Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до Царичанського районного споживчого товариства, в якому просить: 1.Визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будівлі магазину № 5, нежитловою площею 88.0 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS], між [PERSON] та головою правління Могилівського сільського споживчого товариства Царичанської РСС [PERSON], який зареєстрований та засвідчений в Царичанській філії Придніпровської товарної біржі за № 753-НД/753-Н від 30.08.2001 року, - дійсним. 2. Визнати за [PERSON], уродженцем с. Бабайківка Царичанського району Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на будівлю магазину № 5, нежитловою площею 88.0 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог у позовній заяві [PERSON] вказав, що 30.08.2001 року він уклав договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: будівлі магазину № 5 , нежитловою площею 88.0 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS], з головою правління Могилівського сільського споживчого товариства Царичанської РРС [PERSON]. На теперішній час Могилівське сільське споживче товариство припинило свою діяльність шляхом приєднання до Царичанської районної спілки споживчих товариств, яку реорганізовано в Царичанське районне споживче товариство, яке являється правонаступником Могилівського споживчого товариства. Ринкова вартість будівлі магазину № 5, нежитловою площею 88.0 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS], складає 70 000 грн. Згідно вказаного договору, який був зареєстрований та засвідчений в Царичанській філії Придніпровської товарної біржі, вказана будівля магазину № 5 нікому до моменту укладення договору купівлі - продажу не продана, не подарована, в спорі та під забороною не перебуває, що підтверджується п. 5 вищезазначеного договору. Згідно з п. 9 договору купівлі - продажу нерухомості та відповідно до ст. 227 ЦК України, угода підлягала реєстрації у Бюро Технічної Інвентаризації за місцем розташування об'єкта нерухомості, що і було зроблено, про що в договорі є відповідна відмітка, в якій зазначено, що ця будівля належить йому на праві приватної власності. При укладенні договору йому було роз'яснено, що договір має законну силу, не потребує подальшої реєстрації в нотаріальній конторі, також в самому договорі вказано, що у відповідності до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну Біржу», цей договір зареєстровано в Царичанській філії Придніпровської товарної біржі за № 753-НД/753-Н від 30.08.2001 року і він не підлягає нотаріальному посвідченню. З метою реалізації належного права власника, він вирішив розпорядитися своїм майном, але коли звернувся до нотаріальної контори, йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів і у зв'язку з тим, що для договорів купівлі - продажу, міни нерухомості, у разі, якщо хоча б однією стороною є фізична особа, встановлено обов'язкову нотаріальну форму договору, ґрунтуючись на вимогах чинного законодавства. Стверджує, що і продавець і покупець по вказаному договору виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та перехід права власності на вищезазначене нерухоме майно від продавця до покупця. Від дати укладення договору по теперішній час ніяких претензій з боку продавця або інших осіб щодо недійсності договору не пред'являлось. Факт продажу вказаного нерухомого майна і виконання умов укладеного договору ніким не оспорюється, всі умови договору сторонами були виконані. В теперішній час він не може в повній мірі володіти, використовувати та розпоряджатися своїм нерухомим майном у вигляді придбаної будівлі магазину. А відповідач у справі ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору. Оскільки, він, як покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об'єктом нерухомості, угоди купівлі-продажу не визнавались недійсними, вважає, що набув право власності на спірний об'єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Отже він вимушений звернутися до суду, оскільки іншим шляхом встановити право власності на нерухоме майно неможливо. У підготовче засідання позивач та його представник - адвокат [PERSON] не з'явились. Надали суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, заявлені позовні вимоги підтримують та просять задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в підготовче засідання не з'явився. Від директора Царичанського районного споживчого товариства [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника. Позовні вимоги вважають обґрунтованими і визнають у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 206 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 206 ч.4 ЦПК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.153 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно вимог ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічні за змістом приписи містить і частина друга статті 220 ЦК України в редакції 2004 року, відповідно до якої, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.15 ЗУ "Про товарну біржу", діючому на той час, договори купівлі-продажу, укладені на товарній біржі, обов'язковому нотаріальному посвідченню не підлягали, а державна реєстрація права власності була проведена відповідно до діючого на той час законодавства. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Перевіривши справу, вивчивши надані сторонами документи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі ст.ст. 47, 153, 227 ЦК УРСР в редакції 1963, ст.ст. 220, 377 ЦК України. Сторонами за договором купівлі-продажу нерухомого майна було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов договору, які ними виконані, однак не було забезпечено нотаріального посвідчення договору. Дійшовши переконання, що між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відбулася домовленість щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, за умови, що одна сторона не забезпечила його нотаріального посвідчення, суд приходить до висновку, що маються всі законні підстави для визнання такого договору дійсним. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази, перевіривши відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, вважає можливим та необхідним прийняти визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Обставини, викладені в позовній заяві, визнані відповідачем та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Із встановлених обставин випливає, що між сторонами існують правові відносини щодо набуття права власності на нерухоме майно. За викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що маються законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved