Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку згодом уточнила та зазначила, що її бабуся мати відповідачки [PERSON], 22.12.1964 року придбала 1/4 частину домоволодіння з надвірними спорудами по вул. Нагірній, 61 в м. Кривому Розі, що складалось з чотирьох житлових будинків. [PERSON] 06.1.1966 року вийшла заміж і змінила прізвище на [PERSON], остання живе в будинку під номером 65 і позначений на схематичному плані В-1. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона народилася 04.09.1971 року і весь час проживає, користується житловим будинком № 61 і позначеним на схематичному плані А-1 є детальний план будинку з експлуатацією, літньою кухнею та господарськими спорудами. В 16 років позивач отримала паспорт радянського зразку і прописалася в будинку № 61 по вул. Нагірній в м. Кривому Розі. В 1987 року вийшла заміж і змінила своє прізвище на [PERSON], а в 1990 року вийшла заміж вдруге за [PERSON] і прізвище зараз [PERSON]. Діти син [PERSON], [INFO] і донька [PERSON], [INFO], проживають в цьому домоволодінні. Домоволодіння позивач та їхня сімя добудували, однак власником була бабуся [PERSON], яка померла 18.08.2013 року. Мати відповідача [PERSON] звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено через невідповідність правовстановлюючих документів зареєстрованих відповідно до законодавства. Фактично майно залишилося без власника, однак позивач не знала про відсутність у неї виникнення права власності, відкрито володіла цим майном впродовж строку, більше десяти років. Позов про таке право могла подати і відповідач, в якої не виникло право набути право власності по спадку. Вона не предявляє претензій, оскільки це її право. Тому позивач вважає за необхідне залучити третю особу [PERSON], так як позивач має право за набувальною давністю на таке майно. Вартість майна складає в сумі 236 656,00 грн. Тому позивач уточнивши свої позовні вимоги просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок А-1 площею 107,0 кв.м., житловий будинок Б-1 площею 61,6 кв.м., навіс Х площею 18,3 кв.м., алтанку Ц площею 17,0 кв.м., вбиральню Ф площею 2,7 кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Нагірна, 61. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала щодо задоволення уточнених вимог позивача, просила суд ухвалити рішення на користь позивача. Третя особа - [PERSON] до суду не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, суд вважає за необхідне розглянути справу за його відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 18.08.2003 року померла бабуся позивача по справі - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КН № 524113 (а.с. 34). На підставі договору купівлі - продажу домоволодіння від 22.12.1964 року, за життя [PERSON] належала 1/4 частина домоволодіння № 61 з надвірними спорудами по вул. Нагорній в м. Кривому Розі, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 04.01.1965 року, зареєстроване в Криворізькому бюро технічної інвентаризації у книгу № 131 стр. № 47, запис № 29575 (а.с. 7, 32-33). [PERSON] за час життя заповіту не складала, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно згідно закону. Спадкоємцями за законом є відповідач по справі - [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про її народження серії ЯУ № 040394 (а.с. 61), свідоцтва про укладення шлюбу (щодо зміни прізвища) (а.с. 28). Будучи єдиним спадкоємцем за законом відповідач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], проте їй було відмовлено, в звязку з відсутністю права власності на спадкове майно (а.с.29). Адже, при обстежені техніком Криворізького бюро технічної інвентаризації названого житлового будинку виявлено, що частка по домоволодінню, яка належить [PERSON] змінилась з 1/4 частки на 7/25, правовстановлюючі документи не замінено. Вказані обставини підтверджуються відомістю про технічний стан нерухомого майна від 21.09.2016 року за замовленням № 241789 Криворізького БТІ (а.с. 10-11). Як встановлено судом, позивач по справі народилася 04.09.1971 року (а.с. 60) і весь час проживає, користується житловим будинком № 61 позначеним на схематичному плані А-1 по вул. Нагорній в м. Кривому Розі та є зареєстрованою за вказаною адресою (а.с. 30-31). Домоволодіння позивач та її сімя добудували, однак власником по документам так і залишилась бабуся позивача - померла [PERSON] Отже, станом на теперішній час єдиним власником нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Нагірна, 61 м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області залишається [PERSON], померла 18.08.2013 року, після смерті якої позивач проживала і на даний час проживає та залишається зареєстрованою за вказаною адресою, підтримує будинок у належному стані, користується майном (а.с. 30-31), ці обставини ніким не оспорюються. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Слідуючи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). З урахуванням положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"),(п. 14 Постанови). Із технічного паспорта на житловий будинок видно, що згідно акту ідеальних часток від 14.02.1989 року, ідеальна частка по домоволодінню, яка належить [PERSON] змінилась з 1/4 частини на 7/25, право установчі документи не замінено. Домоволодіння в цілому складається з трьох житлових будинків «А-1», «Г», «Ж». Відповідно до акту ідеальних часток в користуванні [PERSON] знаходиться житловий будинок «А-1», загальною площею приміщень 94,6 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., вбиральня «Ф», навіс «Х», альтанка «Ц». Не оформлені правоустановчі документи на житловий будинок «А-1» після реконструкції, загальна площа приміщень змінилась з 74,4 кв.м. на 94,6 кв.м., житлова площа без змін та складає 36,9 кв.м. (будівництво до 05.08.1992 року) (а.с. 10-11). Як зазначає в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, що остання не знала про відсутність у неї виникнення права власності, відкрито володіла цим майном впродовж строку, більше десяти років. З позовом до суду мала право звернутись і відповідачка, яка замовила технічну документацію на своє імя, однак остання вирішила аби її донька позивач по справі отримала право власність на нерухоме майно за набувальною давністю. Таким чином, аналіз приведених вище доказів в сукупності, які суд вважає допустимими, достатніми та достовірними, враховуючи, що [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком, який належав померлій [PERSON], дослідивши всі надані докази в сукупності та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви та визнання за [PERSON] право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved