Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати спільним сумісним майном подружжя двокімнатну квартиру № 35 в будинку № 16 по пр.. [PERSON] у м. Дніпродзержинську, загальною площею 50,9 кв. м, житловою площею 29,3 кв. м., та виділити [PERSON] ? частину квартири, визнавши за нею право власності на ? частину квартири № 35 в будинку № 16 по пр.. [PERSON] у м. Дніпродзержинську, загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 29,3 кв. м. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб 25 вересня 2010 року, який був зареєстрований відділом РАЦС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області, 25.09.2010 року, № 108. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Тривалий час між нею та відповідачем виникали сварки та взаємонепорозуміння в сім'ї, що призвело до фактичного розпаду нашої сім'ї. Одночасно з цим позовом нею до відповідача подано позов про розірвання шлюбу, який станом на час подання цієї заяви не розглянутий. За час перебування в зареєстрованому шлюбі ними придбано спільне нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 29,3 кв. м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 408 та копією витягу з Державного реєстру правочинів від 26.03.2012 року, копією технічного паспорту, виданого ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 09.02.2012 року. Спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя, про що нею в нотаріальній конторі була надана згода, що підтверджується п. 1.7 Договору. У зв'язку з припиненням шлюбно-сімейних відносин та неможливістю проживання в спірній квартирі з відповідачем, позивач була вимушена разом з дитиною переїхати на інше місце проживання. На запропонований нею варіант відповідачу сплати їй належної 1/2 частки в спільному нерухомому майні подружжя, останній відмовив, що змушує позивача звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Позивач [PERSON] в судове засідання зявилася, позов підтримала у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, позов не визнав в повному обсязі. Також надав суду пояснення про те, що вони разом із позивачкою не мали коштів\~на придбання квартири, оскільки на час її придбання позивачка перебувала у декреті, а він працював лікарем в ДЗ «СМСЧ № 8 МОЗ України», загальний розмір доходу за 2010 рік становив 31063,79 грн., за 2011 рік 43340,07 грн., за 2012 рік 44200,87 грн. Крім того, надав суду письмові заперечення, в обґрунтування яких вказує, що 25 вересня 2010 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб, від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] - [INFO]. На теперішній час шлюб між ними не розірвано. Вказав, що дійсно шлюбно-сімейні відносини між ним та позивачкою припинено, вони разом з відповідачем однієї родиною не проживають, сумісного господарства не ведуть. Він не перешкоджає в проживанні [PERSON] в його квартирі, замки в квартирі він не змінював. Позивачка сама вирішила не проживати в квартирі та забрала без його згоди доньку. Він не згоден із звітом про незалежну оцінку вартості квартири, який доданий до позовної заяви, оскільки він отримав звіт без сторінок № 12 та 13. Звіт зроблений без огляду квартири, тому не може вказувати на точну оцінку вартості квартири. Вважає, що вартість квартири навмисно завищена. Вказав на те, що 26 березня 2012 року за свої власні кошти згідно договору купівлі-продажу від 26.03.2012 року він придбав двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Гроші для придбання квартири йому дали його батьки. За час спільного проживання у шлюбі з позивачкою, було придбано майно у вигляді побутової техніки, меблі, але поки він був на роботі позивачка без його згоди вивезла все це майно. З цього приводу він звертався до Дніпровського відділу поліції, відповіддю якого йому рекомендовано звернутися до суду. Квартира куплена за його кошти, які були надані йому батьками, тому квартира є його особистою власністю, та не може бути визнана спільним сумісним майном подружжя. Позов вважає таким, що не підлягає задоволенню. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матірю відповідача [PERSON], пояснила, що спірну квартиру вона придбала для сина за власні кошти як конфіскат у банку, за яку вона сплатила кошти у розмірі 120000,00 гривень. При цьому письмового договору дарування, розписки не складалось.\~[PERSON] участі в огляді квартир для покупки не приймала, була присутня у нотаріуса тільки для надання згоди на укладення договору купівлі-продажу квартири. Квартиру вона придбала для проживання сина разом зі своєю родиною, який на той час проживав у найманій квартирі разом із дружиною [PERSON], яка вчилася та перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною, її онукою. Вислухавши сторони, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 25 вересня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований відділом РАЦС Вільногірського МУЮ Дніпропетровської області, 25.09.2010 року, актовий запис № 108, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Крім того, судом встановлено, що за час перебування сторонами в зареєстрованому шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира [ADDRESS] (м. Камянське), загальною площею 50,9 кв.м, житловою площею 29,3 кв. м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26.03.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON],(а.с.11), та копією витягу з Державного реєстру правочинів від 26.03.2012 року (а.с.10), копією технічного паспорту, виданого ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 09.02.2012 року (а.с.12-13). Право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію прав № 33850077 від 17.04.2012 р. (а.с. 9). Згідно висновку про ринкову вартість об'єкта нерухомості, складеного 06.04.2016 р. ВАТ «Агентство незалежних експертиз», ринкова вартість жилої двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], без урахування ПДВ, складає 235477 (двісті тридцять пять тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 94 копійки (а.с.19-36). Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас,\~стаття 57 Сімейного кодексу України\~передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. \~ Матеріали справи не містять домовленості про поділ майна або шлюбного договору, доказів того, що позивач чи відповідач не дбали про матеріальне забезпечення сім'ї, приховували, знищували чи пошкодили спільне майно, витрачали його на шкоду інтересам сім'ї. Відтак, посилання відповідача та покази свідка [PERSON] про те, що спірна квартира набута за кошти, які надані батьками відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в обґрунтування джерела походження грошових коштів, переданих в якості плати за нерухоме майно. Крім того, свідок є родичем відповідача і зацікавленою для нього особою. Приймаючі до уваги, що зазначена вище квартира була набута сторонами в період зареєстрованого шлюбу, суд дійшов до висновку, що вона належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Зважаючи на те, що між сторонами відсутня будь-яка домовленість щодо розподілу спільного майна подружжя, суд вважає, що частки майна сторін у справі є рівними, і кожен з них має право на 1/2 частку майна, придбаного в період шлюбу. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно має право на 1/2 частку спільного майна, придбаного в період шлюбу із відповідачем [PERSON], тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання квартири [ADDRESS] (пр. [PERSON]) у місті Камянське, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та виділення [PERSON] у власність ? частини квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Камянське, проспект Івана Франка (пр.[PERSON])[ADDRESS] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 1177,39 грн.

Outcome: approved