Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач - [PERSON] акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Галс ЛТД» про стягнення боргу за договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 08.04.2013 року між [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галс ЛТД» укладено Генеральну угоду №71113N2 надавши загальний ліміт, що не може перевищувати 9525000,00 грн. та домовились загальний ліміт поширюється на кредитні договорм укладені до моменту набуття чинності цією Генеральною угодою. В межах Генеральної угоди укладено кредитний договір №71114К8 від 27.06.2014 року з додатковим договором №71114К8-1 від 03.05.2015 року, додатковим договором №71114К82-2 від 06.10.2015 року, з кінцевим терміном погашення кредиту 26.06.2017 року. 03.06.2015 року та 06.10.2015 року було проведено реструктуризацію кредитної заборгованості та було відтерміновано сплату відсотків які були нараховані з 01.12.2014 року по 30.04.2015 р. та не сплачені станом на 06.10.2015 рік. Зазначають, що за період проведення реструктуризації, з 06.10.2015 року по 01.06.2016 року позичальником було погашено тіло кредиту в сумі 200,00 грн., а відсотки не сплачувались. 08.04.2013 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки №71113Р3, №71113Р2, відповідно до яких відповідачі зобовязались нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобовязань по Генеральній кредитній угоді №71113N2 від 08.04.2013 року. Вказують, що станом на 20.07.2016 року заборгованість ТОВ «Галс ЛТД» перед [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором №71114К8 від 27.06.2014 року який укладений в межах Генеральної угоди№71113N2 від 08.04.2013 року складає суму 296695,80 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за основним боргом в сумі 187930,00 грн.; прострочені відсотки 37427,94 грн.; прострочена комісія за управління в сумі 1580,25 грн.; штрафи в сумі 26450,00 грн.; пеня в сумі 43307,61 грн., а оскільки взяті на себе зобовязання відповідачами не виконано, просять заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачами [PERSON], [PERSON] інтереси яких представляє [PERSON] в суд було подано відзиви на позовну заяву, відповідно, в яких просять відмовити [PERSON] акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України», посилаючись на те, що банк направивши вимогу від 29.12.2015 року, яку боржник отримав 05.01.2016 року змінив строк виконання основного зобов'язання з 08.04.2018 року на 15.01.2016 року та протягом 6-ти місяців з цієї дати повинен був звернутись до поручителів з позовом про примусове стягнення заборгованості, тобто до 16.07.2016 року. Посилаються на те, що позивач пред'явив позов 26.07.2016 року, у зв'язку з чим втратив своє право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за генеральною угодою, передбачене п.6.3.2 Угоди та ст.1050 ч.2 ЦК України, змінивши при цьому строк виконання основного зобов'язання. Вважають, що дія договорів поруки припинилася 16.07.2016 року, а тому вимоги позивача є безпідставними. Представником позивача [PERSON] акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» суду надано відповідь на відзив, в обставинах не погоджуються з позицією відповідачів викладеною у відзивах на позовну заяву, вважають, що спірні договори поруки є типовими банківськими договорами поруки, містять однакові умови, біли підписані в один день, претензійна робота по всіх договорах була розпочати в один день, просили позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» [PERSON] не зявився повторно будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, від представника в суд поступила письмова заява про розгляд справи і її завершення в його відсутність, позовні вимоги доводи викладені у відповіді на відзив, підтримав в повному обсязі. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи належним чином, відповідно захист своїх інтересів в суді надали представляти представнику [PERSON], яка в судовому засіданні проти заявленихз позовних вимог заперечувала і просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзивах на позовну заяву. Представник третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Галс ЛТД» в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленими про день, час і місце розгляду справи належним чином, відомостей про поважність причини неявки суд не повідомили. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, доводи заперечення викладені у відзивах на позов, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом, належними доказами по справі установлено, що 08.04.2013 року між [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галс ЛТД» укладено Генеральну угоду №71113N2 надавши загальний ліміт, що не може перевищувати 9525000,00 грн. та домовились, що загальний ліміт поширюється на кредитні договори укладені до моменту набуття чинності цією Генеральною угодою (а.с.13 23). 13.09.2013 року між [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галс ЛТД» укладено додатковий договір №71113N2-1 (а.с.24-25), 26.12.2013 року укладено додатковий договір №71113N2-2 (а.с.26), 19.03.2014 року укладено додатковий договір №71113N2-3 (а.с.27), 20.05.2014 року укладено додатковий договір №71113N2-4 (а.с.28), 25.06.2014 року укладено додатковий договір №71113N2-5 (а.с.28), 01.07.2014 року укладено додатковий договір №71113N2-6 (а.с.30), 15.09.2014 року укладено додатковий договір №71113N2-7 (а.с.32). В межах Генеральної угоди між [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Галс ЛТД» укладено кредитний договір №71114К8 від 27.06.2014 року (а.с.33-50); з додатковим договором №71114К8-1 від 03.05.2015 року (а.с.51-52), додатковим договором №71114К82-2 від 06.10.2015 року (а.с.53-54), з кінцевим терміном погашення кредиту 26.06.2017 року. 08.04.2013 року між [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та відповідачами [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки №71113Р3, №71113Р2 та додаткові угоди до договорів поруки, відповідно до яких відповідачі зобовязались нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобовязань по Генеральній кредитній угоді №71113N2 від 08.04.2013 року (а.с.56-65). У звязку з порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю «Галс ЛТД» взятих на себе кредитних зобовязань, станом на 20.07.2016 року заборгованість перед [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» за кредитним договором №71114К8 від 27.06.2014 року який укладений в межах Генеральної угоди№71113N2 від 08.04.2013 року складає суму 296695,80 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за основним боргом в сумі 187930,00 грн.; прострочені відсотки 37427,94 грн.; прострочена комісія за управління в сумі 1580,25 грн.; штрафи в сумі 26450,00 грн.; пеня в сумі 43307,61 грн. (а.с.66-71). Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звертався до відповідачів [PERSON], [PERSON] з вимогами про дострокове погашення кредиту, проте останні залишили їх без уваги (а.с.72-73). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.03.2017 року по справі №725/161/17, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки припиненою задоволено (а.с.219-221), яке рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 16.05.2017 року залишено без змін (а.с.222-225). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07.09.2017 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.03.2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 16.05.2017 року у справі 725/161/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки припиненою, - відмовлено (а.с.226-227). Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.04.2017 року по справі №725/5291/16, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки припиненою відмовлено (а.с.201-202), яке рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 23.05.2017 року скасовано, позов [PERSON] до [PERSON] акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання поруки припиненою задоволено (а.с.203-205). Окрім наведеного, судом встановлено, що кредитною угодою є фактично Генеральна угода №71113N2 від 08.04.2013 року із усіма чинними кредитними договорами, які укладалися в рамках генеральної угоди, їй підпорядковуються, та є додатками до генеральної угоди та її невідємними частинами, відповідно до якої кредитор надав ТОВ «Галс ЛТД» кредит з загальним лімітом заборгованості 6950000 грн., на визначених кредитною угодою умовах, з кінцевим строком погашення основного боргу 07.04.2018 року. Договір набув чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін, дія цього договору припиняється після повного виконання основного зобов'язання. 26.06.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, якою змінено загальний ліміт заборгованості за кредитною угодою та визначено його у розмірі 9525000 грн. У відповідності до ст. 553 ч. 1 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 559 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Передбачено ст. 251 ч.1 ЦК України, що строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами відповідно до ст.252 ч.1 ЦК України. Також вбачається з укладеного договору поруки №71ПЗРЗ від 08.04.2013 року, що в ньому не встановлено конкретного строку, після настання якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного погашення заборгованості перед кредитором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки в розумінні ст. 251 ч. 1 та ст. 252 ч. 1 ЦК України. Положенням ст.1050 ч.2 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належний йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Крім того судом встановлено, строк виконання основного зобовязання за генеральною угодою №71113N2 від 08.04.2013 року було визначено до 07.04.2018 року. 29.12.2015 року [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» було надіслано боржнику ТОВ «ГАЛС ЛТД» вимогу про дострокове погашення кредиту, відповідно до якої зазначили, що у звязку з невиконанням зобовязання за генеральною угодою щодо сплати процентів та погашення кредитів вимагає протягом десяти календарних днів з дня отримання даної вимоги достроково погасити всю заборгованість за генеральною угодою №71113N2 від 08.04.2013 року, яка станом на 29.12.2015 року складає 9893496,55 грн., у разі непогашення всієї суми заборгованості у відповідності до умов генеральної угоди, в межах якої укладені кредитні договори протягом десяти календарних днів з дати отримання даного повідомлення, позивач звернеться до суду з позовом про стягнення заборгованості або вчинить виконавчий напис. Вимогу [PERSON] акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», ТОВ «ГАЛС ЛТД» отримали 05.01.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням №5800502022932, тобто банк у звязку з порушенням боржником умов виконання зобов'язання використав своє право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за генеральною угодою, передбачене п.6.3.2 Угоди та ч.2 ст.1050 ЦК України, змінивши при цьому строк виконання основного зобовязання. Виходячи з положень п.6.3.2 генеральної угоди, а також того, що боржник ТОВ «ГАЛС ЛТД» отримали письмову вимогу про дострокове погашення кредиту 05.01.2016 року, строк виконання основного зобовязання настав 16.01.2016 року. Проте позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовними вимогами, що випливають з умов генеральної угоди №71113N2 від 08.04.2013 року та договору поруки №71ПЗРЗ, до відповідачів тільки 26.07.2016 року, тобто дія договору поруки припинилася 16.07.2016 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, умови договорів поруки про їх дію до повного припинення зобовязань боржника не означають, що цими договорами установлено строк припинення поруки в розумінні\~ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 цього Кодексу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 строк, передбачений нормою ч. 4\~ст. 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлених вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя та дане твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Судом за з»ясованими в засіданні обставинами, установлено, що строк виконання основного зобовязання за Генеральною угодою №71113N2 від 08.04.2013 року було визначено до 07.04.2018 року. Відповідно до п. 3\~ст. 3 Цивільного кодексу України\~свобода договору є однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п.1\~ст. 6 Цивільного кодексу України\~сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. На підставі ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України. Згідно з частинами 1 та 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є припиняючим, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлених вимог до поручителя, цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати; суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Статтею ст. 251 ч.1 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, з спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст.252 ЦК України). З укладених договорів поруки №71113Р2 та №71113P3 від 08.04.2013 року вбачається, що в них не встановлено конкретного строку, після настання якого порука припиняється, а умова договорів поруки про його дію до повного погашення заборгованості перед кредитором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки в розумінні ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Така ж правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові №6-6цс/14 від 17.09.2014 року, який є обовязковим для всіх судів України. У відповідності до ст. 1050 ч.2 ЦК України, згідно яких якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належний йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. 29.12.2015 року кредитором ПАТ «Укрексімбанк» було надіслано боржнику ТОВ «ГАЛС ЛТД» вимогу про дострокове погашення кредиту, де позивачем було зазначено, що у звязку з невиконанням зобовязання за генеральною угодою щодо сплати процентів та погашення кредитів вимагає протягом десяти календарних днів з дня отримання даної вимоги достроково погасити всю заборгованість за генеральною угодою №71113N2 від 08.04.2013 року, яка станом на 29.12.2015 року складає 9893496,55 грн. У разі непогашення всієї суми заборгованості у відповідності до умов Генеральної угоди, в межах якої укладені кредитні договори протягом десяти календарних днів з дати отримання даного повідомлення, ПАТ «Укрексімбанк» в м. Чернівці звернеться до суду з позовом про стягнення заборгованості або вчинить виконавчий напис. Вимогу ПАТ «Укрексімбанк» від 29.12.2015 року ТОВ «ГАЛС ЛТД» отримали 05.01.2016 року, тобто позивач у звязку з порушенням боржником умов виконання зобов'язання використав своє право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за генеральною угодою, передбачене п.6.3.2 Угоди та ч.2 ст.1050 ЦК України, змінивши при цьому строк виконання основного зобовязання. Обрахування строку настання виконання основного зобовязання, виходячи з умов договору поруки є необгрунтованими, оскільки строк настання виконання основного зобовязання може бути визначений виключно в зобовязанні, яке виникло з кредитної угоди, а в даному випадку з генеральної угоди. У відповідності до п.6.3.2 Генеральної угоди та отримання вимоги ПАТ «Укрексімбанк» від 29.12.2015 року ТОВ «ГАЛС ЛТД» тільки 05.01.2016 року, строк виконання основного зобовязання настав 16.01.2016 року, проте позивач ПАТ «Укрексімбанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовними вимогами, що випливають з умов генеральної угоди №71113N2 від 08.04.2013 року та договору поруки №71113Р3 до [PERSON] тільки 26.07.2016 року, тобто дія договору поруки припинилася 16.07.2016 року. За з»ясованих в судовому засіданні обставин вбачається, що третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Галс ЛТД» вимогу банку про дострокове виконання зобовязання отримали 05.01.2016 року. У відповідності до п.6.3.2 Генеральної угоди, укладеної між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Галс ЛТД», передбачено, що дострокова сплата кредиту, процентів та інших платежів мала бути здійснена позичальником протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку. У звязку з чим банк зобовязаний був предявити позов до поручителів протягом шести місяців від дати порушення ТОВ «Галс ЛТД» встановленого строку для дострокового повернення кредиту, якою є 16.01.2016 року. Згідно відтиску штампу № 15764/16вх. позивач звернувся до суду з даним позовом 26.07.2016 року, тобто після спливу шестимісячного терміну. Відповідно строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. В звязку зі спливом вищевказаного шестимісячного терміну, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30.03.2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.05.2017 року, було визнано поруку, яка виникла з договору поруки №71113Р3 від 08.04.2013 року, укладеного між [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON], такою, що припинилась. Також, рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23.05.2017 року визнано поруку за договором поруки №71113Р2 від 08 квітня 2013 року, укладеного між [PERSON] акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON], припиненою. Оскільки порука [PERSON] та [PERSON] за договорами поруки №71113Р3 від 08.04.2013 року та №71113Р2 від 08.04.2013 року припинилася, тому в задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення заборгованості із [PERSON], [PERSON] за кредитним договором №71114К8 від 27.06.2014 року, який укладений в межах генеральної угоди №71113N2 від 08.04.2013 року в сумі 296 695,80 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за основним боргом - 187930,00 грн.; прострочені відсотки - 37427,94 грн.; прострочена комісія за управління -1580,25 грн.; штрафи - 26450,00 грн.; пеню - 43307,61 грн. слід відмовити. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12,13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved