Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач 5 липня 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 4 жовтня 2006 року - з твердої грошової суми 300 грн щомісячно до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 450 грн (а.с.1-3). Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не надсилала. Спрощене провадження у справі відкрите 2 серпня 2018 року (а.с.21). Копія позовної заяви з додатками були надіслані відповідачу за адресою, що вказана в позові, однак у суду відсутні відомості про їх вручення. За наданою суду інформацією Жмеринської міської ради відомості про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] відсутня (а.с.20). Тому ухвалою суду від 30 серпня 2018 року відповідач був повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.23). Таким чином відповідач був вчасно повідомлений про місце та строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяви про його виклик у судове засідання не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також щодо розміру аліментів не надав. Крім цього, суд, враховуючи, що вищевказані заяви могли бути направлені відповідачем поштою, ухвалює дане рішення після спливу п'яти днів з дати, на яку було призначено розгляд справи. Однак будь-які документи на адресу суду засобами поштового зв'язку від відповідача не надходили. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим 50% для дитини відповідного віку, в той час як дитина отримує лише 300 грн. Цих коштів не вистачає, оскільки постійно зростають споживчі ціни, купівельна спроможність гривні знецінюється. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зміну розміру аліментів на утримання дитини з твердої грошової суми 300 грн на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання дитини. Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно з копією рішення Жмеринського міськрайонного суду від 4 жовтня 2006 року та копією виконавчого листа №2-1040/2006 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в сумі 300 грн щомісячно, починаючи з 22 вересня 2006 року до його повноліття (а.с.7, 8). Відповідно до довідки квартального комітету "Добробут" від 4 липня 2018 року №366 дитина [PERSON] проживає біля матері [PERSON] по [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с.9). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. При вирішенні питання про зміну розміру аліментів суд враховує, що відповідач здоровий, працездатний, інших дітей, яких він утримує, не має (спростувань цьому відповідач суду не надав); а також скрутне матеріальне становище дитини, і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дитини в розмірі, який просить позивач, враховуючи вимоги статей 181, 182, 192 СК України та виходячи з обставин справи, оскільки відповідачем проігноровано пропозицію суду щодо надання відзиву на позовну заяву, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість і повинен сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Зазначений висновок суду в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права, і зроблений після з'ясування усіх обставин, від яких залежить правильне вирішення справи. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у пункті 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертає увагу судів на те, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи суд позбавлений можливості врахувати будь-які доводи відповідача, що заслуговують на увагу, оскільки до суду першої інстанції він їх не подав. Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та спів мірними. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що з 2015 року зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, а також те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Крім цього, суд враховує, що аліментні правовідносини - це триваючі правовідносини, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним, і у випадку виникнення відповідних підстав він може змінюватись. Прийняття Закону про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. (Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 3 травня 2018 року, справа № 581/638/17-ц). Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривні, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Положеннями частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Збільшення розміру аліментів відбувається у момент постановлення судового рішення, що набрало законної сили (Постанова Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 577/3972/16-ц). Що стосується зміни способу стягнення аліментів - з 300 грн на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - суд виходить з того, що відповідно до постанови Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Судові витрати позивача на правничу допомогу в сумі 450 грн підтверджені відповідною квитанцією (а.с.12) та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved