Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Комунальне підприємство «Тернопільводоканал» звернулось до суду із позовом (в подальшому уточненим) до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. А саме, просить стягнути з відповідачів солідарно 2304,83 грн. заборгованості за послуги водопостачання і водовідведення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі, які зареєстровані за адресою [ADDRESS], споживають послуги водопостачання та водовідведення, однак за них не сплачують. В результаті цього відповідачі заборгували позивачу за період з квітня 2011 року по червень 2013 року 2304,83 грн., які позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити в повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві та наданих усних поясненнях. Відповідач [PERSON] позову не визнав. Надав суду усні пояснення. Посилається на те, що хоча він і є власником квартири і зареєстрований у ній, проте він не проживає у даній квартирі і не споживає послуг водопостачання і водовідведення. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позову не визнали, надавши суду письмові заперечення проти позову та усні пояснення, згідно яких, на думку відповідача, позов поданий із пропуском строку позовної давності. Також, між відповідачем, як споживачем, і позивачем не укладений договір про надання послуг з водопостачання і водовідведення. Окрім того, норми водопостачання і водовідведення, які застосовує позивач, на думку відповідача, перевищують науково обґрунтовані та не пройшли державної реєстрації у відповідних органах юстиції. Просять відмовити в задоволенні позову повністю. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.08.2013 року було відмовлено у прийнятті заяви КП «Тернопільводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення. При розгляді справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно довідки приватного підприємства «Дружба Сервіс-Житло 1» №903 від 17.07.2013р., у даній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] з 08.05.1992 року (власник) і [PERSON] з 26.02.2005р року (квартирант). Позивач здійснює забезпечення вказаного житла водопостачанням та водовідведенням, у зв'язку з чим [PERSON] відкрито особовий рахунок для проведення нарахування та оплати послуг №5587 (кількість зареєстрованих мешканців - 2), що в свою чергу підтверджується рахунками КП «Тернопільводоканал», які містяться в матеріалах справи. Споживання послуг з водопостачання і водовідведення не заперечується відповідачем [PERSON] Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачі заборгували позивачу за період з квітня 2011 року по червень 2013 року 2304,83 грн. Суд, заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок зібраних по справі доказів у їх сукупності, вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення тощо). Згідно ч. 2, 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Судом встановлено, що надання відповідачам житлово-комунальних послуг, а саме - централізоване постачання холодної води та водовідведення, здійснює позивач - комунальне підприємство «Тернопільводоканал». На підставі п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості. З наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що відповідачі, які зареєстровані та мешкають у квартирі [ADDRESS] і користуються послугами з водопостачання і водовідведення, звертались до позивача із відповідними скаргами та/чи претензіями. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житво-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За нормами ст. 160 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 527 ЦК України вказує, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, відповідачі, згідно з вимогами ст.ст. 160, 162 Житлового кодексу Української РСР, зобов'язані своєчасно вносити плату за надані послуги по затверджених у встановленому порядку тарифах. Судом не приймається твердження відповідача [PERSON] про те, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, так як позовні вимоги охоплюють період з квітня 2011 року, а відтак, станом на день звернення позивача до суду, не минув трирічний строк. Суд відхиляє посилання відповідача [PERSON] щодо того, що він не зобов'язаний сплачувати за надані послуги, так як відсутній договір про надання відповідних послуг, з огляду на наступне. Згідно статті 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У постанові Верховного Суду України від 30.10.2013р., прийнятій у справі №6-59цс13 за наслідками перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2013 року (справа за позовом комунального підприємства "Артемівська керуюча компанія житлово-комунальних послуг" до двох фізичних осіб про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території), викладено правову позицію, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Також, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Також судом не береться до уваги посилання відповідача [PERSON] щодо того, що позивач не правильно нарахував заборгованість. Твердження відповідача не доведені жодними доказами, у тому числі й про те, що фактичні розміри ванни менші, ніж їх бере до розрахунку позивач. Окрім того, суд критично ставиться до аргументів відповідача [PERSON] про те, що він не проживає у [ADDRESS], не споживає води, а відтак не повинен платити за неї. Відповідачем не надано жодних доказів такого твердження. При цьому, позивачем надані належні та допустимі докази протилежного, а саме довідку приватного підприємства «Дружба Сервіс-Житло 1» №903 від 17.07.2013р., згідно якої даний відповідач є власником цієї квартири та зареєстрований в ній. Цього факту відповідач і не заперечує. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідчів про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги обґрунтовані та підлягають задоволенню, слід стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] на користь комунального підприємства «Тернопільводоканал» 2304,83 грн. заборгованості за послуги водопостачання і водовідведення. На підставі вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України сума судового збору в розмірі 229,40 грн. також підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача.

Outcome: approved