Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», третя особа: Київська міська рада, про встановлення факту, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму, зобов'язання вчинити дії. Мотивуючи свої вимоги тим, що його мати [PERSON], яка померла [INFO] року, за життя користувалася квартирою [ADDRESS] й була заселена на підставі ордера [NUMBER], виданого 15 лютого 2008 року на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради.Після отримання ордеру та вселення до квартири позивач проживав зі своєю матір'ю та був зареєстрований за цією ж адресою. 7 червня 2012 року позивач знявся з реєстрації свого місця проживання та зареєструвався у квартирі батька, за адресою: [ADDRESS], проте продовжував проживати з матір'ю та вести спільне господарство аж до призову на строкову військову службу. Під час проходження позивачем військової служби його мати, [PERSON] померла. Після закінчення строкової військової служби та звільнення в запас 5 листопада 2013 року, позивач повернувся до свого постійного місця проживання та по теперішній час постійно проживає у спірній квартирі, сплачує вартість житлово-комунальних послуг. Смерть його матері, як наймача спірної квартири змусила його звернутися до суду з позовом, оскільки відповідач не визнає його право на користування житлом. Позивач та його представники - [PERSON], [PERSON] вимоги позову підтримали, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просили його задовольнити. Представник відповідача -надіслав до суду письмове заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову. При цьому послався на те, що на позивача не можуть розповсюджуватися положення п. 1 ч. 3 ст. 71 ЖК УРСР щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку призову на строкову службу, оскільки позивач вибув до іншого місця проживання добровільно, а не у зв'язку з призовом на військову службу. Відповідач вважає неможливим визнати позивача наймачем спірної квартири та змінити договір найму житла без отримання позивачем ордеру на своє їм'я. В додаткових письмових поясненнях представник відповідача просив закрити провадження у вказаній справі, оскільки вимоги позивача вже були предметом розгляду Дарницького районного суду м. Києва. Представник третьої особи - Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив,а тому суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності, за наявними у справі доказами. В судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідки суду показали, що вони знають позивача з дитинства, оскільки є його сусідами, а [PERSON] є його батьком. Позивач постійно проживав в спірній квартирі [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю, вони разом вели спільне господарство, позивач сплачував вартість житлово-комунальних послуг. Вислухавши пояснення позивача, його представників, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що мати позивача [PERSON], яка померла [INFO] року, за життя користувалася квартирою [ADDRESS] й була заселена на підставі ордера [NUMBER], виданого 15 лютого 2008 року на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради /а.с.7/. Мати позивача - [PERSON], померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 391 /а.с. 13/. Після отримання ордеру та вселення до квартири позивач проживав зі своєю матір'ю та був зареєстрований за цією ж адресою. 7 червня 2012 року позивач знявся з реєстрації свого місця проживання та зареєструвався у квартирі батька, за адресою: [ADDRESS], проте продовжував проживати з матір'ю та вести спільне господарство аж до призову на строкову військову службу, що підтверджується показами свідків, допитані в судовому засіданні. Під час проходження позивачем військової служби його мати, [PERSON] померла, а томупитання про реєстрацію позивача, яке надавало б право користування спірною квартирою не було вирішено. Після закінчення строкової військової служби та звільнення в запас 5 листопада 2013 року, позивач повернувся до свого постійного місця проживання та по теперішній час постійно проживає у спірній квартирі. Положеннями ст. 71 ЖК УРСР встановлено, що у випадку призову на строкову військову службу за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї зберігається жиле приміщення протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби. Правовідносини, що виникають у зв'язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч.1 ст.3 ЖК України). Жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд (ч.1 ст.4 ЖК України). Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Обслуговуючим підприємством житлового будинку за адресою: [ADDRESS], є Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс». Судом встановлено, що 27 березня 2014 року позивач звертався до відповідача з заявою, в якій просив зареєструвати його у спірній квартирі та укласти з ним договір найму, однак йому було відмовлено у задоволенні заяви через відсутність правових підстав (а.с. 43-45, 47). Для переоформлення договору найму квартири, позивач звертався до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» із відповідною заявою повторно 22 березня 2016 року, однак йому було відмовлено. Рішення мотивоване тим, що у підприємства не було правових підстав в порядку ст. 106 ЖК України змінити договір найму спірної квартири, у зв'язку зі смертю наймача [PERSON], шляхом визнання наймачем [PERSON], оскільки останній втратив право користування жилим приміщенням з дня вибуття (а.с. 48-49, 51-52). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Позивач суду пояснив, що у спірній квартирі він постійно проживав з 2008 року по даний час, вселився туди за згодою своєї матері, з якою проживав однією сім'єю, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачували комунальні послуги. До обов'язків по веденню спільного господарства, зокрема, ст. 66 ЖК України відносить плату за користування житловим приміщенням та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія ті інші послуги). В судовому засіданні позивачем були надані копії квитанції про сплату послуг за житлово-комунальні послуги, що свідчить про те, що він ніс обов'язок по утриманню квартири та постійно нею користувався. Також судом встановлено, що 28 березня 2014 року між сторонами було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, таким чином фактично відповідач визнавав право позивача на користування спірною квартирою (а.с. 41). Суд приймає до уваги зазначені пояснення позивача та його представників, оскільки вони підтверджуються показами допитаних у судовому засіданні свідків. Отже, виходячи з наведеного, судом встановлено, що позивач вселився у спірну квартиру за згодою наймача на правах члена сім'ї, постійно мешкає у спірному житловому приміщенні з 2008 рокупо даний час, за виключенням часу проходження військової служби, вів з наймачем спільне господарство, оплачував житлово-комунальні послуги, квартиру утримував в належному стані, мав намір зареєструватися у вказаній квартирі, однак не встиг цього зробити, у зв'язку зі смертю матері, тому, суд вважає, що позивач набув права користування спірною квартирою. У частині вимог про зобов'язання комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» укласти договір найму жилого приміщення на спірну квартиру слід зазначити наступне. Відповідно ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням в будинках державного і комунального житлового фонду здійснюється відповідно з договором найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордеру на жиле приміщення між наймодавцем-житлово-експлуатаційною організацією (а при її відсутності-відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК УРСР, кожний має право на житло. Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до ст. 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права і обов'язки наймодавця. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. За нормою ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Відповідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи те, що в матеріалах справи міститься відповідь комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» про відмову змінити договір найму житлового приміщення за адресою [ADDRESS], суд вважає, що таке право позивача порушено та підлягає судового захисту. Оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, а обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved