Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], аліменти на її користь на утримання їх дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше як 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, однак, подала суду письмову заяву, в якій просить слухання справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак, подав суду письмову заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності, згідний на стягнення аліментів. Суд розглянув справу у відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а. с. 5, 6). З пояснень позивачки, зазначених в позовній заяві, вбачається, що усі обов'язки щодо матеріального утримання дитини виконує лише вона. Це й примусило її звернутися до суду з цим позовом. Відповідач працює в ДП «Бродівський лісгосп», отримує постійно заробітну плату. Він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх дитини, проте, не бажає цього робити. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Вона працює прибиральницею у Центрі поштового зв'язку, а також у Львівській митниці ДФС, отримує постійну заробітну плату. Однак, цих коштів недостатньо для забезпечення належного життєвого рівня сім'ї та утримання сина [PERSON]. Відповідач зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved