Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Полтави з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] посилаючись на те, що сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме забезпечення дитині належного гармонійного розвитку та її матеріального утримання. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження . 27 листопада 2018 року позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач з 2014 року не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, здоров'ям, успіхами в школі. З цього часу ним не надається допомога на утримання дочки. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Відзив на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в їх відсутність та висновок органу опіки та піклування Полтавської РДА щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно його доньки [PERSON], позовні вимоги підтримує. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились, з ухваленням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 31 липня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 22 вересня 2009 року розірвано. [INFO] народилася [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 8). Відповідно до довідки виданої Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції № 40377 від 10 вересня 2018 року згідно виконавчого листа № 2-1380 від 19.08.2009 року, який виданий Полтавським райсудом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] заборгованість складає 85 657 грн. 44 коп. Постановою державного виконавця від 13 вересня 2018 року на [PERSON] за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки накладено штраф у розмірі 50 % від суми заборгованості 85 657.44 грн., що складає 42 828.72 грн. Ухвалою Київського районного суду від 08 червня 2016 року оголошено в розшук [PERSON], який не виконує рішення суду щодо сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], 2004 року народження. Принципом 6 Декларації прав дитини ( Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Ассамблеї ООН від 20.11.1959) року передбачено, що для повного і гармонійного розвитку своєї особистості дитина потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків і, безперечно, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27.02.1991 року в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 12 Закону України " Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання навчання і розвиток дитини . Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено в судовому засіданні , відповідач [PERSON] вихованням доньки не займається, коштів на її утримання не надає, не цікавиться духовним, фізичним та моральним розвитком дитини, не спілкується з нею. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснили, що знає позивача на протязі десяти років. За цей час відповідач жодного разу не приїздив до доньки. Вихованням та утриманням дитини займається позивач. [PERSON] у своїх розмовах ніколи не згадувала батька, його їй замінив дідусь. З вищезазначеного вбачається, що відповідач [PERSON] не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з донькою взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти та взагалі самоусунувся від виховання дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням Комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 23.01.2019 № 03-01/19 року є доцільним позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позбавлення батьківських прав є дійсно крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з'ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не спілкувався з дочкою на протязі останніх чотирьох років, не цікавився фізичним та духовним виховання своєї дитини, має місце відсутність будь-якого спілкування з нею, не надає матеріальної допомоги на її утримання,не забезпечує жодних потреб дитини. За час навчання дитини жодного разу не проявив інтерес щодо успішності дитини, не спілкувався педагогами, що підтверджується наданою характеристикою ( а.с. 6). Матеріали справи містять достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо доньки без поважних причин, що шкодить її інтересам та негативно впливає на розвиток дитини. За таких обставин, ураховуючи докази по справі,які досліджені в судовому засіданні у їх сукупності, суд вважає , що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] у зв'язку з тривалою відсутністю будь-якої його участі у її вихованні, буде відповідати інтересам дитини. За таких обставин, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Outcome: approved