Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про встановлення факту постійного проживання у житловому приміщенні та визнання права користування ним. Позов обґрунтовувала тим, що вона з 22.02.1995 року за рішенням адміністрації ДК ЖЕП «Будівельник» зареєстрована та проживає у кімнаті [ADDRESS], житловою площею 19,9 кв.м. Вказувала, що гуртожиток передано до комунальної власності міста, знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2», має намір реалізувати своє право на приватизацію житлової площі в гуртожитку. В поданій до суду позовній заяві просила суд встановити факт її проживання на правових підставах в кімнаті № [ADDRESS] з 22.02.1995 року та визнати за нею право користування зазначеною жилою площею. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11.10.2018 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, попередньо надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримуває та просила її задовольнити. Відповідач територіальна громада в особі Полтавської міської ради в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи порідомлений належним чином. Третя особа Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №2» в судове засідання свого представника не направили, від представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно рішення адміністрації ДК ЖЕП «Будівельник» [PERSON] з 22.02.1995 року проживає у кімнаті [ADDRESS] житловою площею 19,9 кв.м. У червні 2017 року гуртожиток по [ADDRESS] прийнято у комунальну власність м. Полтави від ДК ЖЕП «Будівельник». З 01.08.2017 року КП «ЖЕО №2» прийняло гуртожиток за адресою [ADDRESS] на баланс. 14.08.2017 року [PERSON] укладено договір із новим балансоутримувачем КП «ЖЕО №2» про надання послуг по кімнаті [ADDRESS]. Згідно із ст. 6 Житлового кодексу Української РСР (у редакції чинній на дату вселення та реєстації місця проживання) жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Відповідно до частині 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року №500-VI мешканці гуртожитку, які на правових підставах, визначених цим Законом, проживають у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону (державної форми власності, а також у гуртожитках, включених до статутних копіталів товариств, у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), набувають право на приватизацію жилих приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідальної територіальної громади згідно з цим Законом та Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Зазначене право поширюється на дітей законних мешканців гуртожитків, які народилися під час проживання їхніх батьків у гуртожитках, на які пошорюється дія цього Закону. Рішенням Полтавської міської ради від 24.05.2018 року з метою забезпечення реалізації прав громадян на приватизацію жилих та допоміжних приміщень у гуртожитках, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради і знаходяться на балансі комунального підприємства «ЖЕО №2» ПМР, залишено цілісні майнові комплекси будинків за адресами: [ADDRESS] у статусі гуртожиток, дозволено приватизацію їх жилих та допоміжних приміщень. Як встановлено судом, [PERSON] з 22.02.1995 року проживає у кімнаті [ADDRESS] житловою площею 19,9 кв.м згідно рішення адміністрації ДК ЖЕП «Будівельник». Також встановлено, що позивач у встановленому законом порядку зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] Вказана адреса є її постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку в [ADDRESS] Таким чином, позивачем дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Тому суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Необхідно встановити факт фактичного проживання та реєстрації на законних підставах, в житловому приміщенні кімнаті [ADDRESS] з 22 лютого 1995 року, та визнати за нею право користування на законних підставах відповідним жилим приміщенням.

Outcome: approved