Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Комунальний заклад охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер №3 22 січня 2014 року звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, в якій зазначили, що у [PERSON], [INFO], проживаючої за адресою: [ADDRESS], туберкульоз легень вперше виявлено в листопаді 2012 року. 29 листопада 2012 року хвора звернулася до сімейного лікаря із скаргами на кашель та підвищену температуру тіла. Після отримання результатів лабораторних досліджень у хворої підтвердився діагноз туберкульоз верхньої долі лівої легені інфільтративний. 05.12.2012 року хворій було видано направлення для госпіталізації в ОПТД №3, але вона категорично відмовилася від госпіталізації, агресивно поводилася відносно медичних працівників, тобто, в добровільному порядку бажання до лікування не проявила і не виявила бажання зрозуміти небезпеки туберкульозу. 17 грудня 2012 року рішенням Зміївського районного суду Харківської області було вирішено госпіталізувати [PERSON] до Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 строком на три місяці для примусового лікування туберкульозу. З 27.12.2012 року по 21.09.2013 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікування в ОПТД № 3. В цей період у хворої встановлено стійкість до ряду протитуберкульозних препаратів. Було вирішено призначити їй лікування мультирезистентної форми туберкульозу, але на протязі всього періоду лікування в стаціонарі [PERSON] постійно порушувала режим медичного закладу, ухилялася від лікування, з власної ініціативи залишала диспансер на тривалий час. Крім того, у хворої четверо неповнолітніх дітей: син [INFO], дві дочки - [INFO] та [INFO], які проживають разом з нею. [INFO] [PERSON] народила ще одну дитину. 14.11.2013 року [PERSON] вдалося повторно госпіталізувати до ОПТД № 3. Після госпіталізації було встановлено, що хвора вагітна (31-32 тиждень). 24.12.2013 року хвора була переведена до пологового відділення Комсомольської міської лікарні, де [INFO] народила дитину. Після пологів, 02.01.2014 року хвора з полового відділення Комсомольської міської лікарні переведена до ОПТД № 3, де перебуває і по -теперішній час з діагнозом мультирезистентний туберкульоз легень інфільтративний, але, хвора знову ж таки постійно порушує вимоги протиепідемічного режиму, протитуберкульозні препарати приймає нерегулярно, так як часто відсутня в диспансері. 23 квітня 2013 року [PERSON] консультована лікарем - наркологом. Під час обстеження, лікарем - наркологом було встановлено, що хвора під час лікування зловживає спиртними напоями, від спеціального лікування відмовляється, тобто, в добровільному порядку хвора бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. В результаті недбалого лікування, що відбувається з вини хворої, туберкульоз прогресує і перейшов у хронічну форму, що становить загрозу розповсюдження хвороби. В період коли хвора не лікується в стаціонарному відділенні, вона створює загрозу для оточуючих в епідеміологічному відношенні, вимоги медиків не виконує. Хвора не бажає розуміти своєї небезпеки для суспільства. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 23.12.2013 року за № 110 [PERSON] має основний діагноз - мультирезистентний туберкульоз легень ( інфільтративний), у зв"язку з чим вона потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в 4 відділенні Комунального закладу охорони здоров»я «Обласний протитуберкульозний диспансер № 1», терміном на три місяці. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласному протитуберкульозному диспансері № 1 є відділення закритого типу для лікування хворих на туберкульоз, то буде найдоцільнішим направити її на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, оскільки в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Представник заявника Сергієнко С.М. в судове засіданні не з'явилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає, просила справу розглядати за її відсутності (а.с.11) [PERSON] в судове засідання не з'явився. Судове засідання проведено за відсутності заінтересованої особи у відповідності до ст. 185 ЦПК України, так як за даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 23.12.2013 року за № 110 [PERSON] має основний діагноз - мультирезистентний туберкульоз легень (інфільтративний), у зв"язку з чим потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в 4 відділенні Комунального закладу охорони здоров»я Обласний протитуберкульозний диспансер № 1, терміном на три місяці /а.с. 4/. Крім того, наявність захворювання на небезпечну форму туберкульозу у [PERSON] підтверджується випискою з амбулаторної карти № 2013/2004 /а.с. 5-6, 7/. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до статті 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобов'язані пройти відповідне лікування. У разі ухилення від обов'язкової госпіталізації зазначені особи з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та примусовій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хвора на заразну форму туберкульозу, а також враховуючи той факт, що ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, а у 4 відділенні Обласного протитуберкульозного закладу № 1 є відділення для лікування хворих на туберкульоз, суд прийшов до висновку про доцільність направлення [PERSON] на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, оскільки в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу, що кореспондується з положенням ч. 2 ст. 286 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 286 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду.

Outcome: approved