Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, де просить ухвалити рішення, яким визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 2500 кв.м, кадастровий номер 5310436500:13:002:0041, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибну ділянку), розташовану за адресою: [ADDRESS] , розподілені наступним чином: їй, [PERSON] належить на праві власності 1/3 частина вказаної земельної ділянки, а [PERSON] належить на праві власності 2/3 часток у вказаній земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.02.1967, посвідченого державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Гіга О.Г., та договору дарування від 26.06.1985, посвідченого державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., [PERSON] є співвласником 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями № 8а, іншим співвласником 1/3 частки будинку є [PERSON] . Вказала, що [PERSON] та [PERSON] є також співвласниками земельної ділянки площею 2500 кв.м., кадастровий номер 5310436500:13:002:0041, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] є вона, позивач [PERSON] 11.09.2019 вона звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О.Е. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна, оскільки земельна ділянка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідач [PERSON] не бажає визначати частки у праві власності на землю, оскільки у державному акті вони визначені у квадратних метрах. Враховуючи неможливість визначення розміру часток у спільній сумісній власності у позасудовому порядку, вважає, що порушується її право розпоряджатися майном, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила розгляд справи проводити у її відсутність, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена. Відзиву на позову заяву та будь-яких клопотань, в тому числі про застосування строку позовної давності, до суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до положень ч.8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокоп О.Е. у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розгляд справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України, проводити заочно. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Гіга О.Г. 28.02.1967, [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії договору, посвідченого 26.06.1985 держаним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., [PERSON] отримала в дар 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що заходиться за адресою: [ADDRESS] . З довідки КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19.02.2019 № 61/807 вбачається, що за [PERSON] зареєстровано 2/3 частки, а за [PERSON] - 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями, що заходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 177612 на праві спільної власності [PERSON] належить 1667 кв.м., [PERSON] належить 833 кв.м. земельної ділянки площею 2500 кв.м., що розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням -для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером 5310436500:13:002:0041. Згідно довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Кременчуці Кременчуцької міської ради Полтавської області № 2177 від 10.08.2016 назву вулиці Крупської змінено на вулицю Соломії Крушельницької. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Прокопа О.Е. від 03.06.2019. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопа О.Е. від 11.09.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5310436500:13:002:0041, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку визначені не були. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено правило за яким у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Така правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладена в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 131 Земельного кодексу України громадяни України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічне положення містить ч.1,4 ст.120 Земельного кодексу України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як роз`яснено у п. 21 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Отже, зважаючи на те, що позивачеві [PERSON] належить 1/3 частина домоволодіння в порядку спадкування після померлої [PERSON] , а відповідачеві [PERSON] належить 2/3 часток домоволодіння по [ADDRESS] , розміри їх часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 2500 кв.м. з кадастровим номером 5310436500:13:002:0041 становлять 1/3 частину та 2/3 частин відповідно. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому слід визначити розміри часток власників у спільній сумісній власності на землю відповідно до розміру їх часток у власності будинку.

Outcome: approved