Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Старосинявського районного суду з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення вкладу та процентів за час прострочення, зобов'язання до нарахування та виплати процентів за користування вкладом. В обгрунтування вимог посилається на те, що згідно договору банківського вкладу (депозиту) SAMDN80000732057755 «Стандарт» від 09.01.2013 року позивач передала, а відповідач прийняв вклад в сумі 18000 доларів США на строк 365 днів до 09.01.2014 року включно із сплатою 8,5% річних за користування вкладом. Відповідно до умов договору період нарахування процентів становить 1 місяць та нараховані проценти в перший робочий день після закінчення місяця зараховуються банком на видану клієнту карту Deposit Card [NUMBER]. Також договором визначено, що у випадку закінчення строку дії вкладу він автоматично продовжується на такий же строк, якщо сторони не заявили про відмову у продовженні строку. До квітня 2014 року вона отримувала із свого карткового рахунку проценти за договором банківського вкладу, в тому числі в січні-березні 2014 року, у відділенні банку в смт. Стара Синява, однак з квітня 2014 року зарахування процентів припинилось. На її звернення до Приватбанку у зв'язку з невиконанням умов договору отримувала відповіді про те, що ситуація щодо невиконання договору виникла у зв'язку із нестабільною ситуацію в Україні та АРК, так як її депозит був відкритий у Криму. 05.12.2014 року вона направила відповідачу заяву про те, що вона відмовляється від продовження строку вкладу та просить видати їй суму вкладу із нарахованими процентами, на що отримала негативну відповідь з посиланням на складнощі в обслуговуванні депозитів та рахунків, відкритих у Кримських відділеннях банку, та пропозицію на реструктуризацію наявного депозитного вкладу, на яку вона не погодилась. Оскільки вона листом від 05.12.2014 року відмовилась від продовженні дії вкладу на наступний період, строк дії вкладу закінчився 10.01.2015 року, а 12.01.2015 року - в перший робочий день після вихідних банк зобов'язаний був повернути їй суму вкладу та нараховані проценти, чого не вчинено до даного часу. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь суму вкладу 18000 доларів США та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй проценти за користування за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в банку для депозитних вкладів такого виду відповідно до умов договору та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу відповідно до ч.3 ст.1070 ЦК України. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути із відповідача 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення з 13.01.2015 року по день подання заяви до суду (668 днів) в сумі 25229,72 грн. Ухвалою суду від 18.07.2017 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк»в частині вимог про стягнення з пені в розмірі 3% річних з кожен день прострочення вкладу за період з 13.01.2015 року по 10.11.2016 року в сумі 9220220,97 грн. - залишено без розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із мотивів, що викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не повідомивш суд про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно поданих суду заперечень на позов представник відповідача Молскалюк С.А. вимоги позивача не визнає повністю, вважає їх безпідставними, посилаючись на те, що матеріали справи не містять належним чином завіреної копії договору банківського вкладу та відсутня квитанція про внесення грошових коштів. Також зазначає, що на окупованій території АРК орган країни окупанта - АНО «ФЗВ» здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ «Приватбанк», договори якими були укладені з філією Кримське ГРУ Приватбанк, тому необхідно перевірити обставини щодо можливого звернення позивача до АНО «ФЗВ» за отриманням компенсаційних виплат та до судів Російської Федерації. Необґрунтованим вважає подвійне застосування штрафних санкцій у вигляді стягнення 3% та просить врахувати, що пеня не є спів розмірною із сумою вкладу. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 09 січня 2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN80000732057755 «Стандарт». Відповідно до умов вказаного договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в розмірі 18 000 доларів США на строк 365 до 09.01.2014 року включно. Відсоткова ставка за вкладом становить 8,5 % річних. Період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць. Мінімальний строк вкладу - 3 місяці. Згідно п.3 договору Банк видає клієнту платіжну карту Deposit Card [NUMBER] та по закінчення кожного цілого місяця з моменту укладення договору в перший робочий день нараховуються проценти за вкладом та зараховуються на карту. Сторони договору погодили, якщо після закінчення мінімального строку вкладу, вказаного у п.1 договору, клієнт не заявив про бажання повернути вклад, мінімальний строк вкладу автоматично вважається продовженим ще на один мінімальний строк та може продовжуватись неодноразово без явки клієнта в банк. При продовженні мінімального строку вкладу розрахунок процентів за кожен продовжений мінімальний строк здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для депозитних вкладів такого виду (найменування) без укладення додаткових угод до договору (п.5 договору). Відповідно до п. 6 договору, у випадку, якщо до закінчення строку вкладу, клієнт не повідомив банк про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається пролонгованим на строк, зазначений в п. 1 цього договору. Строк вкладу пролонгується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому перебіг нового строку вкладу і нового мінімального строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Вказані обставини підтверджуються оригіналом договору № SAMDN80000732057755 «Стандарт», оригіналом заяви позивача, згідно якої вона доручає банку проценти по вкладу № SAMDN80000732057755 перераховувати на карту Deposit Card [NUMBER], заявою на оформлення вкладу з отриманням електронної ощадної книжки. Як вбачається із наданої позивачем виписки ПАТ КБ «Приватбанк» по картці [NUMBER], валюта рахунку USD, від 26.08.2016 року № MS0O-1JAO-KCK3-QD61, [PERSON] на вказану картку щомісячно 10-го числа кожного місяця зараховувались проценти за депозитним договором SAMDN8000********7755. З квітня 2014 року зарахування процентів припинилось та позивачка неодноразово зверталася до відповідача із заявами, на що відповідач повідомляв їй про складнощі з обслуговування депозитів та рахунків, відкритих відділеннях ПАТ КБ «ПриватБанк», які перебували на окупованій території АР Крим. 05.12.2014 року позивач письмовою заявою відмовилась від подальшого продовження строку дії вкладу та просила видати суму депозитного вкладу із нарахованими процентами на умовах повернення вкладу з спливом встановленого строку договору. Незважаючи на неодноразові звернення суму вкладу та нараховані відсотки позивачці не повернено. Так, відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території", тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Відповідно до п. 2. 1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Пунктом 2.9 Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів. Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку. Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У порушення зазначених нормативних актів, а також вимог ст. ст. 58, 59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням тощо. Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за вказаним вище договором. Частиною ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. 05.12.2014 року позивач письмовою заявою відмовилась від подальшого продовження строку дії вкладу за договором № SAMDN80000732057755, тому строк вкладу відповідно до договору закінчився 10.01.2015 року та ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язаний повернути позивачу суму вкладу за договором 18000 доларів США та нараховані проценти за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в банку для депозитних вкладів такого виду відповідно до умов договору (п.5) та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу відповідно до ч.3 ст.1070 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку про порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь заборгованості за договором банківського вкладу в сумі 18000 доларів США, що еквівалентно 460116,38 грн., та зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити проценти за користування вкладом за період з 11.03.2014 року по 10.01.2015 року включно за процентною ставкою, яка діяла в цей період в банку для депозитних вкладів такого виду та з 11.01.2015 року по день фактичного повернення вкладу за процентною ставкою в розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Також відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. З врахуванням того, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» прострочив виконання зобов'язання щодо повернення позивачу суми депозитного вкладу 18000 доларів США, а тому зобов'язаний сплатити на користь позивача 3 % річних за весь час прострочення з 13.01.2015 року по день подання заяви до суду 10.11.2016 року в межах заявлених позовних вимог у розмірі 25229,72 грн., виходячи із наступного розрахунку: 18000 доларів США * 3% річних * 668 прострочених днів = 987 доларів США, що еквіваленто 25229,72 грн. згідно офіційного курсу гривні до долара США. Доводи відповідача про те, що зобов'язання за укладеним з позивачем договором повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території Автономної Республіки Крим є безпідставними, оскільки ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах. Таким чином, оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване в [ADDRESS]. Допитана, як свідок позивач пояснила, що ще до окупації Криму вона переїхала проживати у с.Дубова, у АРК не поверталась, до АНО «ФЗВ» за отриманням компенсаційних виплат не зверталась. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що даний позов обґрунтований та є таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 4853,46 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved