Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.11.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] районної ради м.Донецька, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та про визнання права власності, посилаючись на те, що спірним обєктом нерухомості є будинок №4 по вул. Новікова-Прибоя у м. Донецьк. Будинок загальною площею 64, 3 м2, житловою площею 44, 6 м2 і складається з трьох кімнат площею 16,2 м2, 10,0 м2 і 6,0 м2, коридору 2,4 м2, кухні 10,5 м2, вітрин. шафи 0,3 м2, столової - 12,4 м2, сумісного санвузлу 3,6 м2, тамбуру 2,9 м2. Згідно свідоцтва про право власності на частину в загальному майні подружжя, посвідченого нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори 28.10.1974 року, та договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори 19.12.1980 року, даний будинок на праві власності належить [PERSON]. 29.12.2015 року [PERSON], яка доводиться позивачці матірю, померла, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про смерть. Зміна прізвища позивачки з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб. Оскільки [PERSON] померла, була відкрита спадщина у вигляді спірного будинку на її імя. Спадкоємицею померлої є лише позивачка, інших спадкоємців у неї не має. [PERSON] заповіт на випадок своєї смерті не складала, тому спадкування повинно відбуватися за законом. Спірний будинок знаходиться у м. Донецьк, яке у теперішній час є тимчасово окупованою територією. Звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в м. Донецьк позивачка не має можливості по причині бойових дій на вказаній території, яка входить в зону проведення АТО. Оскільки позивачка має право на спадкування будинку на підставі ст. 1261 ЦК України, бо є спадкоємицею першої черги, у шестимісячний строк після смерті матері, вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із проханням про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 6.07.2016 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Підставою відмови є відсутність інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на нерухоме майно спадкодавця, а також на присутність розбіжностей в адресі нерухомого майна. Зазначені розбіжності існують у правовстановлюючому документі, а саме у свідоцтві про право власності на частину в загальному майні подружжя, посвідченого нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори 28.10.1974 року. Номер спірного будинку в одному місці зазначений «4», в другому «5», але позивачка вважає, що таке зазначення є помилковим. У свідоцтві про право власності на частину у спільному майні подружжя в абзаці другому записано: «…засвідчую, що громадянці [PERSON] Єфимові, мешкає в м. Донецьку Пролетарський район, вул. Новикова-Прибоя, будинок 4». А вже далі за текстом номер будинку зазначений «5». Даний будинок був сумісною власністю батьків позивачки і був побудований її батьком [PERSON], і належав йому на підставі договору на право будівництва будинку, засвідченого Будьоновською нотаріальною конторою 24.09.1953 року по реєстру №11106. Усі ці відомості зазначені у договорі дарування від 19.12.1980 року. Інших будинків батьки не мали. Усе життя вони проживали разом за вищевказаною адресою. У технічному паспорті номер будинку також зазначений «4», при цьому жодних відомостей про зміну нумерації будинків у БТІ не має. У технічному паспорті на будинок, виготовлений 7.06.2013 року ТОВ «КП Обласне БТІ», номер будинку також зазначений «4». Старий технічний паспорт, виготовлений 14.10.2009 року, також містить відомості про будинок №4. У договорі користування земельною ділянкою №3/4624 від 31.10.2012 року номер будинку також зазначений «4». У плані земельної ділянки житлового будинку містяться записи від сусідів про згоду з межами дільниці, де також містяться відомості лише про будинок №4. У будинку №5 по вул. Новикова-Прибоя у м. Донецьк у теперішній час мешкають зовсім інші люди. Отже, позивачка вважає, що номер будинку у свідоцтві про право власності на частину в загальному майні подружжя, посвідченого нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори 28.10.1974 року 5, а не 4, зазначений помилково. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка не має можливості оформити в нотаріальному порядку спадкові права на спірний будинок, у зв'язку з відсутністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про право власності на нерухоме майно спадкодавця. [PERSON] за життя на законних підставах володіла та користувалась спірним будинком. Право власності на нерухоме майно хоч і не було зареєстровано у встановленому законом порядку за спадкодавцем, але підстави переходу права власності на вказаний будинок передбачені чинним законодавством. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] районної ради м.Донецька у судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлений належним чином, у справі є розписки, тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що спірним обєктом нерухомості є будинок №4 по вул. Новікова-Прибоя у м. Донецьк. Будинок загальною площею 64, 3 м2, житловою площею 44, 6 м2 і складається з трьох кімнат площею 16,2 м2, 10,0 м2 і 6,0 м2, коридору 2,4 м2, кухні 10,5 м2, вітрин. шафи 0,3 м2, столової - 12,4 м2, сумісного санвузлу 3,6 м2, тамбуру 2,9 м2. Згідно свідоцтва про право власності на частину в загальному майні подружжя (а.с.18), посвідченого нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори 28.10.1974 року, та договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори 19.12.1980 року, даний будинок на праві власності належить [PERSON]. 29.12.2015 року [PERSON], яка доводиться позивачці матірю, померла, що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про смерть (а.с.17). Зміна прізвища позивачки з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.16). Оскільки [PERSON] померла, була відкрита спадщина у вигляді спірного будинку на її імя. Спадкоємицею померлої є лише позивачка, інших спадкоємців у неї не має. [PERSON] заповіт на випадок своєї смерті не складала, тому спадкування повинно відбуватися за законом. Спірний будинок знаходиться у м. Донецьк, яке у теперішній час є тимчасово окупованою територією. Звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в м. Донецьк позивачка не має можливості по причині бойових дій на вказаній території, яка входить в зону проведення АТО. Оскільки позивачка має право на спадкування будинку на підставі ст. 1261 ЦК України, бо є спадкоємицею першої черги, у шестимісячний строк після смерті матері, вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із проханням про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 6.07.2016 року позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с.29). Підставою відмови є відсутність інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на нерухоме майно спадкодавця, а також на присутність розбіжностей в адресі нерухомого майна. Зазначені розбіжності існують у правовстановлюючому документі, а саме у свідоцтві про право власності на частину в загальному майні подружжя, посвідченого нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори 28.10.1974 року. Номер спірного будинку в одному місці зазначений «4», в другому «5», але позивачка вважає, що таке зазначення є помилковим. У свідоцтві про право власності на частину у спільному майні подружжя в абзаці другому записано: «…засвідчую, що громадянці [PERSON] Єфимові, мешкає в м. Донецьку Пролетарський район, вул. Новикова-Прибоя, будинок 4». А вже далі за текстом номер будинку зазначений «5». Даний будинок був сумісною власністю батьків позивачки і був побудований її батьком [PERSON], і належав йому на підставі договору на право будівництва будинку, засвідченого Будьоновською нотаріальною конторою 24.09.1953 року по реєстру №11106. Усі ці відомості зазначені у договорі дарування від 19.12.1980 року (а.с.19). Інших будинків батьки не мали. Усе життя вони проживали разом за вищевказаною адресою. У технічному паспорті номер будинку також зазначений «4», при цьому жодних відомостей про зміну нумерації будинків у БТІ не має (а.с.20-25). У технічному паспорті на будинок, виготовлений 7.06.2013 року ТОВ «КП Обласне БТІ», номер будинку також зазначений «4». Старий технічний паспорт, виготовлений 14.10.2009 року, також містить відомості про будинок №4. У договорі користування земельною ділянкою №3/4624 від 31.10.2012 року номер будинку також зазначений «4» (а.с.26-27). У плані земельної ділянки житлового будинку містяться записи від сусідів про згоду з межами дільниці, де також містяться відомості лише про будинок №4. У будинку №5 по вул. Новикова-Прибоя у м. Донецьк у теперішній час мешкають зовсім інші люди. Отже, позивачка вважає, що номер будинку у свідоцтві про право власності на частину в загальному майні подружжя, посвідченого нотаріусом Третьої Донецької державної нотаріальної контори 28.10.1974 року 5, а не 4, зазначений помилково. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка не має можливості оформити в нотаріальному порядку спадкові права на спірний будинок, у зв'язку з відсутністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про право власності на нерухоме майно спадкодавця. [PERSON] за життя на законних підставах володіла та користувалась спірним будинком. Право власності на нерухоме майно хоч і не було зареєстровано у встановленому законом порядку за спадкодавцем, але підстави переходу права власності на вказаний будинок передбачені чинним законодавством. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту,… право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265, ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з ч. 1, 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом 6-ти місяців не заявив про відмову від неї.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. ст. 9, 11-1 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", у разі, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців тощо. \~ Згідно\~ст. 1221 ЦК України, в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно розяснення Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п. 23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.\~\~\~\~ Згідно ст. 13 Закону України «Про власність», обєктами права приватної власності є житлові будинки, квартири, а також інше майна споживчого і виробничого призначення. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття правка власності не встановленої судом. Відповідно до положень ч. 1, 2\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання та підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»\~від 07.02.2014 № 5, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно\~ст. 392 ЦК України\~- власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно положень ч. 3\~ст. 1296 ЦК України. Згідно зі\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. У відповідності зі ст. 19 цього Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою КМУ від 17.10.2013 р. № 868\~(далі - Порядок № 868), для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно. Згідно з пп. 10 п. 37 Порядку № 868 самостійною підставою для державної реєстрації за спадкоємцями речових прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Як передбачено ч. 2\~ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved