Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача фізичної-особи - підприємця [PERSON] про захист прав споживача шляхом розірвання договору та стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 13.05.2017 року між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит № 1005649228 від 14.08.2019 р.) було укладено договір надання послуг №130517/21, у відповідності до пунктів 1, 2 та 3 якого відповідач, як виконавець за договором, зобов`язався надати послуги щодо оформлення дозволу на відключення від центральної системи опалення її квартири, як замовника за договором, розташованої за адресою: [ADDRESS] та виконати роботи по відключенню від тепломережі будинку. Пунктом 4 договору сторони погодили, що винагорода виконавця становить еквівалент 800,00 доларів США в гривнях. Під час укладення договору 13.05.2017 року, на виконання п.п. 5.1. договору, вона передала відповідачу в якості авансу грошові кошти в гривнях, що становило еквівалент 400,00 доларів США. 13.06.2017 року продовжуючи виконувати п.п. 5.1 договору, вона передала відповідачу в якості авансу грошові кошти в гривнях, що становило еквівалент 400,00 доларів США. Тобто вона вжила заходів для виконання укладеного договору, проте відповідач до виконання робіт за договором не приступив, хоча повинен був виконати роботи протягом ста десяти робочих днів, згідно п.п. 7.1. п. 7 договору. Станом на день пред`явлення позову до суду, відповідач роботи за договором не виконав, п.п. 9.1. п. 9 договору здавання-приймання робіт за договором актом не оформив. На неодноразові її вимоги про повернення авансу в повному розмірі, як того вимагає п.п.11.2. п. 11 договору, відповідач в серпні 2018 року повернув їй грошові кошти в сумі 3000,00 грн. Решту коштів авансу за договором в сумі 18600,00 грн. відповідач зобов`язався повернути їй протягом сорока днів від дати складання розписки, проте після спливу 40 днів, відповідач кошти не повернув. З метою повернення власних грошових коштів вона в лютому 2018 року звернулася до Департаменту захисту економіки УЗЕ в Чернівецькій області із заявою про вчинення [PERSON] шахрайських дій по заволодінню грошовими коштами, з приводу не виконання відповідачем [PERSON] жодних робіт за договором, проте 28.03.2019 р. отримала відповідь за № К-1939/12 2019 року, згідно якої за результатами розгляду заяви подальша перевірка припинена та рекомендовано звернутися до суду з цивільно-правовим позовом. Відповідач - кошти, отримані ним, як аванс за договором надання послуг № 130517/21 від 13.05.2017 р. не повернув. 13.06.2019 року вона рекомендованим листом з повідомленням про вручення №5800212793315 на вказану відповідачем в розписці адресу його постійного проживання направила вимогу про повернення боргу, проте даний лист відповідач не отримав, 15.07.2019 року лист повернувся за закінченням терміну зберігання. Вважає, що своїми діями відповідач порушив умови договору та її права, як споживача. Посилаючись на норми законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 06.09.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) осіб. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України», суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 13.05.2017 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] (згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит № 1005649228 від 14.08.2019 р.) (а.с.5-6) було укладено договір надання послуг №130517/21, у відповідності до пунктів 1, 2 та 3 якого відповідач, як виконавець за договором, зобов`язався надати послуги щодо оформлення дозволу на відключення від центральної системи опалення квартири позивача, як замовника за договором, розташованої за адресою: [ADDRESS] та виконати роботи по відключенню від тепломережі будинку. Згідно п.4 договору сторони погодили, що винагорода виконавця становить еквівалент 800,00 доларів США в гривнях. (а.с.7). Під час укладення договору 13.05.2017 року, на виконання п.п. 5.1. договору, позивач передала відповідачу в якості авансу грошові кошти в гривнях, що становило еквівалент 400,00 доларів США та 13.06.2017 року продовжуючи виконувати п.п. 5.1 договору, позивач передала відповідачу в якості авансу грошові кошти в гривнях, що становило еквівалент 400,00 доларів США, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера №№45 від 13.05.2017 року №48 від 13.06.2017 року (а.с.8). На виконання умов договору, відповідач роботи не виконав, на неодноразові вимоги позивача про повернення авансу в повному розмірі, як того вимагає п.п.11.2. п. 11 договору, відповідач [PERSON] в серпні 2018 року повернув позивачу грошові кошти в сумі 3000,00 грн., решту коштів авансу за договором в сумі 18600,00 грн. відповідач зобов`язався повернути позивачу протягом сорока днів від дати складання розписки, що підтверджується розпискою від 01.03.2019 року (а.с.9), проте після спливу 40 днів, відповідач кошти не повернув. Позивач [PERSON] з метою повернення власних грошових коштів в лютому 2018 року зверталася до Департаменту захисту економіки УЗЕ в Чернівецькій області із заявою про вчинення [PERSON] шахрайських дій по заволодінню грошовими коштами, з приводу не виконання відповідачем [PERSON] жодних робіт за договором та 28.03.2019 р. отримала відповідь Департаменту захисту економіки УЗЕ в Чернівецькій області № К-1939/12 2019 року, згідно якої за результатами розгляду заяви подальша перевірка припинена та рекомендовано звернутися позивачу до суду з цивільно-правовим позовом (а.с.10). Позивач неодноразово зверталася до відповідача з приводу повернення коштів, проте відповідач залишив їх без уваги (а.с.11-13). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статей 626 - 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Передбачено ст.6 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст.526 ЦК України, з якими кореспондуються положення ст.193 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ч.1 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно вимог ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. За приписами частини 1 статті 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Статтею 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до ст. 865 ч. 1 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Так, відповідачем були порушені істотні умови договору надання послуг №130517/21 від 13.05.2017 року, а саме: не було виконано роботи щодо оформлення дозволу на відключення від центральної системи опалення квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). У відповідності до ст. 865 ч. 3 ЦК України, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. У відповідності до ст. 612 частин 1, 3 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Згідно ст.615 ч.1 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 849 частин 2, 3 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Згідно ст. 10 ч. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Передбачено ст. 611 ч.1 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності до ст. 651 ч. 2 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про розірвання договору надання послуг №130517/21, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині не виконання робіт, що були предметом договору та ці обставини не спростовано відповідачем, яким не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань. Відповідно до положення статті 5 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців. Виходячи з наведенного, суд вбачає передбачені ст.ст. 611, 651 ЦК України підстави для розірвання договору надання послуг №130517/21 від 13.05.2017 року та стягнення з відповідача сплаченої позивачем за договором надання послуг передоплати на загальну суму 18600,00 грн., а відтак, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved