Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач-відповідач звернувся до суду із позовом до відповідача-позивача, яким просить визнати домоволодіння, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] спільним майном подружжя; виділити у власність позивача-відповідача пральну машинку, вартістю 6 800,00 гривень, та газову плиту із духовкою, вартістю 4 500,00 гривень; стягнути з відповідача-позивача га користь позивача-відповідача грошову компенсацію в сумі 20 130,15 гривень, в рахунок вартості ? частки спільно нажитого майна подружжя; витребувати у відповідача-позивача на користь позивача-відповідача особисте майно останнього, згідно поданого до позову додатку № 2 та вирішити питання щодо розподілення судових витрат. Свої вимоги за первісним позовом мотивує тим, що він, починаючи з травня 2002 року почав проживати разом із [PERSON], після чого, 27.12.2003 року між сторонами було укладено шлюб. Проживати сторони почали в будинку, що за адресою [ADDRESS], куди позивач-відповідач переїхав та де на той час мешкала також матір відповідача-позивача [PERSON], у власності якої і перебувало спірне домоволодіння. Згодом, 13.11.2007 року спірне домоволодіння, на підставі договору дарування було переоформлено на відповідача-позивача. Зазначений будинок, з часу переїзду до нього позивача-відповідача потребував капітального ремонту, та в ньому були відсутні водогін та каналізація, а опалення було за рахунок твердлопаливного котла, вбиральня перебувала на подвір'ї. Через наведене сторони, перебуваючи у шлюбі, вирішили здійснити благоустрій спірного домоволодіння шляхом проведення в ньому капітального ремонту, та заміни системи водопостачання та каналізації, проведення газогону та влаштування нової системи опалення. Вказані поліпшення здійснювались за кредитні кошти, що отримувались в банківських установах шляхом оформлення позивачем-відповідачем на себе кредитів. За час подружнього життя сторін у спірному домоволодінні було проведено наступні поліпшення: проведено до домоволодіння природній газ; зроблено свердловину та проведено мережу водопостачання; встановлено нові металеві фронтони на даху будинку; замінено вікна та міжкімнатні двері у будинку, а в літній кухні спірного домоволодіння встановлено нові вхідні двері та здійснено косметичний ремонт; в основному будинку здійснено переобладнання частини приміщень; встановлено газову колонку та котел; зроблено газову систему; поліпшено погреб, що на подвір'ї; здійснено заміну електричної мережі у будинку; придбано меблі для ванної кімнати. Вартість зазначених робіт оцінюють у 46 820,28 гривень. Окрім того зазначають, що сторонами спільно було придбано наступні речі, для поліпшення умов проживання у спірному домоволодінні, а саме: придбано та прокладено до будинку телефонний кабель та підключено інтернет, із відповідними дозвільними документами; в будинку встановлено супутникову антену разом із тюнером; придбано мікрохвильову піч; вентилятор; газову плиту із духовкою та пральну машинку, вартість яких позивач-відповідач оцінює загалом у 16 040,00 гривень. Проте наприкінці 2011 року подружні відносини між сторонами почали погіршуватись, через що 15.06.2012 року шлюб між ними було розірвано, після чого постало питання щодо порядку користування спільно нажитим майном, а також щодо розподілу вказаного майна, але вирішити вказане питання в позасудовому порядку не вдалось. Вказує про те, що добровільно відповідач-позивач відмовилась розподіляти спільно нажите майно та повертати позивачу-відповідачу його особисті речі. Зазначає про те, що оскільки з часу розірвання шлюбу позивач-відповідач почав мешкати окремо від відповідача-позивача, то отримати свої особисті речі він не має практичної можливості. Вказує про те, що він і досі продовжує сплачувати кредити до банків, за деякі із придбаних для спільного користування речей. Вважає, що, із урахуванням викладеного, він має право отримати у власність ? частину спірного домоволодіння а також отримати свої особисті речі, що залишились у будинку відповідача-позивача, зазначених у додатках до позовної заяви, оскільки остання відмовляється їх повертати законному власнику. Також вказує про те, що, з метою захисту своїх порушених прав позивач-відповідач був змушений укласти договір про надання правової допомоги для звернення до суду із розглядуваним позовом, ціна якого склала 5 730,00 гривень. У зустрічній позовній заяві відповідач-позивач [PERSON], позиваючись до позивача-відповідача [PERSON], просить встановити факт того, що [PERSON] з травня 2002 року по 27.12.2003 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON], та поділити спільно нажите під час проживання однією сім'єю майно, а саме виділити [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS], залишивши іншу ? частину вказаного помешкання [PERSON], через що визнати за [PERSON] право власності на ? частину кв. [ADDRESS] а інші ? частину вказаного помешкання залишити у власності [PERSON]. Свої вимоги за зустрічним позовом мотивують тим, що спільне життя сторін як подружжя без реєстрації шлюбу почалось з травня 2002 року. Проживали разом за адресо [ADDRESS], при цьому вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Так проживали із вказаної дати до офіційної реєстрації шлюбу, а саме 27.12.2003 року. При цьому, коли відповідач-позивач познайомилась із [PERSON], останній особистого помешкання не мав, оскільки після розірвання попереднього шлюбу залишив помешкання своїй колишній дружині та дочці. Наприкінці січня 2003 року позивач-відповідач зробив [PERSON], пропозицію придбати разом квартиру у м. Херсоні, в якій зробити ремонт з метою здачі в оренду, на що [PERSON] погодилась. Квартиру [ADDRESS] придбали 25.02.2003 року, при цьому придбання квартири здійснювалось за спільні кошти, а саме за заощадження сторін по справі та за гроші, які було надано матір'ю відповідача-позивача. Вважає вказану квартиру спільною-сумісною власністю подружжя. У судовому засіданні позивач-відповідач та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі, та просили їх задовольнити, вказавши також про те, що повністю підтримують викладений у додатку № 2 до первісної позовної заяви перелік особистого майна позивача-відповідача, яке, як зазначено у позовній заяві, залишилось у відповідача-позивача. При цьому щодо задоволення зустрічного позову заперечували у повному обсязі, вказуючи про те, що спірне нерухоме майно за зустрічною позовною заявою придбавалось позивачем-відповідачем за власні кошти останнього, які він отримав від реалізації іншого нерухомого майна, що перебувало в його власності. Відповідач-позивач а також її представник, адвокат [PERSON], первісний позов не визнали у повному обсязі, посилаючись на те, що у спірному домоволодінні за первісним позовом позивачем-відповідачем не було здійснено таких поліпшень, які б давали суду підстави на визнання права власності на частку у такому домоволодінні за позивачем-відповідачем у спірному домоволодіння відповідача-позивача. Окрім того вказували про те, що речі, які позивач-відповідач хоче витребувати у відповідача-позивача в розпорядженні останньої не перебувають, оскільки перший вивіз вказані речі при переїзді, та з цього приводу ніяких претензій позивач-відповідач до [PERSON] в позасудовому порядку не пред'являв. Заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної справи та матеріали інвентарних справи на спірне нерухоме майно, суд приходить до наступних висновків та відповідних ним правовідносин. Так починаючи з травня 2002 року до 27.12.2003 року сторони по справі проживали однією сім'є у спірному домоволодінні за первісним позовом, що підтверджується показами допитаних по справі свідків відповідача-позивача, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також не заперечується самим позивачем-відповідачем, згідно пояснень останнього наданих ним у судовому засіданні. Згодом, 27.12.2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольсоького РУЮ у м. Херсоні між сторонами було укладено шлюбу, про що зроблено відповідний запис в актовій книзі за № 680. Вказаний шлюб рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 15.06.2012 року було розірвано. Окрім того вказаним рішенням зазначено, що на час його постановлення, спору між сторонами з приводу спільного майна подружжя немає, при тому, що шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені з грудня 2010 року. Зазначені обставини підтверджуються дослідженим судовим рішенням, що набрало законної сили 15.01.2012 року, з приводу чого сторони по справі в судовому засіданні не заперечували. Окрім того, з показів свідків відповідача-позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що за час спільного мешкання сторін як подружжя, без офіційної реєстрації шлюбу, що почалось з травня 2002 року, мати відповідача-позивача давала позивачу-відповідачу грошові кошти в сумі 3 600, 00 доларів США на придбання сторонами спірної за зустрічним позовом квартири, що по [ADDRESS]. Також, згідно договору дарування від 28.04.2005 року, зареєстрованого у встановленому законом порядку, домоволодіння, що за адресою [ADDRESS] належить [PERSON], та на час укладення вказаного договору спірне домоволодіння складалось з будинку літ. «А» площею 65, 5 кв.м., літньої кухні літ. «В», сараїв літ. «Б». «Г», «Д», «К», пташника літ. «З», туалету літ. «И», водопроводу «№ 1», огороді № 3, 4 , 5, мостіння «І», яке перебуває на земельній ділянці площею 1000 кв.м.. Окрім того, згідно досліджених матеріалів інвентарної справи на вказане вище домоволодіння, будь-яких змін в спірному за первісним позовом домоволодінні за час мешкання сторін по справі у фактичних шлюбних відносинах та у шлюбі, та які б вплинули на загальну вартість вказаного домоволодіння, судом не встановлено, З показів свідків позивача-відповідача судом не встановлено наявність в домоволодінні відповідача-позивача спірних за позовом речей, які перший просить суд витребувати. Слід зазначити, що судом також не встановлено належними в розумінні ЦПК України доказами наявність спору сторін з цього приводу, окрім як вказівки позивача-відповідача у позові про те, що вказані речі, після розірвання між сторонами шлюбних стосунків, залишились у володінні відповідача-позивача. З показів свідка позивачів-відповідачів [PERSON] вбачається лише те, що позивач-відповідач продав нерухомість належну йому, а саме «художні майстерні» та вказані кошти він мав намір витратити на придбання квартири. При цьому за яку саме суму було здійснено вказану угоду, та обставини придбання позивачем-відповідачем спірної за зустрічним позовом квартири, свідок не зазначила. Показами свідка [PERSON] встановлено, що коли сторони по справі почали мешкати разом, то він допомагав позивачу-відповідачу перевозити за місцем мешкання відповідача-позивача побутові речі, які саме не зазначив. Також знає про те, що на подвір'ї домоволодіння відповідача-позивача робили свердловину, при цьому працівників, які здійснювали вказане привозив особисто свідок на прохання позивача-відповідача. Разом із тим, щодо того хто сплачував за вказані роботи свідок достеменно сказати ме зміг. Свідок [PERSON] вказував про те, що він за місцем мешкання сторін по справі, а саме у спірному домоволодінні за первісним позовом, на прохання позивача-відповідача допомагав здійснювати заміну санвузлу, каналізації та водопроводу, а також здійснював монтаж гідровузлу. Також проводив опалення в літній кухні вказаного домоволодіння, При цьому показав в суді, що все робив безкоштовно, оскільки товаришував із позивачем-відповідачем, проте також вказував, що за виконану роботу із ним розраховувався особисто позивач-відповідач, при цьому чиї це були гроші він не знає. При цьому вказував про те, що спірну квартиру за зустрічним позовом позивач-відповідач придбавав за свої особисті кошти, зазначивши, що це є його припущенням, оскільки достеменної інформації про доходи сторін по справі йому не відомо. Крім того, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] за договором купівлі-продажу, від 25.02.2003 року, який зареєстровано у встановленому законом порядку, було придбано позивачем-відповідачем за ціною 16 535, 33 гривень. При цьому, придбання вказаної квартири за особисті кошти позивача-відповідача, суду, належними в розумінні ЦПК України доказами доведено не було.. Разом із тим, допитом свідків відповідача-позивача встановлено, що на придбанні зазначеної квартири брала участь відповідач-позивач по справі, а саме мати останньої надала позивачу-відповідачу на вказані цілі грошові кошти в сумі 3 600, 00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на час придбання вказаної спірної квартири становило 19203, 48 гривень. Так, згідно ч. 1 ст. 62 СК України, на яку йде посилання в первісному позові, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Слід зазначити про те, що судом позивачу-відповідачу було роз'яснено його право на заявлення клопотання про проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи, для визначення ринкової вартості спірного за первісним позовом домоволодіння, та для визначення наявності збільшення вартості вказаного домоволодіння після здійснення у ньому зазначених позивачем-відповідачем поліпшень, яке можна було б прирівняти до вартості частки у такому домоволодінні, проте сторона позивачів-відповідачів таким правом у судовому засіданні не скористалась. Окрім того, відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ст.ст. 63, 69 цього ж Кодексу, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Слід зазначити, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно ст. 387 КПК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому, згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Слід зауважити, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до переконання про відсутність законних підстав до задоволення первісної позовної заяви, через недоведеності стороною позивача-відповідача належними в розумінні ЦПК України доказами наявності до того підстав, а також недоведеності порушення прав позивача-відповідача, яке б підлягало захисту судом в рамках розглядуваної судом первісної позовної заяви. Подані позивачем-відповідачем та досліджені судом платіжні документи щодо придбання спірних по справі речей, а також банківські документи та документи на здійснення певних робіт, вищевикладених висновків суду, зважаючи на спосіб захисту обраний стороною за первісною позовною заявою, вищевикладених висновків суду не спростовують. Разом із тим, враховуючи вищевикладені досліджені судом докази, суд приходить до переконання про необхідність задоволення зустрічного позову. При цьому, слід зазначити, що, як встановлено вище, позивач-відповідач належними доказами, які б вказували на необґрунтованість зустрічних позовних вимог, та які б підлягали оцінці і спростовували обставини на підтвердження вказаних вимог, суду не надав. Питання щодо розподілення судових витрат по справі суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, та

Outcome: approved