Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою, яку 02 травня 2018 року уточнили, та в якій просять встановити факт народження дитини чоловічої статі. В обґрунтування заяви зазначили, що [INFO] року у м. Донецьку, на тимчасово окупованій території, у них народився син, що засвідчено медичним свідоцтвом про народження. Заявники звернулися до Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації народження дитини і видачі їм свідоцтва про народження дитини українського зразка, але їм було відмовлено через те, що надані ними документи про народження дитини видані органом, який здійснює свою діяльність на непідконтрольній Україні території. Просять встановити факт народження [INFO] року в м. Донецьку, Україна, дитини [PERSON], стать чоловіча, матір'ю якого є громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецька, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] Батьком дитини вказати [PERSON], [INFO], уродженець м. Абовян, Вірменія, який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Підстава запису відомостей про батька - актовий запис про шлюб № 390 від 17 серпня 2013 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримання заяви (а.с. 58, 59). Представник заінтересованої особи - Бердянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 60). Дослідивши матеріали справи суд встановив таке. Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. Згідно ст.144 СК України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження дитини. Постановою Верховної ради України № 254-УІІІ від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. З медичного свідоцтва про народження № 90 вбачається, що [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] [INFO] року народила хлопчика (а.с. 12). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 серпня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Факт народження дитини чоловічої статі [INFO] року [PERSON] доводиться також копіями обмінної карти пологового будинку (а.с.13, 14, 15-26). При розгляді цієї справи суд враховує практику Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження для реалізації особистих немайнових прав заявника та дитини, суд оцінюючи докази у їх сукупності, в тому числі з урахуванням медичного свідоцтва про народження №90 від 03 січня 2018 року, виданого Комунальним закладом «»Центральна міська клінічна лікарня №3 м. Донецька, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просять заявники знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved