Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить їй на праві власності. В спірній квартирі зареєстрований окрім позивача, її син [PERSON] , при цьому останній в ній не проживає, не сплачує комунальні платежі, не доглядає за квартирою. 23.08.2019 р. ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку підготовчого позовного провадження. 08.10.2019 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. 30.10.2019 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким вимоги позову [PERSON] визнає, вказує на те, що протягом тривалого часу проживає та працює за межами України, в спірній квартирі не проживає, особистих речей в ній не має. Від позивача до суду надходила заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Від представника позивача до суду надійшла заява, згідно з якою не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явився, в поданому відзиві просив розглядати справу за його відсутності. Про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, за зареєстрованим місцем проживання. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. При цьому, суд не приймає до уваги визнання позовних вимог та відзив, що надійшов на адресу суду поштовим відправленням, оскільки є неможливим встановлення дійсності його подання саме відповідачем. До відзиву не додано документів, що підтверджують особу відправника, зокрема, завіреної належним чином копії документу, що посвідчує його особу. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до договору дарування від 26.12.2003 р., кв. [ADDRESS] на праві власності належить позивачу [PERSON] . Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання відповідач зареєстрований в вказаній вище квартирі. У відповідності до Актів від 12.12.2018 р., 30.05.2019 р. відповідач не проживає в спірній квартирі, починаючи з 2004 року. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не звертався до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Він виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме приходить до висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом - кв. [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved