Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON] та стягнення з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем мають неповнолітнього сина - [PERSON] . Однак, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться його життям та здоров`ям. Рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, відповідач і сам не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Одночасно, посилаючись на ст. 180, 181, 183 Сімейного кодексу України просить стягнути аліменти на утримання дитини, так як відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 25 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Учасники справи у підготовче судове засідання не прибули. Надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивач вказала, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, а відповідач зазначив, що позов визнаєповністю. Представник третьої особи до суду не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, відповідно до положень ст.ст. 198, 223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи без участі сторін. Враховуючи відсутність відзиву на позов та заяву відповідача про визнання позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні, за наслідками якого винести рішення про задоволення вимог позивача. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] - позивач та [PERSON] - відповідач по справі (а.с.6). Згідно довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу №53 від 05.05.2017 року батько дитини в дитячому садочку не з`являвся, участі в батьківських зборах не приймав, хлопчика приводила і забирала мати (а.с.7). Згідно листа Чернігівської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №33 від 05.06.2019 року на даний час [PERSON] навчається в 2 класі, при цьому батько дитини контакту із школою не підтримує, з класними керівниками не спілкується (а.с.8). Як вбачається із матеріалів справи, дитина проживає з позивачем по [ADDRESS] (а.с.12). За вказаною адресою створені належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання (а.с.13). Відповідач проживає окремо. [PERSON] надав згоду на позбавлення його батьківських прав, що підтверджується письмовою заявою (а.с.9). Рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради №153 від 24.06.2019 року затверджено висновок виконавчого комітету про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Сторони доказів про наявність чи відсутність рухомого та нерухомого майна у їх власності суду не надали. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 3 Конвенцію про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 150 СК України та статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», встановлено обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 ч. 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 8 цього Закону встановлено право кожної дитини на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ст. 12 ч. 6 Закону України «Про охорону дитинства», батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо ухиляються від своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Відповідно п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання та розвитку дитини, а тому позовні вимоги, щодо позбавлення його батьківських прав підлягають до задоволення. Крім того, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, добровільну згоду відповідача, а також враховуючи, що позивач в силу закону також зобов`язана утримувати дитину та інші обставини, що мають істотне значення, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12вересня 2019 року та до повноліття дитини. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. V. Розподіл судових витрат. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останнім при зверненні до суду судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 768,40 грн. В той же час позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved