Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що в грудні 2012 року відповідач отримав від нього у борг 6000.00 грн. і що підтверджується власноруч написаною ним розпискою від 05.12.2012 року. Борг відповідач зобов'язався повернути на протязі 10 днів. На разі, у зазначений строк борг відповідач не повернув, посилаючись на відсутність коштів. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 6000.00 грн. та витрати по наданню правової допомоги в розмірі 500.00 грн.. Будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, позивач в судове засідання не зявився та подав заяву, якою позов підтримує, просить розглянути спір у його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в суджове засідання не зявився повторно. За викладеного та з огляду на положення ст.169 ЦПК України суд ухвалює провести розгляд справи у відсутності позивача та зі згоди останнього в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 05.12.2012 року між сторонами спору було укладено договір позики відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в борг 6000.00 грн., які останній зобов'язувався повернути позивачу на протязі десяти днів і що підтверджується розпискою відповідача від 05.12.2012 року. На разі, таких умов договору відповідач не виконав, борг в обумовлений договором строк не повернув. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 526, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1049 ЦК України. Відповідно до положень ст.1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому відповідно до ч.2 ст.1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином. Відповідно до ст.ст. 530, 631 ЦК України, якщо у зобов'язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк і закінчення останнього не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що у цій справі були встановлені всі підстави, які передбачають право позивача вимагати стягнення з відповідача боргу, а також встановлені всі правові підстави для застосування правил цивільної відповідальності [PERSON]. За викладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики ґрунтується на законі та на отриманих у справі доказах, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому останній відповідно до ст..88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави з відповідача у справі в сумі 243.60 грн..

Outcome: approved