Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] з урахуванням уточнених позовних вимог звернулася до суду з позовом до Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно. Позивач посилається на те, що [INFO] року померла [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 0,1562 га, що розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер: [NUMBER]; земельну ділянку, площею 0,2176 га, кадастровий номер [NUMBER] та розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] За життя [PERSON] склала заповіт, яким частину свого майна, а саме: земельну ділянку, площею 0,1562 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, площею 0,2176 га, кадастровий номер [NUMBER] та розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON]. Заповіт посвідчено Тютюн І.М., державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 17 серпня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 9-535. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Сташкової А.Г., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу. 10 лютого 2018 року позивач звернувся до Сташкової А.Г., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельні ділянки, одна з яких площею 0,2176 га, кадастровий номер [NUMBER], а інша - площею 0,1562 га, кадастровий номер: [NUMBER]. У видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно їй було відмовлено, оскільки не було пред'явлено правовстановлюючого документу на будинок та земельні ділянки. У 1957 році було побудовано житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. Вказане домоволодіння будувалось за власні кошти та власними силами, але правовстановлюючих документів на вказане майно не було оформлено. Документом, що підтверджує право власності на будинок є довідка Феневицької сільської ради № 225 від 12.03.2018 року. За життя заповідачка [PERSON] оформила та отримала на своє ім'я державні акти на право власності на земельні ділянки: для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1562 га (серія [NUMBER]) та для будівництва та обслуговування жилого будинку (серія [NUMBER]). Проте після смерті заповідачки цих документів позивач знайти не змогла. Це дає підстави вважати їх втраченими. При зверненні у відділ в Іванківському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області позивачу було надано копії архівних примірників державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Феневицькою сільською радою [PERSON] та зареєстрованого 16 січня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №021094500479, яким посвідчено її право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1562 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована: [ADDRESS], та державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Феневицькою сільською радою [PERSON] та зареєстрованого 16 січня 2010 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], яким посвідчено її право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,2176 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Про втрату вищезазначених державних актів на право приватної власності на землю було зроблено відповідне повідомлення в місцевій газеті «Трибуна праці». Спадкоємцем за заповітом (який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно) після смерті [PERSON] є позивач, [PERSON]. Інших спадкоємців, не має. У зв'язку з тим, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивач звертається з даним позовом до суду та просить за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, право приватної власності на: - земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1562 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]; - земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,2176 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 25 червня 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Позивач звернулася до суду із уточненою позовною заявою, виключивши [PERSON]. Ухвалою суду від 25.10.2018 року було ухвалено підготовче провадження закрити та призначити цивільну справу до розгляду. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про те, що позов підтримує в повному обсязі, та просить суд розглянути справу у його відсутності. Представник Феневицької сільської ради, в судове засідання не з'явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлені вчасно, що підтверджується рекомендованим повідомлення. Заяв та клопотань до суду не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Позивач надала належні докази спадкоємця за заповітом: копію заповіту посвідченого Тютюн І.М., державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори 17 серпня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 9-535, яким [PERSON] частину свого майна, а саме: земельну ділянку, площею 0,1562 га, кадастровий номер: [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, площею 0,2176 га, кадастровий номер [NUMBER] та розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповіла [PERSON]; копію свідоцтво про смерть спадкодавці - [PERSON], яка померла [INFO] року; копію газети «Трибуна праці», з оголошень, які розміщено на 8 сторінці слідує, що втрачені Державні акти на право приватної власності на землю: серії [NUMBER], площею 0,1562 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення будівництва та обслуговування жилого будинку, виданий 16 січня 2010 року та серії [NUMBER], площею 0,2176 га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, виданий 16 січня 2010 року. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до постанови Сташкової А.Г., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 10.02.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З довідки, виданої виконкомом Феневицької сільської ради № 225 від 12.03.2018 року слідує, що згідно запису в погосподарській книзі № 9, особовий рахунок [NUMBER], зареєстрований будинок в [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв'язку з тим, що на земельну ділянку Спадкодавця відсутній оригінал державного акта - нотаріус не зміг видати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Враховуючи те, що Спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі - набув лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну ділянку. Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11 «При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю». Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивач, [PERSON] здійснила всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті гр.[PERSON], тому її позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З наданої позивачем копії посвідчення серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] являється потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір» дає право на звільнення від сплати судового збору за подачу позову до суду. Згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України «якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної и відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вимог ч.6 ст.141 ЦПК України суд покладає обов'язок сплати судового збору на Феневицьку сільську раду. На підставі наведеного ст.ст.1223, 1269, 1270, 1298 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved