Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Заявник звернувся до суду з даною заявою, якою просив визнати його дядька - [PERSON] з 1.01.2004 року безвісно відсутнім. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявнику для реалізації своїх спадкових прав. В судове засідання заявник не з`явився, однак від останнього надійшла заява про слухання справи без його участі, заяву підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи також направив до суду заяву, якою розгляд справи просив проводити без його участі, не заперечував проти задоволення заяви. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. До 2003 року заявник та його дядько, [PERSON] , проживали разом за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою заявник проживає до цього часу. У 2003 році [PERSON] виїхав за межі України на заробітки та до моменту подачі заяви до суду по місцю свого проживання не з`явився, його місцеперебування невідоме. З того часу жодних відомостей про [PERSON] немає. Відповідно до довідки виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області №452 від 6.02.2020 року разом з бабою заявника, [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані, серед іншого, заявник та [PERSON] (а.с. 5). Свідок [PERSON] поданою до суду заявою пояснив, що він дійсно проживає за адресою [ADDRESS] з 2001 року. За раніше вказаної адресою раніше проживав [PERSON] , який у 2000 році виїхав на заробітки і з того часу не з`являвся за місцем проживання. У односельчан [PERSON] відсутня інформація про місцеперебування останнього (а.с. 47). Відповідно до характеристики, довідки та акту виконавчого комітету Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 11.09.2020 року [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з дружиною, трьома дітьми, братом та матір`ю (а.с. 59, 61, 62). [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою, але не проживає за такою, місце проживання останнього не відоме, Станишівська сільська рада не володіє ніякими даними стосовно останнього, що підтверджується відповідною характеристикою та актом від 11.09.2020 року (а.с. 60, 63). 10.04.2010 року працівниками Житомирського районного відділення поліції Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області заведено оперативно-розшукову справу категорії "Розшук" №0911004 відносно [PERSON] , [INFO] , що підтверджується листом №5075/202/01-2020 від 21.09.2020 року (а.с. 69). Процесуальним законом з даного приводу визначено наступне. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Нормами ст. 306 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Таким чином вбачається, що заявник повинен мати особисту цивільно-правову заінтересованість у зміні правового статусу особи, яку просить визнати безвісно відсутньою. Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд до початку розгляду справи встановлює осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про фізичну особу, місцеперебування якої невідоме, а також запитує відповідні організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме. Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 317/3139/15-ц, провадження № 61-4241св18 (ЄДРСРУ № 72641734). На підставі викладеного, оцінивши докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, оскільки у місці постійного проживання [PERSON] з 1.01.2003 року немає відомостей про місце його перебування, тобто більше одного року, а також відомостей про дійсне перебування останнього та враховуючи неможливість отримати такі відомості. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved