Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач в особі Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, до [PERSON] , треті особи: гімназія «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, про відшкодування шкоди, завданої унаслідок незаконного звільнення. Мотивуючи свої вимоги тим, що Київською місцевою прокуратурою № 2 вивчено відомості, опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень, й встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/3293/18 за позовом [PERSON] до гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. За результатами її розгляду рішенням від 14.06.2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ директора Гімназії № 4-к від 22.01.2018, поновлено [PERSON] на раніше займаній посаді, стягнуто з гімназії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 47 000 грн. 80 коп., відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн. 00 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат. Крім цього, Дарницьким районним судом м. Києва розглядалася цивільна справа № 753/6317/18 за позовом [PERSON] до гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] , про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани та звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, й рішенням від 16.08.2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано незаконними та скасовано накази гімназії № 18-к/тр від 12.02.2018 та № 30-к/тр від 07.03.2018 року, поновлено [PERSON] на раніше займаній посаді, стягнуто з гімназії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23 472 грн. 06 коп., моральну шкоду у сумі 5 000 грн. 00 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат. У ході розгляду зазначених судових справ встановлено, що звільнення працівників вказаного закладу освіти [PERSON] та [PERSON] відбулись з порушенням трудового законодавства на підставі наказів № 4-к від 22.01.2018 та № 30-к/тр від 07.03.2018 року за підписом відповідача, яка на той час займала посаду директора гімназії. Вказані судові рішення сторонами та третьою особою не оскаржувалися та набули законної сили. Внаслідок порушення відповідачем покладених на неї трудових обов`язків Управлінням освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації проведено виплати грошових коштів за час вимушеного прогулу поновленим на посадах працівникам, а саме: [PERSON] виплачено 23 472 грн. 06 коп., [PERSON] - 47 000 грн. 80 коп., всього 70 472 грн. 86 коп. Враховуючи, що відшкодування суми компенсації моральної шкоди та інших витрат, у тому числі судових, законодавством України не передбачено, загальний розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку складає: 23 472 грн. 06 коп. + 47000 грн. 80 коп. = 70 472 грн. 86 коп., що підтверджується відповідними довідками, копіями розрахункових листів та відомостей (а.с. 21, 22, 23 - 29, 30 - 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45). Оскільки [PERSON] в силу посади та посадових обов`язків (а.с. 12, 13 - 19) була обізнана з положеннями законодавства про працю та умовами укладеного з нею контракту, мала відповідний стаж педагогічної роботи, однак прийняла рішення про звільнення працівників Гімназії без достатніх підстав, чим порушила чинне законодавство, її діями закладу освіти та Управлінню спричинено шкоду у розмірі 70 472 грн. 86 коп., а також покладено на позивачів тягар відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Враховуючи вищезазначене у винної особи (відповідача) виник обов`язок відшкодувати шкоду, завдану такими звільненнями, у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні представник позивачка Стрільчук Н.О. , діюча на підставі довіреності від 19 лютого 2020 року (а.с. 132), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просили їх задовольнити, посилаючись на положення ст. 237 КЗпП України. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Водночас, відповідачем не реалізоване право на надання відзиву на позов, позивачем - відповіді на відзив. Представник третьої особи Крикунок О.В. , діючий на підставі довіреності від 19 лютого 2020 року, Кошелєва М.О. , діюча на підставі довіреності від 22 січня 2020 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити. Вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні підлягають задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що Київською місцевою прокуратурою № 2 вивчено відомості, опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень, й встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/3293/18 за позовом [PERSON] до гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. За результатами її розгляду рішенням від 14.06.2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ директора Гімназії № 4-к від 22.01.2018, поновлено [PERSON] на раніше займаній посаді, стягнуто з гімназії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 47 000 грн. 80 коп., відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн. 00 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат. Крім цього, Дарницьким районним судом м. Києва розглядалася цивільна справа № 753/6317/18 за позовом [PERSON] до гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - [PERSON] , про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани та звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, й рішенням від 16.08.2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано незаконними та скасовано накази гімназії № 18-к/тр від 12.02.2018 та № 30-к/тр від 07.03.2018 року, поновлено [PERSON] на раніше займаній посаді, стягнуто з гімназії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23 472 грн. 06 коп., моральну шкоду у сумі 5 000 грн. 00 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат. У ході розгляду зазначених судових справ встановлено, що звільнення працівників вказаного закладу освіти [PERSON] та [PERSON] відбулись з порушенням трудового законодавства на підставі наказів № 4-к від 22.01.2018 та № 30-к/тр від 07.03.2018 року за підписом відповідача, яка на той час займала посаду директора гімназії. Вказані судові рішення сторонами та третьою особою не оскаржувалися та набули законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про загальну середню освіту» керівництво закладом загальної середньої освіти здійснює директор, повноваження якого визначаються законом, статутом закладу освіти та трудовим договором. Відповідно до ч. З ст. 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень, серед іншого: організовує діяльність закладу освіти; вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу освіти; призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки; здійснює інші повноваження, передбачені законом та установчими документами закладу освіти. Статутом Гімназії передбачено, що директор навчального закладу здійснює керівництво педагогічним колективом, забезпечує раціональний добір і розстановку кадрів, створює необхідні умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників (п.п. 4.1,4.6 статуту). Згідно з ч. 1 ст. 130 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Внаслідок порушення відповідачем покладених на неї трудових обов`язків Управлінням освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації проведено виплати грошових коштів за час вимушеного прогулу поновленим на посадах працівникам, а саме: [PERSON] виплачено 23 472 грн. 06 коп., [PERSON] - 47 000 грн. 80 коп., всього 70 472 грн. 86 коп. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1999 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Враховуючи, що відшкодування суми компенсації моральної шкоди та інших витрат, у тому числі судових, законодавством України не передбачено, загальний розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку складає: 23 472 грн. 06 коп. + 47000 грн. 80 коп. = 70 472 грн. 86 коп., що підтверджується відповідними довідками, копіями розрахункових листів та відомостей. Оскільки [PERSON] в силу посадових обов`язків була обізнана з положеннями законодавства про працю та умовами укладеного з нею контракту, мала відповідний стаж педагогічної роботи, однак прийняла рішення про звільнення працівників Гімназії без достатніх підстав, чим порушила чинне законодавство, її діями закладу освіти та Управлінню спричинено шкоду у розмірі 70 472 грн. 86 коп., а також покладено на позивачів тягар відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Враховуючи вищезазначене у винної особи (відповідача) виник обов`язок відшкодувати шкоду, завдану такими звільненнями, у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 921 грн. 00 коп. (а.с. 10), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ч. 1 ст. 130, п. 8 ч. 1 ст. 134, ст. 237 КЗпП України, ст.ст. 26, 39 Закону України «Про загальну середню освіту», з урахуванням п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1999 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»,

Outcome: approved