Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №ТЕН0R004030007 від 07 жовтня 2004 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2675,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 26 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 63296,99 грн., з яких: -2322,17 грн. - заборгованість за кредитом; -16080,92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -44893,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Просить стягнути з відповідача [PERSON] 63296,99 грн. заборгованості за кредитним договором № ТЕН0R004030007 від 07 жовтня 2004 року, яка складається з: 2322,17 грн. заборгованості за кредитом, 16080,92 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 44893,90 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; судові витрати у розмірі 1218,00 грн. судового збору. Згідно уточнень позовних вимог просить стягнути з [PERSON] 155 грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, підтверджується оголошенням в газеті «Свобода» №9 від 03 лютого 2016 року. Відповідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, приймаючи до уваги пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно укладеного договору № ТЕН0R004030007 від 07 жовтня 2004 року відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 2675 /дві тисячі шістсот сімдесят п'ять/ грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 33% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 26 листопада 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 63296 /шістдесят три тисячі двісті дев'яносто шість/ грн. 99 коп., з яких: -2322,17 грн. - заборгованість за кредитом; -16080,92 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; -44893,90 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно п.31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Згідно п.27 вказаної Постанови, положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Пеня у даному зобов'язанні нарахована таким чином, що сума пені перевищує суму боргу за кредитом та відсотками, що є порушенням принципу добросовісності та необґрунтовано суворою цивільною санкцією. Згідно правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 03 вересня 2014 року №6-100цс14, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків Виходячи із вищевикладеного, враховуючи, що позивач пропустив строк позовної давності до вимоги по стягненню пені, суд вважає, що вимога про стягнення із відповідача в користь позивача заборгованості по пені в сумі 44893 /сорок чотири тисячі вісімсот дев'яносто три/ грн. 90 коп. підлягає частковому задоволенню в межах строку позовної давності в розмірі 1306 /одна тисяча триста шість/ грн. 03 коп.. Відповідач заборгованість по кредитному договору в добровільному порядку не погашає, заборгованість в сумі 19709 /дев'ятнадцять тисяч сімсот дев'ять/ грн. 12 коп., що складається з 2322,17 грн. заборгованості за кредитом, 16080,92 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1306 /одна тисяча триста шість/ грн. 03 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, підлягає стягненню в примусовому порядку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті 1218 /одна тисяча двісті вісімнадцять/ грн. судового збору.

Outcome: approved