Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення завданої шкоди в сумі 6916,53 гривні, в якій просить суд стягнути з відповідача вартість втраченого майна за договором відповідального зберігання в сумі 6916,53 грн., а також покласти на відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 228,40 грн. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що на виконанні у МВ ДВС Ужгородського МРУЮ знаходяться три виконавчі провадження щодо конфіскації певного майна по справам : №3-3060/03 від 11.11.2003 р. за яким 18.12.2003 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа; № 3-36231/07 від 18.01.2008 р. за яким 17.04.2008 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа; № 3-6931/08 від 02.04.2008 р. за яким 17.04.2008 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа. В межах виконавчого провадження державним виконавцем було проведено опис відповідного майна та здійснено експертну оцінку конфіскованого майна. Вищевказане майно 14.05.2008 р. було передано на реалізацію в ЗФ ТОВ «Мультисервіс». 10.11.2008 р. згідно акту про виконання робіт №8081166/243 вищевказане майно не продано після двох переоцінок. На виконання доручення заступника начальника управління - начальника ВДВС ГУЮ у Закарпатській області від 21.08.2010 року № 10-10/3987, ЗФ ТОВ «Юнор» направлено лист від 25.08.2010 р. за № 29393, яким зобов'язано ЗФ ТОВ «Юнор» передати все майно, яке передано Ужгородським МВ ДВС на відповідальне зберігання, ЗФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція». Згідно акту прийому-передачі майна представником ЗФ ТОВ «Юнор» [PERSON] передано, а [PERSON] отримано майно, яке перебувало на зберіганні у ЗФ ТОВ «Юнор» про що 07.09.2010р. складено відповідний акт. В подальшому було виявлено нестачу майна на суму 6916,53 гривні. 18.01.2011 р. СУ УМВС України в Закарпатській області порушено кримінальну справу за фактом розкрадання державного майна службовими особами ЗФ ТОВ «Юнор» шляхом зловживання службовим становищем, вчинені за попередньою змовою групою осіб за ст. 191. ч.3 КК України. Посилаючись на вказані обставини, а також на норми ст. 1166 ЦК України, ст.88 ЗУ «Про виконавче провадження», позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь держави в особі МВ ДВС Ужгородського МРУЮ грошову суму в розмірі 6916,53 грн. (шість тисяч дев'ятсот шістнадцять гривень 53 коп.) як відшкодування вартості втраченого майна. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснив , що в межах виконавчого провадження державним виконавцем 24.04.2008 р. було проведено опис конфіскованого на користь держави майна , про що було складено акт опису й арешту майна боржника разом з додатком до нього від 24.04.2008 року і дане майно було передано на відповідальне зберігання ЗФ ТОВ «Мультисервіс» в особі [PERSON] На виконання договору №8081166 укладеного між МВ ДВС та ЗФ ТОВ «Мультисервіс» на реалізацію конфіскованого майна від 24.06.2008 р. майно реалізовано не було. В подальшому ЗФ ТОВ «Мультисервіс» предає новому камірнику ТОВ «Юнор» - [PERSON] конфісковане майно відповідно до акту прийому - передачі майна від 10.02.2009 року. В подальшому [PERSON] перйшов на іншу роботу в ТОВ «Юнор» , а [PERSON] звільнився з роботи. Відповідач [PERSON] працював на ТОВ «Юнор» і відповідно до акту від 01.02.2010 року [PERSON] передав [PERSON] конфісковане майно, а останній його прийняв. На виконання доручення заступника начальника управління - начальника ВДВС ГУЮ у Закарпатській області від 21.08.2010 року № 10-10/3987, ЗФ ТОВ «Юнор» направлено лист від 25.08.2010 р. за № 29393, яким зобов'язано ЗФ ТОВ «Юнор» передати все майно, яке передано Ужгородським МВ ДВС на відповідальне зберігання, ЗФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція». Проте, під час передачі майна , яке перебувало на зберіганні у ЗФ ТОВ «Юнор» на зберігання ЗФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» виявлено нестачу певного майна, що відображено в акті державного виконавця від 07.09.2010 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги. Пояснив суду, що працював з 08.11.2009 р. на ТОВ «Юнор» комірником. Складів не було, все майно приймав директор [PERSON] Коли він звільнився 12.05.2010 р. до нього не було жодних претензій, він передав все майно [PERSON] по акту. Вважає, що якби він не передав майно яке знаходилось у нього на зберіганні , то його б не звільнили з роботи. Вказав, що відповідно до постанови СУ УМВС України в Закарпатській області порушена відносно нього кримінальна справа по факту розкрадання закрита. Ухвалою суду було оголошено у справі перерву та зобов'язано відповідача подати документи, необхідні для розгляду справи, в тому числі акт прийому - передачі майна на який він вказує у своїх поясненнях за яким здійснювалась передача майна під час його звільнення з роботи , постанову СУ УМВС України в Закарпатській області про закриття відносно нього кримінальної справи та докази звільнення його з роботи у ЗФ ТОВ «Юнор» . В наступні судові засідання відповідач не з'явився, вимоги суду не виконав, відзив на позов та витребувані судом документи не подав, про причини нез'явлення суд належним чином не повідомив, хоча про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, пояснення представника позивача та заперчення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції від 17.04.2008 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови № 3-36231 від 18.01.2008р. та постанови № 3- 6931 від 02.04.2008р. В межах виконавчих проваджень 24.04.2008 року державним виконавцем було проведено опис конфіскованого майна, що стверджується даними акту опису й арешту майна боржника разом з додатком до нього від 24.04.2008 року, копія якого приєднана до матеріалів справи. Як встановлено судом, описане майно прийняв на відповідальне зберігання комірник ЗФ ТОВ «Мультисервіс» [PERSON], якого попереджено про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, що стверджується відповідним записом у акті опису й арешту майна боржника разом з додатком до нього від 24.04.2008 року. Згідно акту прийому - передачі майна від 10.02.2009 року представник ЗФ ТОВ «Мультисервіс» в особі завідувача складу [PERSON] з однієї сторони та представника МВ ДВС Ужгородського МРУЮ в особі начальника відділу [PERSON] з другої сторони, та представник ЗФ ТОВ «Юнор» в особі директора [PERSON] з третьої сторони склали цей акт про те, що [PERSON] передає , [PERSON] приймає та передає , а [PERSON] приймає конфісковане майно, перелік якого міститься в акті , загальною вартістю 179262,97 гривень. Як встановлено судом, згідно акту прийому - передачі майна від 01.02.2010 року, представник в особі [PERSON] передає заступнику директора ТОВ «Юнор» [PERSON] , а останній приймає майно, перелік якого міститься в акті. 07.09.2010 року головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції складено акт, з якого вбачається, що на виконання доручення обласного відділу ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області про забезпечення вилучення всього майна, переданого на зберігання вилученні з ЗФ ТОВ «Юнор» арештованого майна , переданого йому на відповідальне зберігання та передачі майна на зберігання ЗФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» було встановлено, що при передачі майна, яке перебувало на зберіганні у ЗФ ТОВ «Юнор» на зберігання ЗФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» виявлено нестачу майна, перелік якого зазначено в акті, копія якого приєднана до матеріалів справи. Як встановлено судом, 18.01.2011 р. старшим слідчим в особливо важливих справах СВ СУ УМВС України в Закарпатській області порушено кримінальну справу по факту розкрадання державного майна службовими особами Закарпатської філії ТОВ "Юнор" шляхом зловживання службовим становищем, вчинені за попередньою змовою групою осіб за ст. 191. ч.3 КК України. /а.с. 6-7/ Відповідач відзив на позов з документальним та правовим обґрунтуванням заперечень, витребувані судом документи, в тому числі акт про передачу відповідачем майна під час звільнення з роботи на який відповідач посилався в своїх поясненнях суду не надав та належні докази в обґрунтування своєї позиції по суті позову , доводів позивача не спростував. Документів, що підтверджують факт передачі описаного та арештованого майна від відповідача [PERSON] до інших осіб суду не надано. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст.ст. 397, 398 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Як встановлено в ході розгляду справи, у відповідача виникло право володіння чужим майном, яке йому було передано згідно акту прийому - передачі майна від 01.02.2010 року. Разом із тим, одночасно у володільця виникає обов'язок щодо збереження чужої власності. Так, відповідно до ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну. Нормами ст. 938 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Як встановлено судом, під час прийому - передачі описаного й арештованого майна від ЗФ ТОВ «Юнор» на зберігання ЗФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» виявлено нестачу майна на суму 6 916,53 гривні. Відповідно до положень ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зважаючи на викладене, на докази які були досліджені в суді , суд приходить до висновку, що всупереч вимогам закону ,відповідачем не було забезпечено збереження майна яке йому передано на зберігання та не було здійснено його передачу іншим особам. Відповідно до норм ст.ст. 950, 951 ЦК України, відповідно до якої за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до пункту 4) частини 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В даному випадку невиконання відповідачем обов'язку щодо збереження майна, переданого на зберігання, та обов'язку повернення вказаного майна, завдало шкоди державі в особі позивача. Сума завданої шкоди позивачем правомірно визначена в порядку пункту 1 частини 1 ст. 951 ЦК України в розмірі вартості майна, визначеної шляхом експертної оцінки на момент передання майна на зберігання відповідачу - в сумі 6 916, 53 грн. Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст.ст. 10,60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду довів суду належними та допустимими доказами, наявність свого порушеного права з боку відповідача та обов'язок відповідача відшкодувати завдані ним збитки, відповідно вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved