Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши в обґрунтування позову, що їй на праві власності належить будинок у [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрований у даному будинку, однак в ньому не проживає з 2003 року, але не знявся з реєстрації за місцем проживання. Реєстрація зазначеної особи у вказаному будинку створює позивачу перешкоди в розпорядженні та користуванні домоволодінням, у зв`язку з чим позивач просить усунути перешкоди у використанні позивачем її будинком, розташований у [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позов та не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про місце та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 11.06.2019 року та від 21.06.2019 року. Отже, за вищевказаних обставин у відповідності до ст. 130 ЦПК України [PERSON] про час та місце розгляду у справі повідомлений належним чином. Представник третьої особи, оповіщений про час та місце розгляду у справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення судового відправлення від 05.06.2019 року та від 21.06.2019 року, у судове засідання не з`явився, будь яких заяв чи клопотань до суду не надіслав.. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України: суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності сторін та зі згоди позивача, ухвалити рішення при заочному розгляді справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: у [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 05.06.1996 року, Витягом про державну реєстрацію речових прав №168076720. Відповідач [PERSON] зареєстрований у даному будинку, він є сином позивача. З 2003 року не проживає у будинку за адресою: у [ADDRESS] , не бажаючи добровільно знятися з реєстрації, що підтверджується довідкою №2220 Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 23.05.2019 року. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку ст. 72 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач не проживає у [ADDRESS] більше року. Наявністю реєстрації відповідача у належному позивачу домоволодінні чиняться перешкоди, як власнику об`єкту нерухомості, оскільки остання позбавлена можливості отримувати субсидії та інші соціальні пільги. За таких обставин, суд вважає за необхідне позов задовольнити та усунути перешкоди у використанні позивачем її права власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved