09.2017 №500615982, укласти з Банком Угоду про надання особистого кредиту, що укладається згідно з умовами Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що укладений між Позичальником та Банком раніше та надати Позичальнику особистий кредит на умовах продукту «Моментальні гроші». Згідно з п. 15 [PERSON] на укладення Угоди про надання особистого кредиту та Акцент пропозиції про укладення Угоди про надання особистого кредиту спадають єдиний документ - Угоду про надання особистого кредиту . Угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком цього [PERSON] та перерахування Банком кредитних коштів за реквізитами, вказані в п. 7 цього [PERSON] пропозиції про укладання Угоди про надання кредиту. Графіком платежів, що є додатком №1 д Угоди про надання кредиту №500615982 від 07.09.2017 року передбачено щомісячну сплату фіксованої суми в розмірі 2\~615, 35 гривень, яка складається із частини основного боргу , процентів за користування кредитом і плати за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1200,00 гривень. Факт виконання Банком своїх зобов'язань та отримання позичальником кредитних коштів не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами цивільної справи. Як роз'яснено судам в п.14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Аналогічну позицію закріплено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», яким роз'яснено, що судам необхідно враховувати, згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України, що зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, до істотних умов кредитного договору належать умови, що визначають предмет договору: сума кредиту, строк (строки) та порядок його надання позичальнику, термін (терміни) і порядок повернення отриманого кредиту, розмір і порядок сплати кредитору відсотків за користування кредитом. Які-небудь інші умови (що не відносяться до предмета договору) можуть бути визнані істотними умовами кредитного договору лише за наявності спеціальної заяви однієї із сторін (кредитора або позичальника) про необхідність досягти по них угоди. Як вбачається з матеріалів справи сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства. Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та [PERSON] на укладання угоди про надання особистого кредиту №500615982 підписана позивачем 07.09.2017 року особисто. Зазначене не оспорюється сторонами. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які як на підставу недійсності кредитного договору посилався позивач, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Проаналізувавши зміст кожного пункту оспорюваного договору, суд доходить висновку, що в частині оспорювана Угода про надання кредиту від 07.09.2017 року та Додаток №1 до вказаної Угоди слід визнати недійсним, зокрема, умову угоди щодо обовязку щомісячної сплати ПАТ «Альфа-Банк» комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в сумі 1200,00 грн. з огляду на наступне. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 07 вересня 2017 року , який укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються\~Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з частиною 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У розумінні\~ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~послуга означає діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. За положеннями ч.5 ст.\~11, частин 1,2,5,7\~статті\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Крім того, відповідно до\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~вбачається, що положення пунктів 22,23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі Правила), затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Національний банк України в листі від 16.06.2007 року № 40-117/2093-6134 «Про окремі питання практичного застосування Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» звернув увагу на наступне. При визначенні переліку супутніх послуг банки мають керуватися положеннями ч.1\~ст. 509 ЦК України\~(відповідно до яких обєктом зобовязання є дії однієї сторони на користь другої), а також вимогами частини 17 статті 1 Закону, частини 5 статті 1 розділу 1 та статті 4 розділу ІІ Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». У зобовязанні мають бути чітко визначені його субєкти та конкретизований його обєкт. Відсутність або невизначеність (недостатня визначеність) зазначених елементів зобовязання може бути підставою для оспорювання (або невизнання) факту виникнення зобовязальних відносин. У разі декларування банком у договорі зі споживачем будь якої послуги, споживач має право не тільки знати в деталях предмет задекларованої послуги, а також отримати зазначену послугу належної якості, відповідно до умов договору. З урахуванням вищезазначеного, до переліку супутніх послуг, які можуть бути надані споживачеві при наданні банком споживчого кредиту, зокрема можуть відноситися: відкриття поточного/карткового рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, забезпечення обслуговування кредитної заборгованості, що, наприклад, повязано з бажанням позичальника отримувати виписки за кредитним/картковим рахунком, здійснення валютно-обмінних операцій, надання консультаційних, у тому числі юридичних, послуг тощо. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника, в тому числі оплатою послуг з перевірки документів. Оскільки надання кредиту - це обов'язок банку за кредитним договором, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту -позичальнику. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~є обов'язком банку, відповідно, виконання такого обов'язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов'язок банку за кредитним договором, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв'язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту -позичальнику. Зі змісту оферти, акцептованої банком вбачається, що підпунктом «д» п.5.1 встановлена комісія за розрахунково-касове обслуговування, яка становить 1200 гривень за обслуговування кредитної заборгованості. Тобто вказана сума навіть більше, ніж сума процентів за користування кредитом, на початку строку кредиту вдвічі, в подальшому в декілька разів. Вказаний пункт кредитного договору (в частині сплати комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування, а саме: обслуговування кредитної заборгованості) суперечить п. 3.6 Правил, ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~та ч.ч. 3,4,5\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~є підставою для визнання таких підпунктів недійсними. В звязку з чим позов про визнання договору про іпотечний кредит недійсним підлягає частковому задоволенню. Відповідно до\~статті 217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Нормами цивільного законодавства передбачено, як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. На думку суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, які саме послуги за вказану винагороду надаються споживачу і чи є з урахуванням зазначеного таке положення кредитного договору справедливим, враховуючи, що вказана сума в декілька разів перевищує розмір процентів, які сплачує споживач банку на протязі строку кредитування. Така послуга, як «обслуговування кредитної заборгованості», на думку суду, є супутньою та повинна входити в спектр зобовязань фінансової установи при обслуговуванні кредиту, за який позичальник сплачує вже встановлений договором розмір відсоткової ставки. За таких обставин, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача на її користь витрат з надання правничої допомоги. Так, за змістом п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Стаття 137 ЦПК України\~регулює витрати на професійну правничу допомогу, а саме: витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем 08.08.2018 року був укладений Договір про надання правової допомоги з адвокатом [PERSON] Згідно квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи позивачем сплачено 500,00 гривень, 500,00 гривень та 1200,00 гривень (ознайомлення з нормативною базою, опрацювання та складання позовної заяви).Тобто загальний розмір витрат на правничу допомогу складає 2200 гривень, який підлягає стягненню з відповідача у звязку із задоволенням позову. У звязку із тим, що при зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 704, 80 гривень

Outcome: approved