Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, з урахуванням уточнених позовних вимог, мотивувала свої вимоги тим, що 23 січня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням суду від 24 липня 2020 року було розірвано. Від спільного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею за їх спільним бажанням за адресою: [ADDRESS] , проте відповідач чинить перешкоди у її проживанні разом з дитиною за вказаною адресою, налаштовує дитину проти неї, тому з цього приводу відносно відповідача прийнято рішення Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 10.07.2020 року про винесення обмежувального припису. Під час шлюбу вона з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу придбали за спільні кошти частину будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 90,1 кв.м у розмірі 46/100, з яких титульним власником вказаної частини є донька сторін [PERSON] у розмірі 34/100 та відповідач у розмірі - 12/100, отже, придбана частина вказаного будинку є спільно набутою власністю. Так як до теперішнього часу вона з відповідачем не дійшли згоди щодо проживання дитини виникає необхідність у вирішенні цього питання за рішенням суду. Зазначає, що в інтересах дитини є потреба проживати саме з нею, а не з батьком, оскільки вона її виносила, народила та годувала, вони обидві жіночої статі, тому мама розуміє краще, що таке жіноча гігієна враховуючи, що дитина знаходиться у віці початку статевого дозрівання. Мама володіє веденням домашнього господарства, тому дитина буде чиста, нагодована, охайна та прибрана, і дитина сама схиляється до матері та довіряє їй більш ніж батькові. Вона постійно займається її вихованням, розвитком, приділяє увагу правилам етикету, дбає постійно про її здоров`я, регулярно відвідує з нею медичні заклади для проведення оглядів. Донька навчається у школі у 4-му класі, вона в свою чергу приймає активну участь у шкільному житті доньки. Дитина має все необхідне для її повноцінного розвитку, життя, отримання освіти, оскільки вона забезпечила необхідними умовами для цього. Також зазначає, що володіє веденням домашнього господарства, тому дитина буде чиста, нагодована, охайна та прибрана, має власне житло, постійне місце роботи, стабільний самостійний дохід, яким може в повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, спиртними напоями не зловживає, не палить, психічних розладів не має. Що стосується відповідача, то він як чоловік, не може приділити увагу чистоті, різноманітному готуванню їжі з раціонального харчування, жіночої гігієни тощо. Крім того, коли відповідач забирає до себе дитину то налаштовує її проти неї, вимикає телефон й Інтернет, забороняє спілкуватися з матір`ю, в результаті чого, вона не має зв`язку з дитиною та зовсім не знає в якому вона стані знаходиться, чи вона в безпеці, чи не потребує допомоги. За таких обставин вважає, що вказаний спір має бути вирішений в судовому порядку, у зв`язку з чим звертається з відповідним позовом в якому просить визначити місце проживання дитини разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 12 жовтня 2020 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів та витребувано у КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №6» ДМР інформацію щодо участі батьків [PERSON] , [INFO] , у піклуванні про її здоров`я. У підготовчому судовому засіданні 18 листопада 2020 року відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували щодо задоволення позову [PERSON] у зв`язку із його необґрунтованістю. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 18 січня 2021 року представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовної заяви, посилаючись на те, що на сьогоднішній день між сторонами предмет спору відсутній, оскільки позивач із дитиною проживає за адресою за якою вона бажає визначити місце проживання дитини, проте вона зареєстрована за іншою адресою, таким чином, якщо буде визначено місце проживання дитини разом із позивачем за адресою зазначеною у прохальній частині позову то нічого не зміниться, оскільки дитина на теперішній час проживає за цією адресою із матір`ю, що свідчить про відсутність предмету спору, також зазначив, що відповідач в угоду своїй дитині дає змогу позивачу проживати з дитиною і не конфліктувати. 08 квітня 2021 року у судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Позивач та її представник письмово підтримали вимоги позовної заяви, просили позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за їх відсутності. Відповідач та його представник у судові засідання 03 березня 2021 року, 08 квітня 2021 року і 24 травня 2021 року не з`явилися, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлялися належним чином про день, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань не надавали, про причини неявки суд не повідомили. Представник Органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради - Нікіфорова Ю.В. надала суду заяву в якій позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити, та розглянути цивільну справу без її участі і залучити до справи висновок органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення сторін, домку малолітньої дитини, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 23 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 28, який розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року (а. с. 6, 56). Від подружнього життя сторони мають дитину: доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1283 (а. с. 7). Судом також встановлено, що дитина сторін на цей час фактично проживає разом із матір`ю - позивачкою у справі за адресою: [ADDRESS] , і зазначене не спростовано відповідачем у справі. Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.07.2020 року № 215457513 підтверджується, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] є спільною частковою власністю [PERSON] , якій належить 34/100 частини, та [PERSON] , якому належить 12/100 частини (а. с. 12-14). 10 липня 2020 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська видано обмежувальний припис щодо [PERSON] , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав, та покладено на нього наступні обов`язки: усунути перешкоди [PERSON] у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] ; заборонено наближатися на 50 м до місця проживання (перебування), роботи [PERSON] , а саме: ТОВ «Лінокор» (м. Дніпро, вул. М.Руденка, буд. 77); заборонено особисто і через осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] ; заборонено вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто (а. с. 8-11). Актом від 12.08.2020 року № 524 встановлено, що [PERSON] дійсно мешкає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з 2018 року, нарікань зі сторони свідків не має, у побуті характеризується як чуйна та доброзичлива сусідка, добра господиня (а. с. 19). Відповідно до характеристики від 10.08.2020 № 365, виданої за підписом директора ТОВ «Лінокор» Сумським С.В., [PERSON] працює в ТОВ «Лінокор» з 08 квітня 2019 року по теперішній час на посаді головного бухгалтера, під час роботи сумлінно виконую всі свої професійні обов`язки, згідно посадової інструкції, за час роботи в компанії зарекомендувала себе як відповідальна, цілеспрямована, пунктуальна та доброзичлива людина (а. с. 20). Згідно довідки Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс № 36 Спеціалізована середня загальноосвітня школа техніко-економічного профілю - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської міської ради за № 54 від 06.08.2020 року [PERSON] навчається в 4-Б класі (а. с. 15). Також матеріалами справи підтверджується, що відповідно до довідки з пенсійного фонду України від 30.06.2020 року та від 11.08.2020 року, [PERSON] отримує заробітну плату (а. с. 21-23, 24). Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України Департаменту інформатизації за обліками МВС Тереніна- [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Павлограда Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на території України станом на 07.08.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а. с. 18). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради за № 3/9-10 від 16.02.2021 року, комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , 2011 року народження, разом з матір`ю [PERSON] , та зазначає, що батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] , перерубували у зареєстрованому шлюбі, від цих відносин вони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , шлюб між батьками було розірвано Ленінським районним судом м. Дніпропетровська від 24.07.2020 р., мати дитини - [PERSON] , працює в ТОВ «Ліконор» на посаді головного бухгалтера, за час роботи в компанії характеризується з позитивного боку, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої та непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, малолітня дитина - [PERSON] , 2011 року народження, є ученицею 4-Б класу КЗО «НВК №36» Спеціалізована середня загальноосвітня школа техніко-економічного профілю-дошкільний начальний заклад» ДМР, відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , за зазначеною адресою проживає мати - [PERSON] та малолітня донька - [PERSON] , 2011 року народження, умови проживання задовільні, в будинку створені належні умови для проживання та виховання дитини, на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 03.02.2021 року був запрошений батько дитини, який не заперечував проти проживання малолітньої [PERSON] , 2011 року народження, разом з матір`ю - [PERSON] (а. с. 121-122). Також у судовому засіданні було заслухано думку малолітньої дитини - [PERSON] , яка пояснила, що проживає із своєю матір`ю - [PERSON] , з батько спілкується по телефону щодня, він її забирає та спільно проводить з нею час один або два рази на тиждень, також зазначила, що проводити час їй комфортніше з мамою, яка приділяє їй увагу. Згідно із частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статей 8, 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно із ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частино 1 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. На підтвердження наявності спору між позивачем і відповідачем на момент подання позову про визначення місця проживання дитини, позивачем в якості доказів долучено рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2020 року в якому встановлено, що відповідач намагався вижити позивача з будинку, де живе дитина [PERSON] , також в рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2020 року встановлено, що відповідач вчиняє перешкоди позивачу у проживанні в будинку за адресою [ADDRESS] , де постійно проживає дитина [PERSON] . Отже, судом встановлено, що спір між сторонами виник через визначення місця проживання малолітньої дитини, яка на цей час досягла віку, як передбачено законодавством, що може бути враховано її думку з ким із батьків вона хоче проживати. Також судом також встановлено, що дитина на цей час проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір`ю, в судовому засіданні була заслухана думка малолітньої [PERSON] , яка переконливо зазначила про бажання проживати разом з матір`ю. Крім того, суд касаційної інстанції роз`яснив, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Верховний Суд в свою чергу зазначив, що якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 686/20582/19-ц. Проте, від позивача не було подано до суду заяву про відмову від позову, а з боку відповідача пропозицій щодо укладення мирової угоди не надходило, таким чином, суд дійшов висновку, що наразі спір існує, та обставина, що позивач на цей час проживає з дитиною за адресою зазначеною у прохальній частині позову, не є обмежувальним для матері фактором у визначенні місця проживання дитини. Також відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі № 288/39/20 зазначено, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо (або в одній квартирі), суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька і матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, іхній вік і прихильність до кожного з батьків особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Проживання батьків за однією адресою не є підставою для відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини (дітей) разом з одним із них. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чинним законодавством України, а вразі зміни обставин, які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. З огляду на вищенаведене, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню та вважає за необхідне визначати місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] виходячи з її прив`язаності до одного з батьків, враховуючи її вік та потреби у повсякденному житті, також суд враховує думку малолітньої дитини - [PERSON] , яка достатньо зрозуміло для її віку висловила своє бажання проживати разом з матір`ю. В той же час її прихильність до матері підтверджена і зібраними під час судового розгляду доказами, на цей час зміна місця проживання дитини може негативно вплинути на її психолого-емоційний стан та подальший розвиток. При цьому суд враховує можливість матері забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, також суд враховує те, що батько дитини має можливість безперешкодно відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на цей час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечить інтересам дитини, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, віку дитини, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved