Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити його на роботі на посаді завідуючого центральним матеріальним складом №12 відділу матеріального забезпечення дослідного виробництва державного підприємства науково-дослідний інститут «Квант», стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з дня звільнення по день винесення судом рішення, посилаючись на те, що 02.06.2014р. він був звільнений з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, з порушенням трудового законодавства, оскільки не було вирішено питання про його переведення на іншу роботу, звільнення відбулося без згоди профспілкової організації. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги разом з уточненими вимогами, підтримали з викладених обставин зазначених в позовній заяві, просили поновити на роботі та стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу за період 02.06.2014р. по 17.09.2014р., що підлягає сплаті після утримання обов'язкових платежів, в суму 4933,23грн. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач [PERSON] був звільнений, у зв'язку зі скороченням штату на державному підприємстві науково-дослідному інституті «Квант» і жодних порушень трудового законодавства при його звільненні не допущено. Оскільки, профспілка у триденний термін письмово не повідомила власника або уповноваженого ним органа про прийняте рішення, але якби роботодавець протягом трьох днів отримав би повідомлення профспілки, то все одно мав би право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки, так як рішення не містило обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення. Тому, просив в позові відмовити. Третя особа - Голова профкому [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, зазначив, що директор ДП «НДІ «Квант» знав про те, що профспілковий комітет не дав згоду на звільнення, крім того, звільнення [PERSON] відбулося з порушенням п.1.6. розділу 1 Колективного договору ДП «НДІ «Квант», прийнятого на конференції трудового колективу від 12.10.2010р. А тому, вважає, що керівництвом ДП «НДІ «Квант» звільнення [PERSON] відбулося з порушенням Кодексу законів про працю. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, наказом №118-к від 23.09.1969р. [PERSON] прийнятий на посаду інженер-конструктора 3-категорії на державне підприємство науково-дослідний інститут «Квант». Наказом № 354-к від 06.07.2011р. призначений на посаду завідуючого центральним матеріальним складом №12 відділу матеріального забезпечення дослідного виробництва державного підприємства науково-дослідний інститут «Квант». Наказом 155-к від 30.05.2014р. звільнений з роботи, у зв'язку зі скороченням штату, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу /профспілкового представника/ первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Орган первинної профспілкової організації повідомляє роботодавця про прийняте рішення у письмовій формі у триденний термін після його прийняття. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач направив письмове подання до первинної профспілкової організації у ДП «НДІ «Квант» з приводу дачі згоди на звільнення [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату ДП «НДІ «Квант». 25.03.2014р. Головою профспілкової організації [PERSON] на вказане подання була надана відповідь про відмову в згоді на звільнення [PERSON], у зв'язку з відсутністю техніко-економічного обґрунтування, не надана оцінка трудової діяльності та не показано чи користується переважним правом залишення на роботі, згідно КЗпП України [PERSON], підприємство не показало, які проводяться зміни в організації виробництва на праці. Той факт, що профспілкова організація не надала згоди на звільнення позивача, підтверджується протоколом №6 засідання профкому ДП НДІ «Квант» від 25.03.2014р., проведених у зв'язку з отриманням повідомлення про скорочення штату ДП НДІ «Квант» та його працівників, і випискою з протоколу №6 від 25.03.2014р. Посилання представника відповідача на те, що директор ДП НДІ «Квант» не отримував від профспілкової організації зазначеної відповіді, спростовується показаннями свідка [PERSON] - заступник директора по кадрам, який пояснив, що особисто доповів директору про рішення профспілки, виписка з протоколу №6 засідання профкому ДП НДІ «Квант» від 25.03.2014р. отримана відділом кадрів 25.03.2014р., про що міститься підпис на виписки, та заходиться в особовій справі працівника. Крім того, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі, Голова первинної профспілкової організації ДП НДІ «Квант» [PERSON] прийшов до кабінету директора [PERSON] і особисто доповів йому про рішення профспілки. Також, відповідно п.1.6. розділу 1 Колективного договору ДП «НДІ «Квант», прийнятого на конференції трудового колективу від 12.10.2010р. передбачено, що узгоджувати з профспілковим комітетом у термін не пізніше за три місяці питання про передбачене масове вивільнення окремих категорій працівників. Звільнення працівників-членів профспілки проводити тільки після попередньої згоди профспілкового комітету підприємства. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, про те, що з профспілкової організації у встановлений строк не надійшла відповідь на письмове подання з приводу дачі згоди на звільнення [PERSON], оскільки в наказі №155-к про звільнення позивача від 30.05.2014р. дане не зазначено. Крім того, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Однак, як вбачається з повідомлення про звільнення, позивачу пропонувалась інша робота, але про відсутність вакантних посад, відповідно до його спеціальності в повідомленні не зазначається. Перелік вакантних посад ДП «НДІ «Квант», запропонований станом на 13.02.2014р. не містить посад, відповідно професії чи спеціальності позивача. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів" п.19- розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, проте що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Отже, посилання представника відповідача на наказ ДК «Укроборонпрома» №303 від 10.09.2013р. «Про заходи із створення Центру радіолокації у м.Києві» як про причину скорочення чисельності працівників підприємства, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні встановлено, що наказ ДК «Укроборонпрома» № 303 від 10.09.2013р. «Про заходи із створення Центру радіолокації у м.Києві», відповідно до п.4 Наказа ДК «Укроборонпрома» №32 від 03.02.2014р., вважається таким, що втратив чинність. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач в порушення ч. 1 ст. 43 КЗпП України, звільнений з роботи без отримання згоди профспілкового органу на його звільнення, а тому він підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно довідки про доходи, заробітна плата позивача за останні два місяці роботи складає: квітень - 1664,72грн, травень - 2577,05грн. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995р. № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість робочих днів. Після ділення заробітної плати позивача за квітень та травень 2014р. на фактично відпрацьовані протягом цього часу робочі дні, середньоденна заробітна плата позивача складає (1664,72+2577,05) : 31 = 136,83грн. Оскільки вимушений прогул позивача з 02 червня 2014р. по 17 вересня 2014р. становить 44 робочих днів, середня заробітна плата за цей період, складає 44 х 136,83грн. = 6020,52грн. Враховуючи, Закон України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464 від 08.07.2010р. та ст. 164 Податкового Кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з урахуванням обов'язкових платежів, до виплати становить сума 4933,23грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого. Таким чином рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць вимушеного прогулу підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved