Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 158880,15 грн., що еквівалентно 6500 доларів США станом на день подання позову. Вказані вимоги позову мотивує тим, що він мав на меті укласти з [PERSON] договір купівлі-продажу автомобільних запчастин для транспортного засобу «Tesla». 19.05.2019 р. він передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 5000 доларів США за договором купівлі-продажу запчастин, який вони збирались у перспективі укласти, що підтверджується розпискою. 10.07.2019 р. він додатково передав відповідачеві кошти у розмірі 1500 доларів США, що підтверджується розпискою. Після цього відповідач став ухилятися від остаточного погодження умов договору купівлі-продажу, який вони мали на меті укласти. 05.02.2020 р. на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, однак відповідач жодним чином на дану вимогу не відреагував та продовжує уникати будь-яких контактів. Ухвалою суду від 03.03.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не прибув, однак, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.. Відповідач в судові засідання не з`являвся, причини неявки суду не повідомляв, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем його реєстрації. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини, Деснянським районним судом м. Києва 08.09.2020 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Судом встановлено, що позивач з метою укладання в майбутньому договору купівлі - продажу автомобільних запчастин для транспортного засобу «Tesla» надав відповідачу кошти у розмірі 6500 доларів США, що підтверджується розписками від 19.05.2019 р. та 10.07.2019 р. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами так і не було укладено договору купівлі-продажу та відповідно, відповідачем отримані від позивача кошти у розмірі 6500 доларів США повернуті не були, в зв`язку з чим позивачем на адресу відповідача 04.02.2020 р. було направлено вимогу про повернення безпідставно набутих грошових коштів, однак відповідач жодним чином не відреагував на дану вимогу. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 статті 11 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України вбачається, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що між сторонами договір купівлі-продажу автомобільних запчастин так і не було укладено, оскільки не було досягнуто домовленості щодо суттєвих умов договору, відповідач отримані від позивача кошти не повернув та відповідно зберігає у себе, а тому суд вважає, що кошти у розмірі 6500 доларів США, що станом на момент подання позову до суду становить 158880,15 гривень, за офіційним курсом НБУ, які отримав відповідач вважаються такими, що набуті безпідставно та підлягають поверненню позивачу. За вказаних вище обставин, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. З огляду на те, що у розписці зазначено, що кошти були отримані відповідачем у доларах США, приймаючи до уваги вимоги ст. 533 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів у розмірі 6500 долдарів США, що згідно офіційного курсу НБУ України станом на 26.02.2020, тобто дату подання позову до суду становить еквівалент 158880,15 грн. (6500 * 24.4431 = 158 880,15 грн.). Виходячи з вищевикладеного, позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 1588,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved