Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до країн Європейського союзу, Північної Македонії, Республіки Чорногорія, Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет, строком на три роки. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дитина проживає з нею, вона належним чином піклується про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач у вихованні та догляді дитини участі не приймає, розвитком дитини не цікавиться, аліменти, встановлені судом, сплачує не регулярно. Зазначає, що з метою оздоровлення, відпочинку має намір виїздити з дитиною на море за кордон. Однак, відповідач безпідставно відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач в письмовій заяві позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.06.2019 року у справі № 161/6869/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8-10). [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, аліменти, встановлені судом, сплачує не регулярно, та з невідомих причин в добровільному порядку згоди на виїзд неповнолітньої дитини не дає. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 313 ЦК України, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Частиною 2 ст. 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Підпунктом 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до підпункту 2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не заперечує щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька. Таким чином, обставин, які обмежують право неповнолітньої дитини на виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, дійшов висновку про можливість задоволення позову. Вимога допустити негайне виконання рішення до задоволення не підлягає, як така, що не передбачена приписами ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved