Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] третя особа служба у справах дітей Черкаської РДА про вселення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням. Вимоги мотивовані тим, що сторони з 15.01.1993 року по 18.03.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу сторони проживали у будинку, який відповідач отримав у спадщину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач з неповнолітніми дітьми зареєстровані у вищевказаному домоволодінні. Під час спільного життя у родині розпочалися часті сварки, внаслідок чого шлюб розпався і сторони 18.03.2013 року розлучилися, після розлучення в вересні 2013 року відповідач вигнав позивача разом з дітьми на вулицю, та відібрав ключі від будинку, де вони фактично мешкали та були зареєстровані. Досі відповідач а ні позивача, а ні дітей не впускає, та чинить перешкоди в користуванні житлом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що він готовий впустити до будинку своїх малолітніх дітей, а колишню дружину ні, так як він вже повторно одружився і вйого нової дружини також є двоє неповнолітніх дітей, які проживають з ними. Представник третьої особи служби у справах дітей Черкаської РДА позов підтримала та просила задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, за наступних підстав. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України суд здійснює цивільне судочинство на засадах змагальності сторін, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З 15.01.1993 року по 18.03.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу сторони проживали у будинку, який відповідач отримав у спадщину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Геронимівської сільської ради в даному домоволодіння зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] З матеріалів справи встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком та батьком дітей позивача, отже позивач та її діти є членами його сім'ї відповідача в розумінні Житлового законодавства. Отже матеріалами справи встановлено, що позивач вселилася у приміщення з дозволу власника житла, тобто не самовільно. Позивач разом з дітьми залишила будинок у вересні 2013 року на вимогу відповідача. Спільне майно між подружжям до даного часту не розподілене. Відповідач на даний час не допускає позивача до будинку та не надає ключі від вхідних дверей, що підтверджується поясненнями позивачки, та поясненнями самого відповідача. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частинами 3 та 4 статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч.4, ч.5 ст.9 Житлового Кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.157 ЖК Української РСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК Української РСР. Згідно ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідачем не представлено доказів того, що має місце систематичне руйнування чи псування жилого приміщення, або його використання позивачем не за призначенням, не представлено і доказів систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку для інших, що до позивача застосовувалися заходи запобігання і громадського впливу та ці заходи виявились безрезультатними. За таких обставин, законних підстав для виселення позивача із будинку у відповідача не було. Посилання відповідача на те, що він є власником домоволодіння, а проживання у домоволодінні позивача порушує його право власності, то в даному випадку суду не представлено доказів того, що дійсно порушується право відповідача на користування та розпорядження його майном. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в заявлених позивачем межах та про існування правових підстав для їх задоволення в частині усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення в будинок [ADDRESS] та зобов'язання відповідача [PERSON] усунути позивачеві перешкоди в проживанні шляхом надання дублікатів ключі від вхідних дверей будинку. Позовні вимоги про вселення дітей також підлягають задоволенню, оскільки вони залишили будинок в наслідок відносин які склалися між їхніми батьками, та рішення самостійно не приймали. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON], відповідно до вимог ст.88, 214 ЦПК України та ЗУ "Про судовий збір " підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 229,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved