Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам в якому вказав, що з 03.09.2004 року по 15.06.2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 12.04.2018 року № 00019935925. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується cвідоцтвом про народження. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 15.06.2012 року у справі № 0814/5660/2012 шлюб між ними розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2012 року у справі № 0814/5661/2012 стягнуто з позивача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з 23.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. 26.07.2012 року на виконання рішення видано виконавчий лист. Однак, у серпні 2012 року вони поновили спільне проживання як подружжя без реєстрації шлюбу, а 05.09.2014 року повторно зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис № 476. Після поновлення шлюбних відносин родина спільно проживала за адресою: [ADDRESS] . Вказані шлюбні відносини фактично тривали до 05.03.2018 року. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.06.2018 року у справі № 334/2439/18 шлюб між ними повторно розірвано. 06.06.2018 року [PERSON] отримала дублікат виконавчого листа № 0814/56612/2012 про стягнення аліментів на дитину, на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 27.04.2018 року у справі № 0814/5661/2012. 16.10.2018 року дублікат виконавчого листа пред`явлено до примусового виконання до Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Постановою державного виконавця від 17.10.2018 року ВП № 57431754 відкрито виконавче провадження та розпочато примусове виконання дубліката виконавчого листа. За даним виконавчим документом державний виконавець безпідставно здійснив нарахування заборгованості по аліментам за весь період з 23.05.2012 року по 14.12.2018 року, тобто за 6,5 років. 15.08.2019 року позивач звернувся до відділу ДВС із заявою про застосування норми Сімейного кодексу України, що діяла на дату подання стягувачем виконавчого документа до виконання, тобто станом на жовтень 2018 року, втім заява залишена без задоволення. Однак, вважає, що вказані дії є грубим порушенням норм Конституції України та практики Європейського Суду з прав людини. Відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли скасовуються або пом`якшуються відповідальність особи. Правовідносини між учасниками судового процесу виникають з юридичним фактом, що в даному випадку є моментом ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів та видачі на виконання такого рішення виконавчого документа стягувану, тобто з 14.06.2012 року. Відтак, застосування до спірних правовідносин норм Сімейного кодексу України в редакції станом на жовтень 2018 року складає порушення права на справедливий судовий розгляд, закріплений положеннями ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже розмір заборгованості, за наявності правових підстав для її нарахування та стягнення не може бути обчислений більше ніж за 3 роки, що передували дню пред`явлення виконавчого листа на виконання за період з 17.10.2015 року по 14.12.2018 року у розмірі 66626,72 грн. (102799,45 грн. загальна заборгованість за весь час - 36172,73 грн. - заборгованість за період з 23.05.2012 року по 31.09.2015 року). З 02.04.2019 року малолітній [PERSON] , [INFO] самостійно виявив бажання проживати спільно зі своїм батьком де і проживає на сьогоднішній день безперервно. З урахуванням даних обставин, 14.12.2018 року рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя у справі № 334/8078/18 за позовом [PERSON] припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 23.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 17.04.2019 року визнано дублікат виконавчого листа № 0814/5661/2012 виданого 06.06.2018 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 23.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття таким, що не підлягає виконанню з 14.12.2018 року. Просить визнати причини пропуску строку на подання позовної заяви про звільнення від сплати заборгованості по аліментам поважними та поновити строк для подання позовної заяви, звільнити повністю від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла у період з 23.05.2012 року по 14.12.2018 року у розмірі 102799,45 грн. за дублікатом виконавчого листа № 0814/5661/2012 виданого 06.06.2018 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.05.2012 року до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження. Представник позивача [PERSON] - адвокат Святюк Г.О. надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач до судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 12.02.2020 року. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що з 03.09.2004 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . Та обставина, що син [PERSON] самостійно прийняв рішення проживати разом з батьком та самостійно пішов з дому не відповідає дійсності. 02.04.2018 року син прийшов зі школи додому за місцем реєстрації та пішов на двір вигулювати собаку, після чого [PERSON] зателефонував її матері і повідомив, що він забрав дитину до себе та відтепер він буде проживати разом з ним. Телефон сина був вимкнений і вона не мала можливості йому зателефонувати та щось зробити. Тож, шляхом сили та маніпуляцій з дитячою свідомістю [PERSON] утримує сина більш ніж один рік, можливо у себе, можливо у своєї матері та вважає, що це дає йому підстави не сплачувати заборгованість по аліментам більш ніж за 6 років життя дитини на її утриманні. В теперішній час в провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя на розгляді перебуває справа № 334/4620/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини остаточно не визначено, юридично, його місцем реєстрації залишається адреса: [ADDRESS] . Позивач позбавив її можливості приймати участь у вихованні сина, та ще намагається не сплачувати заборгованість по аліментам, що утворилась за минулі періоди. Посилається на те, що Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» було внесено зміни до ч.1 ст. 194 СК України, та її було прийнято в наступній редакції: аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що перебували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Вказані зміни набули чинності 28.08.2018 року. Виконавчий лист був пред`явлений нею до виконання 16.10.2018 року, тобто після набрання чинності змін у ст. 194 СК України. Рішення про стягнення аліментів з [PERSON] було ухвалено 14.06.2012 року, тож правовідносини зі стягнення аліментів виникли з вказаної дати, проте вони не припинились у цей момент, та продовжувались, оскільки [PERSON] жодним чином аліменти ніколи не сплачував до моменту їх примусового стягнення через виконавче провадження. Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки) від 05.04.2001 № 3-рп/2001 в п.4 мотивувальної частини рішення зазначив, Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша стаття 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, нарахування заборгованості з виплати аліментів за період 6 років, що передували поданню виконавчого листа до виконання здійснено у відповідності з ч.1 ст. 58 Конституції України. Позивач як на підставу звільнення його від сплати заборгованості по аліментах посилається на ч.3 ст. 197 СК України, яка була чинною до 02.06.2016 року та відповідно до якої суд міг звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Проте, Законом України № 1404-VIII від 02.06.2016 року норма ч.3 вищезазначеної статті виключена, та підстав для її застосування немає. Крім того, зазначає, що 07.05.2012 року вона була побита своїм чоловіком [PERSON] , внаслідок чого з 10.05.2012 року по 22.05.2012 року перебувала в КУ «Міська клінічна лікарня медичної екстреної та швидкої допомоги» з діагнозом: «Забій м`яких тканин голови. Нейроциркуляторна дистонія. Ситуаційна реакція. Забій грудної клітини та обох колінних суглобів». По вказаному факту побиття Ленінським РВ ЗМУ було зареєстровано повідомлення до ЖРЗПЗ за № 5343 від 10.05.2012 року. Після побиття чоловіком, вона з сином переїхала проживати до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , та подала на розлучення, яке відбулось 15.06.2012 року. Через деякий час, [PERSON] став просити вибачення, запевняв у тому, що допустив помилку та такого не допустить у майбутньому. 05.09.2014 року вони знов зареєстрували повторний шлюб. Та за весь час [PERSON] аліментів на утримання дитини не сплачував, весь тягар по утриманню дитини вона здійснювала самостійно. З того часу спільного життя, чоловік двічі, один раз у 2015 і один раз у 2016 роках вижинав її з дитиною з їхнього місця проживання, і вона змушена була йти до своїх батьків , але кожен раз він вмовляв та просив повернутись. Останній раз вона повернулась до чоловіка в березні 2017 року та вони проживали у квартирі сестри чоловіка за адресою: [ADDRESS] . За цей час шлюбне життя так і не налагодилось, вона терпіла образи, голослівні звинувачення, фактично забезпечувала себе та дитину сама, тож 05.03.2018 року прийняла рішення припинити шлюбні відносини, та разом з дитиною пішла від чоловіка до своїх батьків. Вважає, що підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні, просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 03.09.2004 року по 15.06.2012 року перебували у зареєстровану шлюбі. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим повторно Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 12 квітня 2018 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2012 року у цивільній справі № 0814/5661/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.05.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, за яким 26.07.2012 року стягувачу видано виконавчий лист. 05 вересня 2014 року сторони повторно зареєстрували шлюб, про що Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області внесено актовий запис № 476, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 12.04.2018 року. Вказані шлюбні відносини фактично припинені з 05 березня 2018 року та 21 червня 2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2018 року, яка залишена без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 06 березня 2019 року, постановлено видати дублікат виконавчого листа відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2012 року в справі № 0814/5661/2012. 06 червня 2018 року [PERSON] отримала дублікат виконавчого листа № 0814/5661/2012. 13 червня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виконавчий лист № 0814/5661 повернуто стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з відсутністю у резолютивній частині частки стягнення аліментів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2018 року виправлено описку у виконавчому листі № 0814/5661/2012. 17 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження № 57431754 з виконання виконавчого листа № 0814/5661/2012, який пред`явлено до виконання [PERSON] 16 жовтня 2018 року. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 14 грудня 2018 року, яке набрало законної сили, в справі №334/8078/18 частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про припинення виплати аліментів, відкликання виконавчого листа. Припинено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] , які підлягали стягненню на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2012 року в справі № 0814/5661/2012. Зазначеним рішенням судом встановлено факт постійного проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з батьком з 02 квітня 2018 року. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 23.03.2020 року у справі № 334/4620/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, та зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Дія сімейного законодавства у часі підпорядковується загальному правилу: нові нормативно-правові акти поширюються на ті відносини, які виникають після введення в дію нових актів. Важливе значення має момент припинення дії сімейно-правових актів, який залежить від того, чи зазначений у нормативному акті термін його дії: - якщо в нормативному акті встановлений термін його дії, то він втрачає юридичну силу з настанням зазначеного в ньому строку; - якщо термін дії правового акта не вказаний, то він припиняє свою дію або з прийняттям нового нормативного акта, що регулює такі ж суспільні відносини, що і чинний раніше, або в результаті його скасування. Так, ст. 58 Конституції України зазначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Проте такі положення більшою мірою стосуються кримінального або адміністративного законодавчого акта. Позивач, як на обставину виникнення заборгованості посилається на те, що за дублікатом виконавчого листа № 0814/5661/2012 державний виконавець Дніпровського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області безпідставно здійснив нарахування заборгованості за весь період з моменту ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів у 2012 році, тобто з 23.05.2012 року по 14.12.2018 року за 6,5 років. З урахуванням часу виникнення спірних правовідносин у 2012 році у позивача виникає правова підстава для звільнення його повністю від сплати заборгованості по аліментам на підставі ч.3 ст. 197 СК України, в редакції від 13.06.2012 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки заборгованість виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Судом встановлено, що правовідносини між учасниками судового процесу виникли з моменту ухвалення судом рішення про стягнення з позивача аліментів та видачі на виконання рішення суду виконавчого документа стягувачу, тобто з 14.06.2012 року. З часу отримання виконавчого документу про стягнення аліментів 26.07.2012 року, виконавчий лист до органів Державної виконавчої служби для примусового виконання відповідачкою не пред`являвся, що підтверджується листом № 1047 від 23.01.2019 року Дніпровського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Згідно ч. 2 ст. 197 Сімейного Кодексу України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Положеннями ч.1 ст. 179 СК України в редакції від 13.06.2012 року та ч.2 ст. 179 в редакції від 28.08.2018 року безумовно закріплено принцип розпорядження аліментами, які отримуються таким із батьків, виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Враховуючи, що позивач самостійно утримує свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , сплачує аліменти на утримання цієї ж дитини на користь відповідачки, яка не проживає разом з сином з квітня 2018 року та не здійснює розпорядження аліментами дитини, які відповідно до ч.1 ст. 179 СК України є власністю дитини. Вказані обставини призводять до порушення принципу добросовісності та рівності батьків щодо обов`язку утримувати своїх дітей, оскільки позивач має належним чином забезпечити повноцінне, достатнє життя, виховання, лікування, розвиток та відпочинок дитини. Звільнення позивача від сплати такої заборгованості буде спрямоване саме на задоволення потреб самої дитини та реалізацію її інтересів, а обставини вказані позивачем, відносяться до кола таких, які визначені у розумінні ч.2 ст. 197 СК України і є підставою для його звільнення від сплати заборгованості за аліментами в період з 23.05.2012 року по 14.12.2018 року. Заборгованість за вказаний період утворилась у зв`язку з обставинами, пов`язаними з одержувачем аліментів, а не діями (бездіяльністю) інших осіб (самого платника аліментів, органів державної виконавчої служби, банків, адміністрації організації, у якій працює платник аліментів тощо). Відповідно до ч. 8, ч.9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Конвенцією ООН про права дитини (стаття 3) ратифікованою Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч.ч. 1 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного та враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, місце проживання якої визначено разом з батьком, суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментам. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved