Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про зняття арешту на рухоме майно, накладене на підставі виконавчого листа № 233/758 виданого 01.03.2016 р. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області, посилаючись на те, що за власною заявою стягувачу було повернуто виконавчий лист без виконання, проте арешт, накладений на підставі вказаного виконавчого листа продовжується, чим порушуються його право власності. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судовому засіданні від 13.04.2017 р. зменшив позовні вимоги та просив залишити за ним судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що постановою Костянтинівського районного суду Донецької області від 30 травня 2001 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини [PERSON], 23 січня 2001 року у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 23.05.2001 р. до повноліття дитини. Стягувачем за вказаною постановою є [PERSON], [INFO]. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 267178 [PERSON] 24 листопада 2011 року зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 423 від 24.11.2011 р., складений Відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського МРУЮ у Донецькій області, та після реєстрації шлюбі змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/758/16-ц від 01 березня 2016 року стягувачу [PERSON] було видано дублікат виконавчого листа. При примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого листа Постановою старшого державного виконавця Рудаченко І.Г. ВДВС Костянтинівського МРУЮ від 28.03.2016 року вирішено накласти арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON], [INFO], та заборонити здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику. Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 49270414 від 28.03.2016 р., на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження № 50565689 від 28.03.2016 р. ВДВС Костянтинівського МРУЮ накладено арешт на все рухоме майно [PERSON] та заборонено його відчуження. Постановою старшого державного виконавця Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] від 20 січня 2017 року вирішено повернути стягувачу вищевказаний виконавчий лист без виконання на підставі її заяви про повернення. Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 52028593 від 18.04.2017 р., на все рухоме майна [PERSON] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження 15754963 від 28.03.2016 р., предметом обтяження вказано транспортний засіб ХТН531400L1369924, номер державної реєстрації АН4543НА. Відповідно до листа від 18.04.2017 року територіального сервісного центру № 1442 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області встановлено, що арешт був накладений на транспортний засіб САЗ 3507, 1990 р.в., номерний знак [NUMBER], колір зелений, шасі, який зареєстровано за гр.. [PERSON], [INFO] Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, в якому відсутня така підстава як повернення виконавчого листа стягувачу за його заявою. Разом з тим ч. 5 ст. 59 вказаного Закону передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" в п. 2 було роз`яснено, що відповідачем в таких справах є, в тому числі, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Таким чином, позивач, в звязку з накладеним арештом, не може розпорядитися належним йому рухомим майном. Тобто вказаний арешт майна, порушує права позивача, в звязку з чим він змушений звертатись з позовом до суду, з метою реалізації свого права власності. Згідно ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи визнання позову Відповідачем, суд вважає, що дійсно порушене право позивача [PERSON] підлягає захисту, в звязку з чим арешт, накладений на все рухоме майно, яке належить позивачу, в тому числі на транспортний засіб, має бути знятий. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору, які були понесені позивачем при звернені до суду. Однак, виходячи із принципу диспозитивності, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на його рахунок.

Outcome: approved