Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач в серпні 2014 року звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, від якого у них [INFO] народився син, [PERSON]. Після розірвання шлюбу син залишився на вихованні та проживання при матері. Відповідач сином не цікавиться, не проявляє до нього батьківського піклування, уваги та любові. Аліментів на його утримання відповідач також не сплачує, заборгованість складає 10 630 грн. 96 коп. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON]. В останнє судове засідання позивач не з»явилася, її представник позов підтримала. З пояснень, які позивач надавала в попередніх судових засіданнях, вбачається, що з моменту народження сина позивач місце проживання та номер телефону не змінювала, тому вонидобре відомі позивачу, однак, протягом останніх 2-х років, він жодного разу сина не відвідав і не зателефонував, в дитячий садок до сина також не приходив. Дитина хворіє, потребує додаткових витрат на лікування та харчування, однак відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає. При цьому позивач стверджує, що жодних перешкод в спілкуванні батька з дитиною не чинила. Прокурор позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.47), про причини неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] пояснила, що є хрещеною мамою [PERSON], часто відвідує його, тому їй достеменно відомо, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов»язків стосовно сина, не відвідує його та не цікавиться ним, будь-якої допомоги на його утримання не надає. Представник органу опіки та піклування позовні вимоги підтримав та надав суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ст.225 ЦПК України суд ухвалив встановити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка, думку прокурора та представника органу опіки та піклування, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов»язків, не цікавиться вихованням та утриманням сина, що стверджується матеріалами справи, висновком органу опіки і піклування (а.с.39). Малолітній [PERSON] хворіє на ряд захворювань, потребує постійного лікарського нагляду, лікування з застосуванням різноманітних медичних препаратів та дієтичного харчування, що стверджується письмовими доказами (а.с. 21-30). Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] аліментів на утримання сина не сплачує, в зв»язку з чим станом на 01.04.20114р. утворилася заборгованість в розмірі 10 630 грн. 96 коп. (а.с. 15). Вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 19.05.2014р. [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі з терміном випробування на 1 рік (а.с. 13-14). Згідно вимог ст.164 Сімейного Кодексу України, якщо буде встановлено, що батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, в судовому порядку вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітнього сина, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved