Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 23.01.2010 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, який на даний час не розірваний. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідач на даний час проживає окремо від неї та дитини. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Проте позивач не в змозі повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини на її повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби та на інші життєво необхідні потреби. Вказує, що відповідач добровільно кошти на утримання не надає, хоча має таку можливість. Також відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON], будучи викликаним у судове засідання повторно не з'явився. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 05.12.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що він частково визнає позовні вимоги, посилаючись на наступне. Зазначає, що вони припинили шлюбні відносини після фізичної зради позивача. Відповідач забрав сина та проживав з ним окремо від позивача з липня 2017 року по лютий 2018 року. Заперечує проти того, що він не приймає участі у вихованні сина, в той час як саме він вперше повів сина до 1-го класу школи, а також до спортивної школи - карате. Однак у березні 2018 року позивач самостійно вирішила забрати дитини від відповідача, незважаючи на те, що він добросовісно займався утриманням, вихованням та піклуванням дитини. З цього моменту відповідач продовжував сплачувати кошти на утримання та виховання сина шляхом придбання йому продуктів харчування, одягу, іграшок, ліків, відвідування розважальних заходів, займався оздоровленням дитини. Відповідач зазначає, що останні 2 роки проживає безпосередньо зі своєю матір'ю, яка є пенсіонером. Зважаючи на стан її здоров'я та систематичне приймання лікарських препаратів, які вона не в змозі самостійно придбати у зв'язку з мінімальною пенсію, частину заробітку відповідач витрачає на її ліки. Щомісячно це складає 1200 грн. Вказує, що на сьогоднішній день він не має будь-якого рухомого та нерухомого майна. Відповідач вказує, що з 01.09.2017 року займає посаду викладача відділення «Правознавство» у Харківському державному автомобільно-дорожньому коледжі. Враховуючи рівень єдиного доходу відповідача від цієї праці в розмірі 6000 грн. на місяць, знаходження на його утриманні непрацездатної матері, відповідач в змозі сплачувати на дитину аліменти у розмірі 1/6 частини, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просить врахувати той факт, що з п'ятниці по неділю кожного тижня, а також в святкові дні, дні його відпустки та шкільних канікул, дитини мешкає разом з відповідачем та знаходиться на його утриманні. 10.12.2018 року відповідачем [PERSON] подано аналогічний відзив на позовну заяву. 14.01.2019 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, з якої вбачається, що причиною припинення шлюбних відносин є поведінка відповідача та негативне ставлення до неї та дитини. Зазначає, що на протязі їх спільного життя відповідач двічі знаходився на лікуванні від алкозалежності у Центрі здоров'я доктора Артемчука та в Обласному наркологічному диспансері. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.04.2016 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. На даний час відповідач також зловживає спиртним напоями. Не заперечує той факт, що відповідач з липня 2017 року почав проживати зі своєю матір'ю, між позивачем та свекрухою була домовленість про те, що в силу того, що позивач працює з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., свекруха або відповідач забирають дитину з дитячого садка. Так продовжувалось до реалізації у лютому 2018 року квартири, в якій мешкали сторони. Після реалізації квартири позивач разом з дитиною переїхали жити до її матері, син був переведений до Харківської гімназії № 83. Вказує, що відповідач не відвідує школи, не приймає участі у святах, не відвідує з дитиною медичні заклади, не возить його на тренування та спортивні збори й змагання. Звертає увагу на те, що відповідач не надав доказів того, що він бере участь в утриманні сина. Вказує, що відповідач є молодою працездатною особою, офіційно працює, займає посаду викладача відділення «Правознавство» у Харківському державному автомобільно-дорожньому коледжі, тобто має постійний дохід. Окрім цього, відповідачем отримані кошти у розмірі 882 000,00 грн від реалізації квартири [ADDRESS]. Мати відповідача отримує соціальне забезпечення від держави у вигляді мінімальної пенсії. Відповідач приховав від суду, що він має рідну сестру, яка, можливо, також допомагає своїй матері коштами на придбання ліків. Згідно із положеннями ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України , судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 23.01.2010 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 35 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). На даний час шлюб не розірваний. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане повторно 09.08.2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 455). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 30.10.2018 року встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом з позивачкою [PERSON] за адреосою: [ADDRESS]. З відзиву на позов вбачається, що відповідачем не заперечується того факту, що на час подання позову неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO], мешкає разом з позивачкою, зокрема як зазначає сам відповідач з березня 2018 року. Крім того, на підставі довідки Харківської гімназії № 83 Харківської міської ради Харківської області від 12.12.2018 року № 372 встановлено, що мати учня 2-Б класу Харківської гімназії № 83 Харківської міської ради Харківської області [PERSON] - [PERSON]., постійно забирає дитину з гімназії, відвідує батьківські збори та спілкується з класним керівником. Батько дитини, [PERSON], в гімназії не був, батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався. З довідки ТОВ «Центр здоров'я доктора Артемчука» вбачається, що неповнолітній [PERSON] знаходиться на обліку у педіатра [PERSON] в ТОВ «Центр здоров'я доктора Артемчука» з липня 2017 року. Сім'я проживає за адресою: [INFO]. Умови мешкання та виховання для дитини задовільні. Хлопчик навчається у гімназії № 83 у 2-Б класі. Мати регулярно приводить сина на огляди до лікаря у зв'язку з хворобою або профілактичної імунізацією. [PERSON] виконує всі призначення педіатра, дотримується норм догляду та виховання дитини. Батько хлопчика на консультаціях педіатра у зазначений термін обліку дитини в ТОВ «Центр здоров'я доктора Артемчука» не був присутній. Позивачка зазначає, що відповідач не бажає добровільно регулярно надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, хоча має до того матеріальну можливість, т.я. є працездатною особою, офіційно працює. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Положеннями ст. 181 СК України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: 1. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 3. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Проте положеннями ч.3 ст.181 СК України встановлено, що у разі наявності спору між батьками за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ч.1 ст.182 СК України. В цьому сенсі суд зазначає, що з відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою, офіційно працевлаштований, працює викладачем в Харківському державному автомобільно- дорожньому коледжі, має стабільний дохід. [PERSON], [INFO], є єдиною неповнолітньою дитиною відповідача. Заперечуючи проти визначеного позивачкою аліментів в розмірі 1/ 4 частини всіх видів заробітку щомісяця відповідач посилався на потребу у наданні матеріальної допомоги своїй матері щомісяця через її потребу в придбанні ліків. В той же час кількість призначених ліків, їх вартість, розмір щомісячних витрат на їх придбання відповідачем не доведена. За таких обставин суд вважає, що з боку відповідача не доведено того факту, в якому обсязі його матір потребує матеріальної допомоги та можливість одержання нею утримання від інших дітей. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], на теперішній час є учнем 2-го класу загальноосвітньої школи, дорослення дитини стрімко впливає на зріст її потреб в забезпеченні необхідним одягом, взуттям, харчування, здійсненні витрат на навчання та заняття спортом, проїзд на транспорті. З врахуванням наведеного суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини визначений позивачкою розмір аліментів, а тому стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 01.11.2018 року. Судові витрати визначаються судом у відповідності з ст. 141 ЦПК України. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved