Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1000,00 грн. та сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1200 грн. щомісяця, починаючи з моменту подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття, а в разі продовження навчання до 23 років. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 лютого 2018 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], які на даний час перебувають на утриманні позивача. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає та матеріально їх не забезпечує До початку розгляду справи від позивача до суду надійшла заява, у якій вона позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про розгляд справ був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с.18,23). Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав. Як вбачається із копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 лютого 2018 року, шлюб [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 14 грудня 2001 року виконавчим комітетом Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №20 - розірвано (а.с.4). З копій свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] вбачається, що їх батьком є відповідач [PERSON] (а.с.5, 6). Як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області №779 від 15.03.2018 року, на утриманні [PERSON] перебуває двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст.182 СК України повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проте, суду не надано відповідачем доказів того, що він є непрацездатним, а також не надано підтвердження того, що на своєму утриманні має інших непрацездатних осіб. Тому, виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що неповнолітні діти позивача проживають разом із нею та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, а відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей, суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей правомірними. Разом із тим, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а також враховуючи, що обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що щомісячний розмір аліментів слід призначити у твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісяця, із проведенням індексації розміру аліментів відповідно до Закону, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Окрім того, відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Враховуючи, те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а не до 23 років, а тому позовна вимога в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей до 23-х років не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача на користь держави повинні бути стягнуті судові витрати, пов'язані з розглядом справи в розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved