Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харків, актовий запис № 643 та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20 грудня 2003 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . З червня 2020 року шлюбні стосунки у подружжя повністю припинені, хоча проживають в одній квартирі. Вважає, примирення з відповідачем на даний час неможливе, тому подальше збереження шлюбу є недоцільним, суперечить інтересам позивача. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище без змін « [PERSON] ». Разом з тим вказує, що відповідач приймає участь в утриманні дитини тільки періодично, в недостатньому обсязі, хоча він офіційно працевлаштований комірником, має нормальний стан здоров`я, не є інвалідом, не має хронічних захворювань, не має на утриманні інших дітей або батьків. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути на утримання їх спільною з відповідачем дитини аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитини повноліття. Ухвалою Фрунзенського районного суду від 18 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 грудня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харків, актовий запис № 643, (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 20 грудня 2003 року). Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21 травня 2004 року). Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони підтримують шлюбні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20 грудня 2003 року, після державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Враховуючи, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачем змінено прізвище та після розірвання шлюбу остання просила залишити їй прізвище « [PERSON] », суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Разом з тим у судовому засіданні встановлено, що сторони на день звернення позивача до суду шлюбних відносин не підтримують, хоча мешкають в одній квартирі. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини періодично, недостатньому обсязі. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.06.2021 року, сторони разом з неповнолітньою дитиною зареєстровані разом за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з позовною заяви, дитина знаходиться на матеріальному утриманні позивача. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошової сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ст. 182 СК України. Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів в твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або отримувача аліментів. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї відповідачем суду не надано. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною людиною, відсутність на його утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, а також, що відповідач визнає позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дітей у повному обсязі. Суд зазначає, що згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Положенням ст.\~191\~СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, тобто з 14.06.2021 року . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно\~ст.\~141\~ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved