Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначено, що позивачу [PERSON] на підставі приватної власності належить Ѕ частка квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області 25.11.2020 року (зареєстровано в реєстрі за № 783). З 16.09.2008 року в зазначеній квартирі було зареєстровано місце проживання сина позивача - [PERSON] , [INFO] . Відповідач за вказаною адресою з 2011 року не мешкає, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Приазовської селищної ради Запорізької області від 28.07.2021 року № 1730/10-16, оскільки проживає на тимчасово окупованій території України в м. Севастополь, що унеможливлює особисте звернення відповідача із заявою про зняття з реєстрації місця проживання. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі [PERSON] не дозволяє останній в повній мірі розпоряджатися своїм житлом, що є порушенням права власності. Ухвалою судді від 25 серпня 2021 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання на 22 вересня 2021 року. 22 вересня 2021 року засідання не відбулось через перебування судді у відпустці, та призначено наступне засідання 27 вересня 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, судова повістка направлялась йому за зареєстрованим місцем проживання, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось до суду, але на ньому відсутній підпис відповідача про отримання. Крім того, судова повістка направлялась відповідачу електронною поштою. 13.09.2021 року електронною поштою відповідач надіслав нотаріально посвідчену заяву у м. Севастополь, в якій зазначив, що він визнає позов, з 2011 року постійно проживає та працює в м. Севастополь і не може звернутись для зняття його з реєстрації, в зв`язку з чим не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Третя особа - [PERSON] в судове засідання не прибула, 16.09.2021 року надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, через неможливість бути присутньою в судовому засіданні, оскільки працює лікарем-пульмонологом з ковідними та постковідними хворими в КНП «ТМО «БЛІМЛШМД» ММР ЗО. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про на спадщину за законом належить Ѕ частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказане Свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Запорізької області, який діє в порядку заміщення державного нотаріуса Приазовської державної нотаріальної контори Запорізької області Шевченко С.О. 25.11.2020 року (спадкова справа № 4/2020, зареєстровано в реєстрі за № 783). Співвласником квартири є [PERSON] . Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER] , виданого в листопаді 1999 року Новокаховським МВ УМВС України в Херсонській області, місце проживання [PERSON] , [INFO] , уродженки смт. Приазовське Запорізької області, з 26.11.2020 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234134325 від 25.11.2020 року, квартира [ADDRESS] , загальною площею 49,4 кв.м., на праві спільної часткової власності (розмір частки Ѕ) належить [PERSON] . Підстава для державної реєстрації: Свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер: 783, видане 25.11.2020 року державним нотаріусом Шевченко С.О. Відповідно до наданих позивачем копій сторінок з домової книги, [PERSON] , [INFO] , з 16.09.2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , і до цього часу не знятий з реєстрації. У акті обстеження матеріально-побутових умов від 28.07.2021 р., складеному головним спеціалістом з соціальних питань Приазовської ОТГ Пташинською Т.С. та власником [PERSON] зазначено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою, що можуть підтвердити сусіди [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Приазовської селищної ради від 28.07.2021 року № 1730/10-16, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] з вересня 2011 року. В силу того, що місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною адресою у будинку, що належить позивачу, але він не проживає там більше року, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки відповідач мешкав за однією адресою разом з позивачем як член його сім`ї, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Так, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки, як було встановлено судом, відповідач [PERSON] як член сім`ї власника житла не мешкає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин, понад один рік, при цьому він надав суду заяву, в якій не заперечує проти визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, беручи до уваги заяву про визнання позову від третьої особи [PERSON] , яка також є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS] , суд вважає, що на підставі статті 405 ЦК України, відповідач може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, і тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved