Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що вона з відповідачем [PERSON] 05 червня 2013 року зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку із тим, що відповідач залишив сім`ю та почав проживати окремо шлюбні відносини з відповідачем [PERSON] фактично припинено з кінця лютого 2021 року, при цьому відповідач ухиляється від обов`язку по утриманню їхньої спільної неповнолітньої дочки, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. Позивач також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір по позовній вимозі про розірвання шлюбу у сумі 908,00 грн. Відповідно до ухвали судді Диканського районного суду Полтавської області від 02.04.2021 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З наявної у матеріалах справи поштової розписки про отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позову з доданими до неї копіями документів вбачається, що відповідач [PERSON] зазначені документи отримав заздалегідь, а саме 06 квітня 2021 року, однак у визначений йому строк відзиву на позов або якихось клопотань суду не подав. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі 05 червня 2013 року зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 451, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 3/. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] /а.с. 4/. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через те, що відповідач [PERSON] залишив сім`ю та почав проживати окремо. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з кінця лютого 2021 року, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідач [PERSON] не надав суду відзиву на позов чи якихось заперечень проти нього, а також не надав заяви або клопотання про надання строку для примирення з позивачем та намір зберегти шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої неповнолітньої дочки, яка повинна виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку ст. 113 Сімейного Кодексу України шляхом заявлення відповідної вимоги у позові, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач по справі є батьком дитини, яка проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на повному її утриманні, є працездатним, отримує стабільний щомісячний дохід, так як працює лінійним трубопровідником, ніяких матеріальних зобов`язань щодо утримання інших дітей чи непрацездатних осіб не має, але добровільно жодної матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної неповнолітньої дочки не надає. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітню дочку [PERSON] , хоча зобов`язаний утримувати останню до її повноліття, на спростування чого відповідачем не було надано суду жодних доказів, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини стосовно визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню та вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу задоволено в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір по позовній вимозі про розірвання шлюбу у сумі 908,00 грн. Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позову про стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved