Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 27.11.1999 між батьком позивача та відповідачами була досягнута угода про укладання договору купівлі-продажу нерухомості, а саме: квартири [ADDRESS] . Договір був укладений в Товарній Біржі "Українська" і зареєстрований у КП «Криворізьке БТІ». Під час придбання майна [PERSON] знаходився у шлюбі. [INFO] він помер. Позивач є його спадкоємцем, але отримати спадщину не може через неналежний правовстановлюючий документ на спадкову квартиру - договір не посвідчений нотаріально. Звертається до суду, оскільки визнання угоди купівлі-продажу майна, укладеної за життя її батьком, дійсною надасть їй можливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно її померлого батька та зареєструвати свої права. Зазначає також, що її матір померла [INFO] і її частка у спільному майні подружжя, набутому під час перебування у шлюбі, не визначена, що також є перешкодою в одержанні свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку. Процесуальні дії у справі. 02.12.2020 позовна заява отримана судом. 22.01.2021 провадження у справі відкрито. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 16.02.2021 та 18.02.2021 ухвала в частині витребування доказів виконана. 09.03.2021 позивачем здійснено уточнення позовних вимог. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання учасники справи не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання: - представник позивача заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі; - відповідачі про причини неявки не повідомили, відзив не подали. - представник третьої особи про причини неявки не повідомив заперечень проти позову не надав. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. Фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. 27 листопада 1999 року, згідно договору купівлі-продажу нерухомості [PERSON] придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., розташовану на 8-му поверсі 9-ти поверхового будинку. Договір укладений на Товарній Біржі «Українська», згідно ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», і зареєстрований за №72562 від 27 листопада 1999 року (а.с.6). Згідно п.2 Договору купівлі-продажу нерухомості, вказаний об`єкт нерухомості належав відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 14.04.1998, виданого органом приватизації Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату (зареєстровано в Криворізькому БТІ в реєстровій книзі за №15пвш-199-8173). 01.12.1999 право власності на квартиру зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ». На час придбання майна [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] . Шлюб між ними розірваний 14 липня 2018 року (а.с.9). Позивач є їх донькою (а.с.8). [PERSON] помер [INFO] (а.с.5). 02.11.2020 позивач звернулась до П`ятої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але 06.11.2020 отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки стороною Договору купівлі-продажу нерухомості була неповнолітня особа, що суперечить вимогам статті 8 Закону України «Про товарну біржу». Крім того, титульним власником квартири є [PERSON] , але вона набута у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та її частка у спільному сумісному майні подружжя не визначена, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу квартиру (а.с.10). [PERSON] померла [INFO] (а.с.72). Позивач є єдиним спадкоємцем після їх смерті. Зміст спірних правовідносин. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), передбачені ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення договору таправовідносини, що випливають з виділу часток із майна, що є спільною сумісною власністю. Норми права, які застосовує суд. Щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ст.224 ЦК України 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з нормою ст.227 ЦК України 1963 року, договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст.153 ЦК України 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Отже, у даному випадку правомірним буде застосування ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який дозволяв укладати біржові угоди щодо відчуження нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На цей час правочини щодо купівлі-продажу нерухомості підлягають державній реєстрації. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Щодо виділу часток спадкодавців в праві спільної сумісної власності. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає встановленим наступне: -норми про державну реєстрацію правочинів щодо відчуження нерухомості, введені тільки з набранням чинності ЦК України 2003 року, тобто з 01.09.2004 року. На час укладення спірної угоди (27 листопада 1999 року) діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна; -на момент укладання спірної угоди вимоги щодо реєстрації нерухомого майна виконано, договір фактично відбувся, сторони всі свої зобов`язання виконали, незаконність набуття [PERSON] права власності на квартиру не встановлена; -нотаріальне посвідчення спірної угоди на цей час не можливе; -квартира набута у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , є спільною сумісною власністю подружжя, але їх частки не визначені; -спадкодавці померли і невизначеність їх часток є перешкодою у отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину. За таких підстав, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved