Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу. Від спільного життя у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з ним та знаходиться повністю на його утриманні. На початку літа 2014 року він став помічати за відповідачем неадекватну поведінку, мати неодноразово залишала малолітнього сина, і йшла гуляти на всю ніч, він забрав сина так як вважав, що відповідач погано займалася його вихованням, після чого він з відповідачем стали проживати окремо. З періоду окремого проживання по теперішній час відповідач не змінила своє ставлення до виховання сина, навпаки зовсім усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не піклується про стан здоров`я, не створює належних умов для проживання та розвитку малолітнього. [PERSON] відвідував КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 189 комбінованого типу» ДМР. На цей час малолітній - [PERSON] є учнем 2-Б класу КЗО "СЗШ № 54"ДМР, за період відвідування навчального закладу відповідач не цікавилась результатами навчанням та життям сина у школі. Відповідач матеріально не забезпечує дитину, заборгованість по сплаті аліментів складає майже 39000 грн. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2020 року (справа №205/1069/20) відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 425 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2019 року у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача було відмовлено, та попереджено [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання свого сина, виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Отже, відповідач не змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, навпаки не виконує їх щодо виховання та розвитку сина, не проявляє до дитини батьківської турботи та піклування, не приділяє уваги його навчанню, фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, тим самим проявляє байдужість до подальшої долі дитини. Внаслідок такої бездіяльності з боку матері створилися умови, які шкодять інтересам дитини, у зв`язку із чим він вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження підготовче судове засідання. 03 березня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 18 травня 2021 року позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать конверти, що повернулися до суду з відміткою - « адресат відмовився», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 28, 29, 36, 43), також відповідач про день та час розгляду справи повідомлялася шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (а. с. 42, 49), заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. Представник третьої особи надала суду заяву в якій просила розглянути цивільну справу без її участі і залучити до справи висновок органу опіки та піклування. 25 травня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність відповідача за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від яких у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , повторно виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 366, де матір`ю дитини зазначена відповідач - [PERSON] (а. с. 7). Також судом встановлено, що сторони спільне господарство не ведуть, сімейних стосунків не підтримують, проживають окремо. Дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом з батьком, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 01 жовтня 2019 року (а. с. 13). Згідно із характеристикою виданою головою ОСББ «Ініціатива-2» [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] , з лютого 2019 року за період проживання зарекомендував себе з гарного боку, ніяких негативних ситуацій помічено не було, виховує сина [PERSON] , 2013 року народження, відносини в родині доброзичливі, хлопчик дуже прив`язаний та любить батька, з сусідами стосунки добрі, в зловживанні алкогольними напоями помічений не був (а. с. 14-1). Актом обстеження умов проживання від 01 жовтня 2019 року проведеного Управлінням-службою у справах дітей за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житло розміщене на 1 поверсі 10 поверхового будинку, складається з 3 кімнат, умови проживання задовільні, зроблений сучасний ремонт, мебльована та в наявності сучасна техніка. У дитини окрема кімната, яка обладнана усім необхідним, в наявності шафа, шкільний стіл, ліжко, одяг сезонний. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: батько - [PERSON] , [INFO] ; син - - [PERSON] , [INFO] ; бабуся - [PERSON] , традиції сім`ї дружні. Результат бесіди: батько займається вихованням та розвитком свого малолітнього сина за допомогою бабусі (а. с. 13). Довідкою КЗО «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) за № 189» ДМР № 96 від 27.11.2018 року підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , виховувався в КЗО «ДНЗ (ясла-садок № 189 комбінованого типу» ДМР, відвідував групу № 5 з червня 2016 року. Хлопчик показував достатній рівень розвитку, здоровий, слухняний, з однолітками підтримував доброзичливі відносини. В дитячий садок завжди приходив охайним і доглянутим. Дитина повністю дотримувалась режиму дошкільного закладу. Вдома мала задовільні побутові умови. Натомість, [PERSON] виховується в неповній сім`ї, проживає з батьком [PERSON] , який завжди приділяє належну увагу дитині, приймає активну участь у заходах дошкільного закладу, своєчасно вносить оплату за харчування. За період відвідування дитиною дошкільного закладу мати, [PERSON] , не цікавилась життям [PERSON] , не була учасником жодного спільного заходу між ДНЗ та сім`єю (а. с. 14). Згідно довідки КЗО «Середня загальноосвітня школа № 54» ДМР за № 440 від 03.11.2020 року [PERSON] навчається з 1 класу у школи № 54, фізично розвинутий добре, програмовий матеріал першого класу засвоїв на достатньому рівні, має також достатній рівень розвитку пам`яті, довільної уваги, мислення, на уроках активний, організований, володіє моральними і етичними нормами співжиття у колективі, до виконання доручень ставиться старанно, [PERSON] виховується в неповній сім`ї, проживає з батьком [PERSON] , який завжди приділяє належну увагу дитині, приймає активну участь у житті класу, постійно цікавиться досягненнями хлопчика. За період відвідування учнем навчального закладу мати - [PERSON] не цікавилась результатами навчання та життям [PERSON] у школі (а. с. 12). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради за № 1/14-135 від 26.11.2020 року, комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки мати дитини - [PERSON] з 2014 року з дитиною не проживає, матеріально не забезпечує, не піклується про стан здоров`я, не створює належних умов для проживання та розвитку малолітнього, матеріально його не забезпечує, має заборгованості по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , борг на 01.09.2020 року складає майже 39000 грн. Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2020 року (справа №205/1069/20), [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 425 грн. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2019 року (справа 205/9061/18) про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у задоволенні позовних вимог було відмовлено, та попереджено [PERSON] про необхідність змінити своє ставлення до виховання свого сина, виконуючи в подальшому обов`язки щодо виховання та утримання дитини. Мати, [PERSON] , була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але не з`явилась, тим самим проявила байдужість по вирішенню цього питання, та подальшої долі дитини. Мати не виконує свої обов`язки щодо виховання та розвитку сина, не проявляє до неї батьківської турботи та піклування, не приділяє уваги навчанню дитини, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, та внаслідок такої бездіяльності з боку матері створилися умови, які шкодять інтересам дитини (а. с. 10-11). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Отже, підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Вказані фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Зважаючи на те, що відповідач, будучи матір`ю дитини, не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні та утриманні, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, а також враховуючи, що відповідач не з`явилася на виклик до органу опіки і піклування на засідання щодо доцільності позбавлення батьківських прав, та у жодне судове засідання, будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду справи, суд дійшов висновку що відповідач свідомо нехтує батьківськими обов`язками та відмовляється приймати участь в житті своєї дитини. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що вжиття таких крайніх заходів як позбавлення батьківських прав відповідає саме інтересам дитини, оскільки забезпечить її розвиток у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, та ґрунтується на законі і є пропорційним заходом реагування на поведінку відповідача. Суд також не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне, роз`яснити їй положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є такими, що ґрунтуються на законі, внаслідок чого підлягають задоволенню. Позбавляючи відповідача батьківських прав суд виходив з того, що остання характеризуються негативно, протягом тривалого часу не займається утриманням, вихованням та навчанням дитини. Також вже вирішувалось питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] в судовому порядку, яке не було задоволене, але [PERSON] було попереджено про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, однак відповідач не змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, що свідчить про відсутність у неї наміру займатись вихованням та утриманням своєї дитини. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначив, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. з відповідача не підлягає стягненню.

Outcome: approved