Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що рішенням №18 виконкому Чепівеької сільської Ради Виноградівського району від 29.03.1994 р. року чоловікові позивача [PERSON] надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку в [ADDRESS]. Належним чином отримавши дозвіл районного архітектора на будівництво індивідуального житлового будинку. Згідно довідки №629 від 08.08.2018 р. Комунального підприємства «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» будинок будівництвом завершений, загальна корисна площа житлового будинку становить 192,6 кв.м., в тому числі житлова 65,7 кв.м., житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] рахується за чоловіком позивача [PERSON] Будинок будували перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 03.02.1996 р. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер. В Будинку залишилась проживати позивач з донькою, спадщину за померлим чоловіком прийняла, користуєтьсь будинком і всім рухомим майном померлого чоловіка. В зв'язку з тим, що чоловік не залишив заповітного розпорядження, позивач звернулась з заявою до приватного нотаріуса Богаш Н.Я. Виноградівського районного нотаріального округу з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріальна контора відмовила на підставі того, що не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, у зв'язку з цим позивачці необхідно звернутися до Виноградівського районного суду Закарпатської області про визнання права власності на вище вказане нерухоме майно. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не з'явилася, однак їподала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову визнає повністю та просять суд такі задоволити. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в [ADDRESS], на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Згідно довідки №629 від 08.08.2018 р. Комунального підприємства «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» будинок будівництвом завершений, загальна корисна площа житлового будинку становить 192,6 кв.м., в тому числі житлова 65,7 кв.м., житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] рахується за чоловіком позивача [PERSON] Будинок будували перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з 03.02.1996 р. [INFO] чоловік позивача [PERSON] помер. В Будинку залишилась проживати позивач з донькою, спадщину за померлим чоловіком прийняла, користуєтьсь будинком і всім рухомим майном померлого чоловіка. В зв'язку з тим, що чоловік не залишив заповітного розпорядження, позивач звернулась з заявою до приватного нотаріуса Богаш Н.Я. Виноградівського районного нотаріального округу з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Нотаріальна контора відмовила на підставі того, що не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві Так, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] рахується за [PERSON], на підставі довідки видана виконкомом Чепівської сільської ради від 08.08.2018р.№ 02- 40/545. Згідно архівних даних КП » Виноградівське РБТІ » станом на 01.01.2013 року. Правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 629 від 08.082.2018 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] будівництвом завершений та на підставі довідки Чепівської сільської ради від 08.08.2018р.№ 02- 40/545 рахується за [PERSON], згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Інвентаризаційна вартість будинку становить 957969 грн. З даними документами позивачка звернулась до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак листом № 02-14/108 від 31.07.2018 року приватним нотаріусом позивачці було повідомлено, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], свідоцтво про право на спадщину за заповітом видати не має можливості, у зв'язку з цим позивачці необхідно звернутися до Виноградівського районного суду Закарпатської області про визнання права власності на вище вказане нерухоме майно. Відповідач - [PERSON], як дочка покійного спадщину не прийняла, відмовилась на користь матері [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved