Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира за адресою [ADDRESS], м. Кривий Ріг, належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло Ж-68 від 09.06.1993 року, яке зареєстроване Криворізьким бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за №13П-419 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2007 року, після померлого чоловіка [PERSON] Разом з нею у вказаній квартирі станом на сьогоднішній день зареєстровані відповідачі по справі, які доводяться позивачці онуками. Онуку з нею в квартирі з 2007 року не проживають, та як їй відомо вони фактично мешкають в м. Нижнєвартовськ Тюменської області. За цей період часу на територію України вони не приїздили, в квартирі не зявлялись, на проживання в ній не претендували, не турбувались про її технічний стан та не надавали коштів на її утримання, не сплачували за комунальні послуги. Будучи пенсіонером, особою похилого віку,маючи низький рівень доходів, позивачка вимушена нести додаткові витрати, сплачуючи за комунальні послуги за відповідачів, а також позбавлена права на приватизацію житла. Позивач до судового засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надали, явку представника не забезпечили. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та надані до неї докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, ч.3 ст.9 ЖК передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку , передбачених законом. Відповідно до частини 1\~статті 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як вбачається з абзацу 6 ч.1\~ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно\~статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст. 191 ЦК України\~\~власник майна\~\~має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 405 ч.2 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом, а згідно\~ст.72 Житлового кодексу України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. За правилами\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 ЖК України\~визначено, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Встановлення поважності причин відсутності понад установлені законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в шестимісячний строк. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10\~постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", - у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, за вказаною справою відповідно до вимог вищевказаних норм закону необхідно з'ясувати: належність спірної квартири, статус квартири та зареєстрованих в ній осіб, на якій підставі користуються сторони квартирою (ордер) та з якого часу, факт не проживання відповідача та конкретно з якого часу, неповажність причини його не проживання в спірній квартирі, наявність чинення перешкод йому у користуванні спірною квартирою.\~\~ Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, а саме що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON]В.є онуками позивачки та разом з нею значаться зареєстрованими у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS], м. Кривий Ріг Дніпропетровської області по теперішній час, що підтверджується довідкою про склад сімї №50 від 01.04.2016 року виданою Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою (а.с.5). З 2007 року по теперішній час відповідачі [PERSON] та [PERSON] у вищевказаній квартирі разом з позивачкою не проживать, що підтверджується актом з місця проживання від 28.04.2016 року (а.с.17). Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], м. Кривий Ріг, належить позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло Ж-68 від 09.06.1993 року, яке зареєстроване Криворізьким бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу за №13П-419 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.03.2007 року, після померлого чоловіка [PERSON] (а.с.8,9). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], м. Кривий Ріг, належить позивачці [PERSON] на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВЕК №030885 від 30.03.2007 року, виданого Другою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за №1-923; свідоцтва права власності № Ж-68 від 09.06.1993 року видане Управлінням житло-комунального господарства Криворізької міської ради, розпорядження №981 від 10.03.1993 року. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачі на теперішній час мешкають за адресою м. Нижнєвартовськ Тюменської області [PERSON], вул. Первомайська, 93, відповідно довідок від 20.04.2016 року (а.с. 6,7). Суд дійшов висновку, що дана обставина, яка підтверджує тривале перебування осіб за межами країни і може слугувати підставою для визнання наймачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. За вказаною справою відповідно до вимог вищевказаних норм закону позивачем доведено належність та допустимість доказів, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірній квартирі більш ніж шість місяців,оскільки мають інше постійне місце мешкання. Виходячи з наведено позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved