Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивач, в інтересах якого на підставі договору про надання правничої допомоги від 13.11.2019, ордеру на надання правової допомоги серія ЗП № 081564 від 02.12.2019, діє адвокат Скворцова Олена Володимирівна, звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку поділу майна подружжя, в якому просить у порядку поділу майна подружжя визнати за кожним з них право власності по Ѕ частині квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за час шлюбу з відповідачкою вони придбали квартиру за вищевказаною адресою. Після розірвання шлюбу у жовтні 2018 року питання щодо поділу квартири у добровільному порядку вирішити не вдалося, тому він був змушений звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2019 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження з викликом сторін. Двічі розгляд спарви був відкладений з різних підстав. В судове засідання позивач не з`явився, від його представника, адвоката Скворцової О.В., до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 12 січня 1980 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції Запорізької області. Від шлюбу сторони мають двох дорослих дітей: [PERSON] та [PERSON] . 24 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачкою було розірвано шлюб, про що складено Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції Запорізької області актовий запис про розірвання шлюбу № 23. У період зареєстрованого шлюбу та ведення спільного господарства, тобто за спільні кошти подружжя у 1998 році сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] у продавця КП «Райагробуд». Право власності на спільно придбане майно було оформлене за позивачем [PERSON] , який діяв, як покупець, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири № 780 від 05.11.1998 року, зареєстрованого в КП «МБТІ» у реєстровій книзі за № 616 (а.с.6). Таким чином, вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності сторін. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім того, що зазначене у позові, тому суд розглядає справу у межах заявлених вимог. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. У постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, зазначено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним в судовому засіданні той факт, що спірне майно перебуває у спільній власності подружжя, оскільки відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відповідно до поданої до суду заяви, відповідач позов визнає в повному обсязі, а згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо поділу спільного майна подружжя є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, відповідно до ст. 142 ч.1 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, оскільки до початку розгляду справи по суті відповідачем було визнано позов.

Outcome: approved