Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її втратившою право на користування жилим приміщенням. Мотивує позов тим, що вона є власником будинку по [ADDRESS] . У вищевказаному будинку зареєстрована відповідач, її дочка, яка з 2006 року за місцем реєстрації не проживає, будинком не користується, витрати на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача на даний час створює перешкоди в користуванні належним їй будинку, оскільки вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію, на яку має право, так як при обчисленні субсидії враховуються доходи всіх зареєстрованих осіб. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 19 листопада 2019 року надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала. Вказала, що прживає в Італії. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223 ЦПК суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] являється власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 жовтня 2015 року № 46068518 (а.с. 9). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами 29 та 32 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За нормами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 1214/02-09 від 10.10.2019 року в будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] , не проживає з 2006 року (а.с. 7). На підтвердження зазначеного позивачем надано також акт про встановлення факту не проживання відповідача по місцю реєстрації від 10 жовтня 2019 року № 1215 (а.с. 8), складений секретарем Великоканівецької сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області та сусідами. Таким чином суд вважає встановленим, що з 2006 року відповідач за місцем реєстрації не проживає без поважної причини, не несе тягар по утриманню майна, не веде спільного господарства, домовленості між сторонами з приводу відсутності відповідача за місцем реєстрації не встановлено. За приписом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домоволеністю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз`яснено у п. 34, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Враховуючи те, що відповідач не проживає у будинку за вказаною адресою реєстрації, домовленості про користування жилим приміщенням між сторонами у справі не встановлено, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved