Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 20 жовтня 2020 позивачка звернулась до суду, в якому просить суд надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання позивачки [ADDRESS] без згоди їх батька [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на її користь судоми збір у сумі 840,80 грн. В обґрунтування позову вказує, що 14 лютого 2018 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Після реєстрації шлюбу в червні 2018 року відповідач надав згоду та був записаний батьком [PERSON] , [INFO] . [INFO] у них народився син [PERSON] . 25 вересня 2019 року шлюб між сторонами розірвано рішенням Ізюмського міськрайонного суду. Малолітні діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає окремо. З метою належного оформлення місця проживання дітей та їх місця реєстрація позивачка звернулась до Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Ізюмської міської ради, однак їй було відмовлено у реєстрації місця проживання дитини, оскільки відсутня письмова згода батька на проведення реєстрації місця проживання дітей за адресою матері. Домовитись з відповідачем про надання згоди на реєстрацію місця проживання їх спільних дітей за місцем проживання позивачки не можливо, тому позивач змушена звернутися з відповідною заявою до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив вирішити питання про повернення позивачці 50% сплаченого судового збору з Державного бюджету. В п. 24 Постанови №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд перевіряє чи визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Отже, суд прийняв заяву відповідача про визнання позову, встановив, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та вважає що необхідно ухвалити рішення про задоволення позову. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджуєтеся копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області (а.с.8) та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Ізюмським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (а.с.7). [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з нею проживають діти [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб виданої КП « Благоустрій міста Ізюма» від 16.10.2020 року та довідкою про реєстрацію місця проживання особи ( а.с.9,13). Із копій заяв про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини ( а.с.11,12) вбачається, що позивачці відмовлено у реєстрації місця проживання її малолітніх синів за місцем її реєстрації через відсутність згоди батька. Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно з ч.1 cт.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст. 161 СК України). Відповідно до cт.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Згідно п.18 розділу «Реєстрація місця проживання Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків(крім випадків коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, вирішуючи спір щодо надання дозволу на реєстрацію місця проживання дітям без згоди батька, враховуючи, позицію відповідачів, які не цікавляться розглядом справ, а також те, що діти залишаються без реєстрації місця проживання, чим порушується їх права, з урахуванням всіх обставин, досліджених в судовому засіданні, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні останньою судові витрати по справі. При цьому, оскільки позов задоволений у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивачу має бути повернено з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом сплатила 840,80 грн., отже 420,40 грн. має бути повернуто позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved