Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати дійсним договір міни нерухомого майна від 24.06.1998 року, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , розташованої на 9 поверсі 9 поверхового будинку, яка складається з трьох кімнат житловою площею 37,4 кв. м, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 154, стр. 281, запис 281. Визнати за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ), право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , розташованої на 9 поверсі 9 поверхового будинку, яка складається з трьох кімнат житловою площею 37,4 кв. м. В обґрунтування позову зазначено, що 24.06.1998 року Товарною біржою «Криворізька» було зареєстровано договір міни нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , розташованої на 9 поверсі 9 поверхового будинку, яка складається з трьох кімнат житловою площею 37,4 кв. м, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В подальшому, зазначений договір міни був зареєстрований Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 154, стр. 281, запис 281. З 24.06.1998 року і на даний час позивач, [PERSON] , постійно володіє зазначеною квартирою та проживає у ній разом із донькою - [PERSON] . В договорі зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору позивачеві не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода між нами, як сторонами договору міни виконана у повному обсязі, та сторони як сторони договору ніколи не пред`являли будь-яких претензій один до одного. На сьогоднішній день позивач, [PERSON] , є власниками вказаної квартири, однак, у зв`язку з суперечністю правових норм, змушена звертатись до суду, оскільки на теперішній час неможливо внести відомості в Єдиний реєстр нерухомого майна стосовно права власності на нерухоме майно, яке було посвідчено Товарною біржою «Криворізька». У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-ІУ, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір міни було укладено у 24.06.1998 року, слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.91 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору міни, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. З, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору міни позивач та відповідачі, як сторони, були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою та на прийнятних умовах, умови договору нами повністю виконано, право позивача власності як покупця на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, позивач, як покупець, на законних підставах набула право власності на придбане майно, проте не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від її волі, в зв`язку з чим вважає, що її право власності підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України. Ухвалою суду від 30.09.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала з підстав, викладених в тексті позову, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому вимогами статті 128 ЦПК України, відзиву не надали. Згідно вимогстатті 280 ЦПК Українисуд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цьогокодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. Як встановлено судом, 24.06.1998 року Товарною біржою «Криворізька» було зареєстровано договір міни нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , розташованої на 9 поверсі 9 поверхового будинку, яка складається з трьох кімнат житловою площею 37,4 кв. м, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В подальшому, зазначений договір міни був зареєстрований Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 154, стр. 281, запис 281. З 24.06.1998 року і на даний час позивач, [PERSON] , постійно володіє зазначеною квартирою та проживає у ній разом із донькою - [PERSON] . В договорі зазначено, що договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає та під час укладення договору позивачеві не було відомо, що зазначена угода повинна бути нотаріально посвідчена, оскільки відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода між нами, як сторонами договору міни виконана у повному обсязі, та сторони як сторони договору ніколи не пред`являли будь-яких претензій один до одного. На сьогоднішній день позивач, [PERSON] , є власниками вказаної квартири, однак, у зв`язку з суперечністю правових норм, змушена звертатись до суду, оскільки на теперішній час неможливо внести відомості в Єдиний реєстр нерухомого майна стосовно права власності на нерухоме майно, яке було посвідчено Товарною біржою «Криворізька». У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-ІУ, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір міни було укладено у 24.06.1998 року, слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.91 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору міни, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. З, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі». Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору міни позивач та відповідачі, як сторони, були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою та на прийнятних умовах, умови договору нами повністю виконано, право позивача власності як покупця на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, отже, можна дійти висновку, що позивач, як покупець, на законних підставах набула право власності на придбане майно. Як вбачається з матеріалів справи, сторони договору купівлі-продажу виконали умови договору, передали один-одному об`єкт нерухомості та прийняли їх. Однак нотаріально сторони договір не посвідчили, він був укладений на товарній біржі, згідно тексту договору, такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно дост. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до ст. ст.57,58 Конституції України,ст. 5 ЦК Українидо застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, згідно п.1прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до абз. 1 п. 4прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Українидо цивільних відносин, яки виникли до набрання чинностіЦивільним кодексом України, положення цьогоКодексузастосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу`вказано, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом із тим, згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 10 квітня 1998 року № 17-12/44 «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини). Якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зіст. 47 ЦК УРСРтягне недійсність договору. Також у вказаному роз`ясненні звертається увага на те, що угоди, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених. Згідно зістаттею 224 ЦК УРСРза договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК УРСР). Відповідно до частини першої статті45, статті47 ЦК УРСРнедодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другоюстатті 48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу (міни) нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі частини другоїстатті 47 ЦКза вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями101,102,105,114,226 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини другої статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] посилалася на те, що їй не було відомо про необхідність реєструвати біржовий договір у нотаріальній конторі, дізналася про обов`язковість нотаріального посвідчення він лише при зверненні щодо розпорядження квартирою, тому просить та визнати дійсним спірний договір (міни) купівлі-продажу з тих підстав, що між сторонами відбулося повне виконання умов договору. Відповідно до частини другоїстатті 47 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом встановлено, що між сторонами мав місце договір міни (купівлі-продажу) нерухомого майна, який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає частина першастатті 227 ЦК УРСР, але він був письмо укладений та зареєстрований на Товарній біржі "Криворізька" та зареєстрований в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляючи його на товарній біржі були ознайомлені із застереженням в договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним. Згідно частини першоїстатті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved