Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі до 16 березня 2006 року. Від даного шлюбу у них [INFO] року народився син - [PERSON]. Вказує, що дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач у вихованні сина участі не приймає і матеріально не утримує. Зазначає, що має можливість разом з сином поїхати за кордон на відпочинок, однак відповідач з незрозумілих причин дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон не дає. Просить суд дати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до досягнення ним 16 років із терміном безперервного перебування за кордоном 30 днів у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечував щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча завчасно і належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи, зокрема через розміщення оголошення в пресі. З погодженням з представником позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], про стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7). Також встановлено, що 16 березня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). Судом встановлено, що сторони після розірвання шлюбу проживають окремо. Неповнолітній син проживає з матір'ю - [PERSON], яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З огляду на цю обставину, позивач має можливість на поїздку з сином [PERSON] на відпочинок за кордон з метою розширення його кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. Разом з тим, тимчасові виїзди дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини. Також матиме можливість оздоровити сина в морській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. В даному випадку в інтересах дитини є тимчасові виїзди за межі України. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). Статтею 10 пунктом 2 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Із указаними нормами кореспондуються положення ч.ч.1,3,4 ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом, а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За приписами Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп.2 абз. 9). Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст. 10 п. 1). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим. Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникають непорозуміння щодо оперативного вирішення питання про надання батьком згоди на виїзд дитини за кордон, в тому числі з метою розширення її кругозору, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя, а також для оздоровлення. В даному випадку в інтересах дитини є періодичні тимчасові виїзди за межі України. Разом з тим, тимчасові виїзди дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлені потребою нормального фізичного, духовного і морального розвитку дитини. Періодичні тимчасові виїзди дитини за кордон не позбавляють відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною . Крім того, виходячи з положень ст. 141 СК України, якою визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, відповідач як батько дитини має рівнозначне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з сином, в тому числі і на спільні виїзди з дитиною за межі України. Такого права відповідача не заперечувала в судовому засіданні і позивач. Позиція відповідача, який зволіканням або бездіяльністю фактично перешкоджає виїзду дитини за кордон, порушує права дитини. Обставин, які обмежують право неповнолітнього [PERSON] на періодичні тимчасові виїзди за межі України до досягнення 16-річного віку суд не вбачає, а тому, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved