Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Одеська міська рада звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] Державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан Марини Миколаївни, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію, в якому просила скасувати рішення державного реєстратора Кравцан М.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 31.05.2017 року (індексний номер:20732032) на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований наступними обставинами. Малиновським районним судом м. Одеси від 15.05.2009 року ухвалено рішення, яким позов Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про знесення самочинно збудованого до квартири [ADDRESS] задоволено в повному обсязі. Вказаним рішенням встановлено, що приміщення, прибудоване до квартири [ADDRESS] є самочинним будівництвом. З 2015 року на виконанні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у вищезазначеній справі. Однак, управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція квартири без зміни геометричних розмірів у плані за адресою: [ADDRESS] » від 22.05.2017 року № ОД 142171422741. На підставі вказаної декларації 31.05.2017 року державним реєстратором управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Кравцан М.М. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] включно із самочинно збудованим приміщенням. Однак, із листа управління ДАБК Одеської міської ради від 01.07.2019 року за вих. № 01/5/92-ОГ вбачається, що реєстрація декларації відбулась з порушенням чинного законодавства, інформація, надана [PERSON] та визначений вид будівництва не відповідає дійсності, оскільки нею фактично узаконено окремий самочинно збудований об`єкт нерухомості. У зв`язку із цим, Наказом управління ДАБК ОМР від 27.04.2018 року № 01-13/100ДАБ скасовано реєстрацію декларації. Позивач зазначає, що оскільки [PERSON] здійснено самочинне будівництва приміщення на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які не були відведені для таких цілей у встановленому законом порядку, скасовано реєстрацію дозвільного документа, який засвідчував готовність об`єкта до експлуатації, то і реєстрація права власності, як офіційне підтвердження державою факту набуття права власності за [PERSON] на об`єкт самочинного будівництва підлягає скасуванню. Рішення державним реєстратором Кравцан М.М. прийнято на підставі поданих [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року № 2-2395 та декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.05.2017 року № ОД 142171422741. Разом із цим, декларація скасована наказом від 22.05.2017 року, тому на даний момент відсутній чинний дозвільний документ, який був однією з підстав для реєстрації права власності за [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.2019 року № 2-2395 загальні площа квартири [ADDRESS] складає 14.1 кв. м., що ніяким чином не обґрунтовує збільшення загальної площі реконструйованої квартири з 14.1. кв. м. до 30,1 кв. м. Представник позивача у відкритому судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на відсутність в її діях умислу на неправомірну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна. Третя особа [PERSON] у відкритому судовому засіданні позов Одеської міської ради підтримала, просила його задовольнити. Представник третьої особи Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у відкритому судовому засіданні позов Одеської міської ради підтримала, просила його задовольнити. Крім того, третьою особою було подано пояснення щодо позову, в яких зазначено, що [PERSON] у добровільному порядку відмовилась виконати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.05.2009 року про знесення за рахунок відповідача самовільно побудованого приміщення до квартири [ADDRESS] , в зв`язку із чим Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради змушена була звернутися до органів Державної виконавчої служби для примусового виконання вказаного рішення. В ході примусового виконання рішення стало відомо про реєстрацію права власності [PERSON] на спірне приміщення, що унеможливлює примусове виконання рішення суду. Державний реєстратор Кравцан М.М. у відкрите судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, третіх осіб, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 травня 2009 року позов Малиновської районної адміністрації задоволено, знесено за рахунок [PERSON] самовільно побудоване приміщення до кв. [ADDRESS] , яке складається з приміщень, позначених на технічному паспорті квартири під літ. 2, 3 (т. 1 а. с. 164-165). Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] є власником кв. [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 23.04.1998 року Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою. Квартира складалась з однієї житлової кімнати, площею 14,1 кв. м., загальною площею 14.1 кв. м., розташована на першому поверсі двоповерхового будинку. Рішенням суду від 15.05.2009 року також встановлено, що відповідач [PERSON] , згодом, добудувала до кв. [ADDRESS] прибудову площею 16.6 кв. м. та переобладнала житлове приміщення квартири, зменшивши житлову кімнату до 10,6 кв. м., на іншій частині житлової площі розташувала санвузол. Спірну прибудову відповідач розташувала на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , яка належить Одеській територіальній громаді в особі Одеської міської ради. Фактично, побудувавши прибудову до [ADDRESS], [PERSON] самовільно захопила частину земельної ділянки, на якій розташована ця прибудова, використавши її не за призначенням, тобто не для обслуговування багатоквартирного будинку, а для будівництва споруд, суміжних з квартирою. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, встановлені рішенням Малиновського районного суду м. Одеси щодо самочинного будівництва [PERSON] приміщення до квартири [ADDRESS] мають преюдиційне значення та не потребують повторного доказування. 22.05.2017 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності «Реконструкція квартири без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: [ADDRESS] », № ОД 142171422741 (т. 1 а. с. 110-114). Із копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] ТОВ «АРХЕКСПЕРТБУД» 29.05.2017 року вбачається, що загальна площа квартири [ADDRESS] складає 30,1 кв. м. (т. 1 а. с. 115-116). 02.06.2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Кравцан М.М. проведено державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер/серія, номер паспорта [NUMBER] (т. 1 а. с. 125). Із копії листа в. о. начальника управління ДАБК Одеської міської ради № 01-5/92-05 від 05.07.2019 року вбачається, що 27.04.2018 року управлінням проведено позапланову перевірку, в ході здійснення якої встановлено, що [PERSON] виконані будівельні роботи з реконструкції спірної квартири, шляхом прибудови до неї приміщення орієнтовними розмірами 3*5 м. Однак, при здійсненні позапланової перевірки встановлено, що в декларації про готовність об`єкта до експлуатації відсутня інформація щодо експертизи проектної документації, розробленої ТОВ «Промпроект», при цьому відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експертиза проекту будівництва об`єктів, які споруджуються на територіях із складними інженерно-геологічними та техногенними умовами, - в частині міцності, надійності та довговічності будинків і споруд являється обов`язковою (т. 1 а. с. 10-13). За результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) управлінням ДАБК Одеської міської ради 27.04.2018 року складено акт № 000517, яким встановлено, що [PERSON] внесено недостовірні дані в декларацію про готовність до експлуатації об`єкта щодо проведеної експертизи проектної документації та права власності чи користування земельною ділянкою, чим порушено ч. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та абз. 8 п. 22 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року (т. 1 а. с.14-35). Наказом в. о. начальника управління ДАБК Одеської міської ради № 01-13/100даб від 27 квітня 2018 року скасовано реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта за адресою: [ADDRESS] - замовник [PERSON] (т. 1 а. с. 36). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі N 911/3594/17. Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних дій (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом з тим державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача. Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі N 915/572/17. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що рішення державного реєстратора Кравцан М.М. від 31.05.2017 року прийняте на підставі наступних правовстановлюючих документів: 1) Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року № 2-2395; 2) Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.05.2017 року № ОД 142171422741. Однак, враховуючи скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 22.05.2017 року № ОД 142171422741 Наказом від 27.04.2018 року суд доходить висновку про відсутність на час розгляду справи дозвільного документу, який був однією із підстав для реєстрації за відповідачем права власності на спірний об`єкт нерухомості. Задовольняючи позов, суд зауважує на тому, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.04.1998 року, на підставі якого відповідач набула право власності на квартиру [ADDRESS] , вказана квартира була загальною площею 14.1 кв. м., та само на такий об`єкт нерухомого майна в таких характеристиках відповідачем було набуто право власності в установленому законом порядку. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. При цьому ч. 2 вказаної статті визначає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У силу ст. ст. 169, 172 ЦК України органи місцевого самоврядування є органами, через які територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки як учасники цивільних відносин. Судом встановлено, що земельна ділянка, яка розташована під об`єктом спірного самочинного будівництва належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси, розпорядження якими здійснює Одеська міська рада. Таким чином, позивач як орган, через який територіальна громада м. Одеси здійснює своє право власності, уповноважений здійснювати функції власника земельної ділянки, зокрема вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Так частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За таких обставин визнання та підтвердження державою факту набуття права власності на об`єкт нерухомості, яке фактично не відбулося, є неприпустимим, оскільки прямо суперечить положенням законодавства та порушує права інших осіб (в даному випадку - право власності територіальної громади м. Одеси на землі комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які розташовані під самочинно добудованим житловим будинком, який начебто утворився внаслідок реконструкції). Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. За змістом статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачам було сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 гривень (т. 1 а. с. 1), а також понесені витрати на подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1051,00 гривень (т. 1 а. с. 68). Таким чином, витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2972,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved