Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON], в якому просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачкою укладено шлюб з відповідачем 18 жовтня 2002 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2040, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER]. Причиною розірвання шлюбу стало фактичне припинення шлюбно-сімейних відносин, відсутність взаєморозуміння і любові. Позивач вважає, що подальше спільне життя не можливе. Від шлюбу сторони мають дитину, на утримання якої позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. 24.11.2016 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити (вх. № 27618).В Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 24.11.2016 року від відповідача через канцелярію суду надійшла заява, в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розглянути справу без його участі (вх. № 27617). З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2002 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2040, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні. Сімейне життя не склалося, подружніх стосунків не підтримують, домашнього господарства не ведуть з липня 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають суттєве значення. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стало непорозуміння між подружжям, яке призвело до втрати взаємних почуттів, в результаті чого подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї стало неможливим. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, суд вважає можливим розірвати шлюб між сторонами, оскільки подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї не можливе. Відповідно до ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER], виданому міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції 16.03.2004 року, батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її матеріальному утриманні. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач зазначила в позовній заяві, що відповідач офіційно не працює, проте отримує пенсію. Відомостей про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину останнім не надано. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що сторони не проживають разом, неповнолітня дитина знаходиться на вихованні й утриманні позивачки, відповідач отримує пенсію та має можливість утримувати дитину, інших утриманців не має. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні. Положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини та приписи ч .ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов'язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів. При таких обставинах, враховуючи те, що відповідач в ході судового розгляду повністю визнав позовні вимоги, проти розміру аліментів не заперечував, а також мінімальний розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/2 частини доходу відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved