Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, який було зареєстровано "26" жовтня 2012 р., про що було зроблено актовий запис № 381 Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Вони мають різні погляди на шлюб та см*ю. На сьогоднішній день сумісне проживання та ведення спільного господарства з відповідачем фактично припинено, сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Вона змушена була деякий час разом з малолітньою дитиною мешкати окремо, оскільки постійні сварки з чоловіком погано впливали на дитину. Крім того, під час сумісного проживання чоловік погано до неї ставився, ображав та принижував перед дитиною. Також мало місце фізичне насилля. На сьогодні відповідач забрав дитину і не дає їй можливості з нею бачитися та спілкуватися. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила про обставини викладені вище. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу, вказує про те, що на тепер вони не мешкають разом, позивач вже подавала позов на розірвання шлюбу, давався строк на примирення, але потім залишила позов без розгляду. Конфлікти були в сім*ї, але насильство з його боку не було. Щодо встановлення місця проживання дитини, то він хотів щоб дитина залишилася з ним, йому не подобається як дружина його виховує, але він старше дружини, йому зараз 63 роки і тому дитині буде краще залишитися з матір*ю. Представник третій особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи за їх відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає необхідним позовні вимоги задовольнити з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб «26» жовтня 2012 р., про що було зроблено актовий запис за № 381 Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного Харківського міського управління юстиції (свідоцтво [NUMBER]). Як встановлено у судовому засіданні причиною розірвання шлюбу стали різні погляди на життя, відсутності взаєморозуміння та спільних інтересів. З червня 2012 року мешкають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюбно - сімейні стосунки не підтримують і подальше спільне проживання з відповідачем вважає неможливим, збереження шлюбу недоречним. Суд, з'ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе і тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище і наполягає щоб була залишена шлюбне прізвище після розірвання шлюбу, тому після шлюбне прізвище позивача визначити як - «Черкасова». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. При розгляді справ про визначення місця проживання дитини слід виходити з положень Конституції України, норм Сімейного Кодексу, Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, що набула чинності для України 27.09.1991 року, Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, прийнятої ООН. Відповідно до 6 Принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір»ю. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Питання визначення місця проживання дитини врегульовано ст.ст.160-161 СК України. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], що належить на праві власності її батьку [PERSON] В квартирі створено всі умови для проживання, виховання та відпочинку дитини. Позивач працює, на обліку в наркологічному, психоневрологічному диспансерах не перебуває, що підтверджується відповідними сертифікатами. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне визначить місця проживання малодітного [PERSON], [INFO], що підтверджується висновком від 17.11.2015 № 600. При визначення місця проживання [PERSON], [INFO], суд, враховує інтереси дитини, його зв'язок з матір*ю, той факт що він є малолітнім, батьку на тепер 63 роки і тому з урахуванням викладеного, вважає можливим встановити місце проживання дитини разом з [PERSON] Крім того, відповідачем не були пред'явлені зустрічні позовні вимоги щодо встановлення місця проживання дитини.

Outcome: approved