Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) у зв`язку зі сплатою аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року з відповідача стягуються аліменти в її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з 16 листопада 2016 року і до досягнення повноліття. Вказує, що відповідач протягом тривалого часу належним чином не виконує свого обов`язку, ухиляється від сплати аліментів, у результаті чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 6689, 80 гривень за період з 01 квітня 2019 року по 29 лютого 2020 року. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що він позов не визнає, оскільки аліменти не сплачував з незалежних від нього причин, зокрема, перебував на стаціонарному лікуванні в Волинській обласній клінічній лікарні, а згодом тривалий час лікувався в приватній клініці. Позивач у відповіді на відзив вказувала на безпідставність викладених у відзиві заперечень та просила позов задовольнити. Від позивача надійшла заява, в якій вона просить справу слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року з відповідача стягуються аліменти в користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 листопада 2016 року і до досягнення повноліття. Як вбачається з розрахунку № 53252718 заборгованості за сплати аліментів, наданого Другим відділом державної виконавчої служби в місті Луцьку за період з 31 березня 2019 року по 29 лютого 2020 року існує заборгованість по сплаті аліментів в сумі 21918, 25 гривень. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Згідно розрахунку пені, який наведений позивачем у позовній заяві, загальна сума пені за період з 01.04.2019 року по 29.02.2020 року складає 6689, 80 грн. Вказаний розрахунок пені відповідачем не оспорено, контррозрахунку не надано. Виходячи з принципу диспозитивності, що закріплений в ст. 13 ЦПК, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, а учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та враховуючи обраний позивачем спосіб захисту, суд вважає за необхідне стягнути пеню за прострочення сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як на підставу звільнення від відповідальності за прострочення сплати аліментів відповідач покликався на ту обставину, що тривалий час лікувався, перебуваючи на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. За його клопотанням судом було ухвалено витребувати докази перебування на лікуванні в період 2019-202 років. Однак, як вбачається з відповідей КП «Волинська обласна клінічна лікарня» від 27.08.2020 року та КП « Луцька міська клінічна лікарня» від 27.08.2020 рок, що надані на виконання ухвали суду про витребування доказів, в період 2019-2020 років [PERSON] на стаціонарному лікуванні не перебував, за амбулаторною допомогою не звертався. Відтак, відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з погіршенням стану здоров' я та тривалим лікуванням. Не здобуто таких доказів і судом. Також не заслуговує на увагу суду покликання відповідача на запроваджений в 2020 році карантин, оскільки в період, за який виникла така заборгованість по сплаті аліментів, карантинні заходи не запроваджувались. Таким чином, суд вважає, що вказана заборгованість виникла з вини платника аліментів, тому у нього утворилася пеня за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги в розмірі заявленому в позовній заяві про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2019 року по 29.02.2020 року підлягають до задоволення. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved