Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

Заявник [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Гребенар О.В., звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його батька [PERSON] . В обґрунтування заяви заявник зазначив, що [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, Україна помер його батько [PERSON] , про що 16 травня 2020 року йому були видані лікарське свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті та [INFO] - свідоцтво про смерть. Під час звернення до органу реєстрації актів цивільного стану, який знаходиться на території, що підконтрольна Українській владі йому стало відомо, що видане лікарське свідоцтво про смерть його батька на непідконтрольній території не має юридичної сили та не створює ніяких правових наслідків. У зв`язку з чим заявнику було відмовлено у реєстрації смерті його батька. Тому заявник просить суд встановити факт смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , у м. Донецьк Донецької області, Україна, з метою державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть. Заявник [PERSON] та представник заявника -адвокат Гребенар О.В., у судове засідання не з`явилися, представник заявника у заяві просить справу розглянути без участі заявника та представника заявника. Представник заінтересованої особи - Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м.Харків) у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, просить вирішити справу на розсуд суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, Україна помер [PERSON] , про що медичним закладом, який знаходиться за місцем смерті особи, заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть № 86 від 16.05.2020 року, довідка про причину смерті (а.с.8) та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18 травня 2020 року (а.с.7), яке видане органом, що знаходиться на території м. Донецьк Донецької області, Україна. Те, що заявник є сином померлого [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 березня 1965 року (а.с.6). Надані заявником фотознімки з місця поховання та довідка про сплачені ритуальні послуги також підтверджують смерть [PERSON] ( а.с.10). 04 липня 2020 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), заявнику було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] , оскільки до заяви про державну реєстрацію смерті заявником не надано документа, який відповідав би вимогам ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (а.с.9). З інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 15.07.2020 року вбачається, що актового запису по смерть [PERSON] , [INFO] , за даними державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено (а.с. 20). Згідно наказу Міністерства юстиції України 1847/5 від 05.11.2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» де вказано, що було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області, зокрема, м.Донецьк Донецької області, Україна. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Також позиція щодо розгляду даної категорії справ викладена у п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а саме: суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Таким чином, лікарське свідоцтво про смерть № 86 від 16.05.2020 року, довідка про причину смерті (а.с.8) та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18 травня 2020 року, не створюють правових наслідків, але в той же час вони містять фактичні дані відповідно до ст. 76 ЦПК України, які підтверджують вимоги заявника. Суд враховує положення ч.3 ст.2 Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", відповідно до якого діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Встановлення факту смерті необхідно заявнику для оформлення реєстрації смерті у встановленому законом порядку. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, оскільки факт того, що [PERSON] помер [INFO] у м. Донецьк Донецької області, Україна, підтверджено наданими письмовими доказами та у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником. На підставі ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», та

Outcome: approved