Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зобовязання вчинити певні дії в обґрунтування якого вказав, що з 2012 року він є клієнтом ПАТ «Приватбанк» (далі банк). 23.10.2014 року йому було видано платіжну карту «Карта для виплат» MAESTRO № 5168 7572 9178 3001 строком дії до 31.12.2018 року та відкрито відповідний картковий рахунок, згідно з яким обліковувалися операції з використання платіжної карти, дану карту позивач використовував для отримання грошових зарахувань та здійснення безготівкових розрахунків у торгівельній мережі. В березні 2015 року при спробі отримати перераховану на картку заробітну плату позивач дізнався, що вона заблокована. Підставою для заблокування карткового рахунку стали начебто звернення інших клієнтів банку щодо використання карти позивача для заволодіння їх коштами злочинним шляхом. На теперішній час на картковому рахунку заблоковано грошові кошти в сумі 33819,62 грн. На численні звернення позивача до банку ґрунтовної відповіді йому не надано. Вважає, що своїми діями щодо блокування карткового рахунку позивача відповідач порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Просив зобовязати відповідача припинити дії щодо блокування розрахунків за платіжною картою «Карта для виплат» MAESTRO № 5168 7572 9178 3001 та надати йому доступ до власних грошових коштів в сумі 33819,62 грн., які знаходяться на даному рахунку. Позивач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги позивача, на їх задоволенні наполягав, не заперечував проти розгляду справи у заочному провадженні. Представник відповідача до судового засідання не зявився по невідомій суду причині, позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права i взаємовідносини сторін i немає необхідності вислуховувати особисті пояснення осіб, які не зявилися до суду. Враховуючи позицію представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи заочно, те, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, суд дану справу розглядає у порядку заочного провадження. Судом встановлено, що 20.06.2012 року при первинному зверненні позивача до банку, ним була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та [PERSON] надання банківських послуг в ПриватБанку (далі по тексту - Умови та [PERSON]), яку банк визначає як звернення клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунка та/або надання йому інших банківських послуг на умовах цих Умов та правил, що знаходяться у відкритому доступі на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» у мережі Інтернет www.privatbank.ua. Вказані Умови та [PERSON] за своє суттю є публічним договором, оскільки містять ознаки, що закріплені у ст. 633 Цивільного кодексу України (а.с. 9-10). Умови та правила використаннях платіжних карток Банку визначені у розділі 2.1 вказаних Умов та [PERSON], згідно з якими [PERSON] випускає клієнту карту на підставі анкети-заяви про надання послуг, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.4.1 Умов та [PERSON] має право призупинити дію карти при здійсненні операцій, що суперечить інтересам Клієнта або Банку, з використанням карти або нанесеної на ній інформації. Пунктом 2.1.1.8.1 Умов та [PERSON] передбачено, що «для призупинення або запобігання будь-яким незаконним або неузгодженим з Банком дій з Карткою Держатель доручає Банку в будь-який час і без укладення будь-яких додаткових угод: призупинити або припинити дію Картки або відмовити в її продовженні, заміні або видачі нової Картки або надати доручення будь-якому учаснику Міжнародних платіжних систем вилучити Карту, зокрема, в наступних випадках: якщо Держатель (Довірена особа) навмисне невірно повідомив [PERSON] про себе та / або про свої стосунки з іншими банками або приховав відомості, раніше невідомі Банку і не враховані при розгляді заяви на відкриття Карткового рахунку; якщо Держатель більше одного разу допустив прострочення погашення Мінімального обовязкового платежу; якщо Держатель (Довірена особа) більше одного разу звертався в [PERSON] и блокував Карти і при цьому по даній Карті до моменту її фактичної блокування в системі авторизації Банку та постановки в СТОП-лист проводилися операції, від яких пізніше Держатель відмовився». На звернення позивача до банку йому були надані відповіді від 11.08.2015 року № 20.1.0.0.0/7-20150722/3194 та від 17.09.2015 р. № 20.1.0.0.0/7-20150813/421, з яких не вбачається причин обмеження права позивача розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на його банківському рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 15, 20). Дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання повинні виконуватись належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст. 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобовязаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобовязання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів Відповідно до пункту 1.1.1.43 Умов та [PERSON], картковим рахунком визначається банківський поточний рахунок, на якому обліковуються операції з використанням платіжних карток. Пунктом 1.1.3.1.2 Умов та [PERSON] передбачено, що [PERSON] зобовязаний обслуговувати картрахунки у порядку та на умовах, передбачених договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються картки, чинним законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України банк має право використовувати грошові кошти, на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Статтею 1068 Цивільного кодексу України передбачено, що банк зобовязаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. При цьому положеннями ч. З ст. 1066 Цивільного кодексу України закріплено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Обмеження щодо права розпоряджатися грошовими коштами, що знаходяться на банківському рахунку, чітко визначені діючим законодавством. У відповідності до ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Стаття 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначає, що арешт на кошти фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зупинення видаткових операцій за рахунками фізичних осіб здійснюється лише в разі накладення арешту відповідно до частини першої цієї статті, крім випадків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму". Зупинення видаткових операцій здійснюється в межах суми, на яку накрадено арешт, крім випадків, коли арешт накладено без встановлення такої суми. Незважаючи на вимоги законодавства, а також той факт, що в провадженні СВ Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області не знаходиться будь-яких кримінальних проваджень за фактом шахрайства з використанням банківських карт з номерами 5168757291783001 та 5211537417240822 на імя [PERSON], банком порушено зобовязання в односторонньому порядку. Так, відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківські послуги» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, до яких, зокрема, належать відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Належною якістю послуги цим же законом визначається така її властивість, яка відповідає вимогам, встановленим щля неї у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Статтею 4 вказаного Закону встановлено право споживача на належну якість обслуговування та на захист своїх прав. Згідно п. З постанови № 5 «Про практику розгляду цивільних справ про захист прав споживачів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово- кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо зобовязаня відповідача припинити дії щодо блокування розрахунків за платіжною картою «Карта для виплат» MAESTRO № 5168 7572 9178 3001 та надати йому доступ до власних грошових коштів в сумі 33819,62 грн., які знаходяться на даному рахунку, необхідно задоволити. Оскільки позивач, на підставі п.7 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що суму судового збору, яка належить сплаті при подачі позову до суду, стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.526, 527, 1066, 1067, 1068, 1074 ЦК України, Законами України «Про банки і банківську діяльність», «Про захист прав споживачів» та

Outcome: approved