Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) 01.10.2019 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з матір`ю. В травні 2018 року позивач передала дітей їх батьку - відповідачу [PERSON] в м.Чернівці для відпочинку в Болгарії за письмовою згодою матері, проте батько дітей повернути через 60 днів відмовився, чим порушив Договір про здійснення батьківських прав, укладений 03.08.2017 між позивачем та відповідачем про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з матір`ю. Позивач вказувала, що на підставі рішення Софійського міського суду Республіки Болгарія від 20.12.2018 дітей було повернуто в Україну за місцем їх проживання на підставі п. 3 Гаагської Конвенції, яке набрало законної сили. В липні 2019 року діти повернулися в Україну разом з матір`ю та проживають з нею. Позивач також посилалася на те, що доньки навчаються в Спеціалізованій школі № 181 в м. Києві, в Дитячій музичній школі № 4 по класу скрипка. Старша донька [PERSON] відвідує заняття ансамблю "Скрипалі.UA". Позивачка зазначала, що вона одноосібно несе всі витрати на утримання доньок, забезпечуючи їм харчування, оплату гуртків, придбання одягу, взуття, шкільного приладдя, медичного обстеження та придбання ліків, організацію відпочинку на морі, розваг та екскурсій, а також несе інші витрати, пов`язані із щоденним утриманням та вихованням дітей. Проте, як вказує позивачка, з лютого 2018 року відповідач припинив приймати участь в утриманні доньок, ніяких коштів не надає, тому позивач була вимушена звернутися до суду з вимогою про стягнення аліментів на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 08.10.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні на 12.11.2019. 12.11.2019 на адресу суду надійшла заява позивача про направлення окремого доручення до Республіки Болгарія про виклик та допит відповідача, оскільки останній є громадянином Республіки Болгарія, де фактично і проживає. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.11.2019 компетентному суду Республіки Болгарія через компетентні органи Міністерства юстиції України направлено доручення про вручення відповідачу [PERSON] копії позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження. Також доручено компетентному суду Республіки Болгарія відібрати у відповідача [PERSON] пояснення по суті заявлених позовних вимог та його подальшу участь при розгляді справи. 12.11.2019 позивачем було отримано копію позовної заяви з доданими до неї додатками для здійснення і надання до суду перекладу цих документів на болгарську мову. 13.12.2019 позивачем було надано до суду переклад позовної заяви з доданими до неї додатками та процесуальних документів. 16.12.2019 судом на адресу Головного територіального управління Міністрества юстиції у м. Києві було направлено судове доручення про вручення документів та проведення окремих процесуальних дій для направлення в Республіку Болгарія. 20.08.2020 на адресу суду через Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли документи щодо виконання судового доручення, в яких міститься підтвердження (розписка) про вручення 26.05.2020 відповідачу [PERSON] копії позовної заяви з додатками, копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії ухвали про направлення документів, протокол від 26.05.2020 районного суду м. Бяла про вручення матеріалів, протокол від 09.06.2020 районного суду м. Бяла про надання відповідачем пояснень по справі по суті запитань, вказаних у судовому дорученні та копії доказів, наданих відповідачем. Відповідачем по суті запитань, вказаних у судовому дорученні, були надані пояснення, в яких він заявлені позовні вимоги визнав в розмірі, що не перевищує 2250 грн., які він погоджується платити, як аліменти на утримання двох дітей. Пояснив, що у них з позивачкою була домовленість про безперешкодне спілкування з дітьми і сплати батьком аліментів у вищевказаному розмірі. Окрім цього, відповідач сплатив позивачу 40000 грн., що підтверджується розпискою. Також окремо додатково надавав кошти для відпочинку дітей. Влітку 2018 року діти були надані позивачем для особистих контактів і дуже добре адаптувалися в Болгарії, тому відмовилися повертатися до України, яка тоді була країною із нестабільною економічною обстановкою і станом, що нагадує воєнний. До моменту передачі дітей позивачці суддею-виконавцем, відповідач піклувався про дітей та повністю їх утримував. Також посилався на погіршення стану здоров`я своєї матері, а також на те, що позивачка має можливість надати хороші умови для дітей і брати на себе більшу частину утримання. Відповідач зазначив, що погоджується сплачувати суму 2250 грн., яка співвідноситься з розміром оплати його праці та з обставиною, що тільки він піклується про свою літню матір, у якої надзвичайно незадовільний стан здоров`я. Також відповідач погодився з розглядом справи у його відсутність 22.04.2020, 19.05.2020 та у подальшому. У судове засідання, призначене на 19.03.2021 з`явились позивач, її представник - Шмагаревська Г.О. та представник відповідача - Басараб Н.В. Представником позивача було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які надійшли на виконання окремого доручення, з перекладом на українську мову та документів, що підтверджують витрати позивача на правову допомогу та оплату послуг перекладу документів та його засвідчення. Представником відповідача було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме копії довідок про доходи відповідача за період з травня 2020 року по лютий 2021 року. Зважаючи на подані документи, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 19.04.2020 та зобов`язано представника відповідача надати оригінали довідок, копії яких долучено до матеріалів справи в якості доказів. 19.04.2021 року сторони та представники у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи судом відкладено на 17.05.2021 року, про день, час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується в тому числі розпискою представника відповідача. 17.05.2021 справа була знята зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняномута призначена до розгляду на 16.07.2021. 16.07.2021 розгляд справи було відкладено на 09.08.2021 у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи відомостей про належне повідомлення сторін. 09.08.2021 представник позивача - Шмагаревська Г.О. подала до суду заяву, в якій наполягала на проведенні розгляду справи, проти відкладення розгляду справи заперечувала, посилаючись на тривалий час перебування справи у провадженні суду та предмет позову, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у заявленому розмірі та понесені позивачем судові витрати. Також просила провести розгляд справи 09.08.2021 у її відсутність. Представник відповідача - Басараб Н.В. в судове засідання 09.08.2021 не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 09.08.2021 від представника відповідача до суду електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 09.08.2021, з посиланням на перебування представника відповідача у відпустці з 07.08.2021 по 17.08.2021, на підтвердження чого надала копію довідки та копію чартерного пасажирського квитка. Зваживши доводи клопотання суд приходить до наступного. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України» (2005 р.), у силу вимог параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням параграфу 1 статті 6 даної Конвенції. Також суд враховує вимоги п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, згідно з яким суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку лише у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Окрім того, згідно із положеннями ч.ч. 4 та 5 ст. 223 ЦПК України, повторна неявка учасника справи не є процесуальною перешкодою для розгляду справи. Суд зважає на те, що справа перебуває в проваджені суду з жовтня 2019 року, розгляд даної справи неодноразово відкладався судом, надаючи можливість всім учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права, зокрема, для подання доказів в обгрунтування своїх вимог та заперечень. Матеріалами справи підтверджується обізнаність відповідача про даний позов з травня 2020 року, коли йому було вручено позовну заяву з доданими до неї документами, надано можливість надати свої пояснення по суті позовних вимог та докази на обгрунтування своїх заперечень. Під час розгляду справи представник відповідача приймала участь у розгляді справи, зокрема, 19.03.2021 та в подальшому не була позбавлена можливості подати до суду належним чином засвідчені копії письмових доказів, як мовою оригіналу, так і належним чином засвідчений переклад тих чи інших документів українською мовою. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи і відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення слухання справи. Враховуючи процесуальні строки та порядок розгляду даної категорії справ, встановлені ст. 275 ЦПК України, а також те, що відповідачем було надано заперечення на позовну заяву та докази на їх обґрунтування, а також думку відповідача про можливість розгляду справи за його відсутності, суд ухвалив, розглядати справу за відсутності сторін та їх представників на підставі наданих ними доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2005, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.10.2017, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживає в м. Борово, Республіка Болгарія. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується матеріалами справи, 03.08.2017 між сторонами, як батьками малолітніх дітей, було укладено договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У травні 2018 року позивач передала дітей їх батьку - відповідачу [PERSON] для відпочинку в Болгарію за письмовою згодою матері, проте діти в обумовлений договором строк в Україну не повернулися. На підставі рішень судових органів Республіки Болгарія від 20.12.2018 та 06.06.2019 діти були повернуті в Україну за місцем їх проживання разом з матір`ю. Отже, з липня 2019 року діти постійно проживають разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зі змісту ст. 27 Конвенції про права дитини та ч. 2 ст. 182 СК України вбачається, що при визначенні розміру аліментів суд має враховувати ряд обставин, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Разом з тим, визначальним при вирішенні питання про розмір аліментів є інтереси дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Позивачем обрано спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Заперечуючи проти заявленого позивачем розміру аліментів та погоджуючись сплачувати аліменти у розмірі, що не перевищують 2 250 грн. на утримання двох дітей, відповідач обмежився лише інформацією, що такий розмір аліментів співвідноситься з розміром оплати його праці, а також про те, що тільки він піклується про свою літню матір, у якої надзвичайно незадовільний стан здоров`я. На підтвердження своїх заперечень, відповідач надав медичну документацію щодо стану здоров`я його матері (епікризи, рентгенологічне, ехографічне дослідження), проте належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме він матеріально забезпечує матір похилого віку, а також доказів, що його матір потребує такого утримання, відповідач суду не надав. На підтвердження офіційного доходу відповідача, його представником в судовому засіданні 19.03.2021 було надано копії посвідки від 15.01.2021, від 12.03.2021 та службову довідку від 12.03.2021 про отримані трудові винагороди та чистий прибуток, отриманий відповідачем в компанії одноосібне ТОВ РОБУСТІ в м.Бяла за період з травня 2020 року по лютий 2021 року, перекладені з болгарської мови на українську мову, засвідчені представником відповідача - адвокатом Басараб Н.В. Однак, стороною відповідача не надано суду ані належним чином засвідчених копій оригіналів цих документів мовою країни, в якій ці документи були видані, ані належним чином засвідченого перекладу цих документів на українську мову. При цьому суд звертає увагу, що у клопотанні представника відповідача про долучення доказів до матеріалів справи, поданого в судовому засіданні 19.03.2021, зазначено, що ці докази, які отримані та перекладені на українську мову, доставлені в Україну 19.03.2021. Жодного переконливого аргументу щодо неможливості подання до суду цих доказів завчасно, стороною відповідача не наведено. Крім того, у розпорядженні суду відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що матеріальний стан відповідача обмежується лише його доходами, відображеними в копіях посвідок та службової довідки про отримані трудові винагороди та чистий прибуток в компанії ТОВ РОБУСТІ, і жодних інших джерел доходу відповідач не має, ніякою іншою діяльністю не займається. Тобто, відповідачем не спростовано, що він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж 2250 грн. на двох дітей. При цьому, суд звертає увагу, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2021 - до 30.11.2021 встановлено на рівні 2 510 грн., а з 01.12.2021 по 31.12.2021 - на рівні 2618 грн. на одну особу. Отже, на підставі викладених сторонами аргументів і оцінки наданих доказів, враховуючи те, що діти сторін проживають разом з позивачем, яка одноосібно несе всі витрати по їх утриманню (оплату харчування, одягу, взуття, навчання, відвідування гуртків, відпочинку, розваг, лікуванням у разі потреби), займається їх вихованням, та розвитком, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, в той час як відповідач ухиляється від утримання доньок, суд вважає, що розмір аліментів, визначений позивачем є достатнім для гармонійного розвитку та утримання двох дітей. З урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання двох дітей в розмірі 6 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (01.10.2019). Також, стороною позивача заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн. та витрат, пов`язаних з перекладом документів в розмірі 3 515 грн. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача 19.03.2021 надано суду письмові докази. Так в матеріалах справи міститься копія додаткової угоди від 03.12.2019 до договору про надання правової допомоги від 06.09.2018, укладеного між адвокатом Шмагаревською Г.О. та Столяренко Н.С. 19.03.2021 між адвокатом Шмагаревською Г.О. та [PERSON] підписано акт № 1 прийому-передачі наданих послуг по справі із зазначенням виду правової допомоги та датою її надання. Відповідно до квитанції про оплату правової допомоги від 19.03.2021 [PERSON] оплатила послуги правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 06.09.2018; додаткової угоди від 03.12.2019; акту приймання - передачі наданих послуг № 1 від 19.03.2021 до договору про надання правової допомоги від 06.09.2018 та додаткової угоди від 03.12.2019 в сумі 3 000 грн. При вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи № 753/19178/19, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що заявлені позовні вимоги позивача були задоволенні в повному обсязі, витрати на правничу допомогу також мають бути відшкодовані в повному обсязі. Таким чином, з урахування викладеного, суд приходить до висновку, що відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. Щодо витрат позивачки на переклад документів суд зазначає наступне. Матеріали справи містять рахунок № 554 від 04.12.2019 року та акт приймання-передачі наданих послуг від 04.12.2019, згідно яких позивачкою сплачено 3 515 грн. в рахунок оплати робіт перекладача щодо перекладу та завіряння документів. Враховуючи необхідність здійснення перекладу документів необхідних для розгляду справи в рамках окремого доручення компетентному суду Республіки Болгарія, здійсненого за рахунок позивача, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача 3 515 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з перекладом документів. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved