Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON]про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона уклала з відповідачем шлюб в м. Львів у Палаці урочистих подій, від якого в них народилося двоє дітей, які вже є повнолітніми. Стверджує, що за час перебування у шлюбі з відповідачем життя в них не склалося, десять останніх років відповідач зловживає спиртними напоями, тому вона не має від нього ні моральної, ні матеріальної підтримки, навпаки перебуває у постійному психологічному стресі. Вказує, що багаторазові розмови не дали жодного результату, а тому вона переконана, що спільне життя надалі є неможливим, а тому просить не надавати строк для примирення, а розірвати шлюб, так як вважає, що сімя остаточно розпалася і зберегти її неможливо. Витрати повязані з розірванням шлюбу просить з відповідача не стягувати. Прізвище після розірвання шлюбу просить залишити [PERSON]. Позивач в підготовче судове засідання не зявилась, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у заяві, просить такі задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, просить такі задовольнити. А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справу без учасників, зважаючи на подані ними заяви. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 1 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб 29.04.1990 року у Палаці урочистих подій міста Львова, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 982. Позивач зазначає, що у даному шлюбі в них народилося двоє дітей, які є повнолітніми. Дані твердження відповідачем не заперечуються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, причиною розірвання є зловживання зі сторони відповідача спиртними напоями, відсутність з його сторони моральної, матеріальної підтримки позивачу, спричинення відповідачем позивачу психологічних стресів. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сімї носить стійкий характер, сімя розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сімя фактично не існує. Суд враховує, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, просить розірвати шлюб. А тому позов [PERSON] слід задовольнити. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову згідно квитанції № 72 від 14.08.2018 року, тобто 352 (триста пятдесять дві) гривні 40 копійок. В той же час, суд враховує, що позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача в її користь судового збору, а тому незважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, питання стягнення інших 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, не підлягає вирішенню, не є предметом розгляду справи, оскільки суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог.

Outcome: approved