Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

позивач в позовній заяві вказав, що [PERSON] є власником будинку № 14 по вул. Ціолковського в м. Жмеринці. В цьому ж будинку зареєстрована її онука відповідач по справі. Останні пять років відповідач не проживає у цьому будинку, не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку. Позивач в позовній заяві просив позбавити відповідача права користування житловим приміщенням та усунути [PERSON] перешкоди в користуванні вищезазначеним будинком шляхом зняття відповідача з реєстрації. Позивач у судове засідання не зявився. Подав заяву про повне підтримання позову та розгляд справи у його відсутність. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача. Відповідач ні в попереднє, ні в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення у газеті «Вінниччина» про її виклик. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою з позивачем, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, та згідно до ст.169 ЦПК України винести заочне рішення, про що постановив відповідну ухвалу. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки про виклик до суду (а.с.18). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до ксерокопії паспорта [PERSON], вона з 12 лютого 1980 року зареєстрована у [INFO] (а.с.5). [PERSON] є власником 11/20 частин житлового будинку № 14 по вул. Ціолковського в м. Жмеринці, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 жовтня 1985 року (а.с.6). [PERSON] є також власником 9/20 частин цього ж житлового будинку, що підтверджується ксерокопією договору дарування від 11 березня 1959 року (а.с.7-8). Згідно з довідкою № 132 від 09 червня 2015 року голови квартального комітету [PERSON], у будинку № 14 по вул. Ціолковського в м. Жмеринці зареєстрована [PERSON], але останніх пять років проживає у Росії, Ставропольський край, станиця Суворівська (а.с.9). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що [PERSON] є власником спірного будинку, проживання та реєстрація відповідача в цьому будинку перешкоджає реалізації права власності та розпорядження ним, то відповідача слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням та усунути [PERSON] перешкоди в користуванні належним їй житлом шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати [PERSON] у розмірі 243,60 грн. підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved