Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В своїй заяві позивач зазначила, що в 1981 році їй як працівнику «Радгоспу Глобинського цукрокомбінату» було надано в користування квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вона з 1981 року добросовісно та безперервно володіє зазначеним домоволодінням, проживає у ньому, проводить поточні ремонти. ВАТ «Новомосковське» засновано згідно з рішенням трудового колективу радгоспу Глобинського цукрокомбінату та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 15.12.1995 року № 133 шляхом перетворення державного підприємства радгоспу Глобинського цукрокобінату у відкрите акціонерне товариство. Товариство є правонаступником державного підприємства «Радгоспу Глобинського цукрокомбінату». Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Представник відповідача - Глобинської міської ради та третьої особи - Сектору державної реєстрації, економічного розвитку та торгівлі Глобинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечували. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що позивач [PERSON] зареєстрована на проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Глобинської міської ради від 30 травня 2019 року за № 59. Вказана квартира була надана позивачу для проживання, як працівнику «Радгоспу Глобинського цукрокомбінату» у 1981 році, що підтверджується копією трудової книжки з відповідним записом про прийняття в члени колгоспу. Згідно довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області від 31.05.2019 за № 3-02-25/1475, будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] не перебуває у комунальній власності. Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 29 січня 2001 року [PERSON] народилася [INFO] в с. Глинськ Світловодського району Кіровоградської області, згідно відмітки зареєстрована у с. Кордубанове Глобинського району Полтавської області з 10 квітня 1981 року. Відповідно до технічного паспорту від 22 травня 2019 року, виконаного на замовлення [PERSON] , квартира [ADDRESS] загальною площею 47,4 кв.м, житловою площею 21,1 кв.м, допоміжною площею 26,3 кв.м - збудована без істотних порушень діючих будівельних норм та правил. Як вбачається із архівної довідки №04-02/326, виданої архівним сектором Глобинської районної державної адміністрації 06.06.2019, що відповідно до розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації від 27.12.1995 № 158 зареєстроване відкрите акціонерне товариство «Новомосковське» та його Статут. Пунктом 1.1 Статуту зазначено: Відкрите акціонерне товариство «Новомосковське» засновано згідно з рішенням трудового колективу радгоспу Глобинського цукрокомбінату та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області від 15.12.1995 № 133 шляхом перетворення державного підприємства радгоспу Глобинського цукрокобінату у відкрите акціонерне товариство. Пунктом 3.3 зазначено: Товариство є правонаступником державного підприємства «Радгоспу Глобинського цукрокомбінату». Відповідно до постанови Господарського суду Полтавської області від 19.05.2011 року по справі № 18/1222/11 ВАТ «Новомосковське» визнано банкрутом та ліквідовано. Таким чином, позивач проживає, користується та обслуговує квартиру [ADDRESS] з 1981 року по день розгляду справи в суді, утримує її в придатному для проживання стані, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку, здійснює обслуговування вказаної квартири. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача [PERSON] , їм достовірно відомо, що [PERSON] з 1981 року відкрито користується та обслуговує квартиру [ADDRESS] Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №175494641 від 29 липня 2019 року за квартиру [ADDRESS] , право власності, інші речові права, іпотеки та обтяження не зареєстровані . Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності об`єкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено у ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15,16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Отже, відповідно до вищевказних норм чинного законодавства України, набувачеві достатньо володіти чужим нерухомим майном протягом 10 років із дотриманням вимог, встановлених законом, набуває право власності на це майно. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Згідно з п.п. 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року, а правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, перебіг строку володіння майном для визнання права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати тільки після 1 січня 2001 року. Отже, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном (в тому числі нерухомим) почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися з 01.01.2001 року, тому право на звернення до суду в порядку ст. 344 ЦК України з вимогою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виникає тільки після 1 січня 2011 року. Таким чином позивач [PERSON] , добросовісно заволоділа чужим майном- незареєстрованою квартирою [ADDRESS] , і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном, тобто більше десяти років, починаючи з 1981 року по даний час, тому у відповідності до частин 1, 4 статті 344 ЦК України набула право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги неможливість оформлення своїх прав у іншому порядку, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов [PERSON] до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю слід задовольнити.

Outcome: approved