Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований, проте більше одного року за зазначеною адресою фактично не проживає без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере,особистих речей в квартирі немає, перешкод в користуванні приміщенням йому не створювалось, жодної угоди та будь-якої іншої домовленості про порядок користування житлом між ними не було. У добровільному порядку знятися з реєстрації відповідач не бажає, чим порушує право позивача розпоряджатися та користуватися майном, крім того додатково покладає обов`язок щодо сплати надмірних житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 13 серпня 2019 року по даній справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін та відповідачу надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. Позивач в судове засідання не з`явилася, її представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач відзив на позов на надав, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день слухання справи в суді, причини його неявки суду не відомі, а тому у відповідності до ст.281 ЦПК України, слід ухвалити заочне рішення по справі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення за правилами спрощеного позовного провадження, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 247,179 ЦПК України, виходячи з наступного: Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23409798 від 27 липня 2009 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . Прізвище [PERSON] після укладення шлюбу змінено на « [PERSON] ». Згідно будинкової книги для прописки громадян, які проживають в квартирі [ADDRESS] , за зазначеною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , 2011 р.н., [PERSON] , 1981 р.н., [PERSON] , 1958 р.н., [PERSON] , 1966 р.н. У відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 04 липня 2019 року - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] не проживає з лютого 2018 року. Таким чином судом встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , який на праві власності належить позивачу. Відповідач [PERSON] не проживає у даному житловому приміщенні більше одного року, між позивачем, який є власником майна, і відповідачем не існує договірних відносин щодо цього майна, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Окрім того, Верховний Суд України в постанові від16 листопада 2016року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. Крім того, суд також приходить до висновку, що згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути 768,40 грн судового збору. На підставіст.ст.383,391ЦК України,

Outcome: approved