Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та домоволодінням за наступними підставами. Позивачу за первісним на праві власності належить 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS]. Вказане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 857,50 кв.м., що належить сторонам на праві спільної сумісної власності. 07.11.2013 року позивач звернувся до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області з заявою щодо незаконної самочинної реконструкції частини житлового будинку [ADDRESS] та незаконного встановлення огорожі без його згоди, як співвласника домоволодіння та земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, які були здійснені відповідачкою. Розпорядженням Мелітопольського міського голови від 14.11.2013 року №795-р було складено відповідну комісію, в результаті роботи якої з виїздом на місце незаконних реконструкції та будівництва нею складено акт від 22.11.2013 року, яким встановлено порушення права позивача та рекомендовано усунути порушені права власності позивача, установлені в ході роботи комісії. На підставі вищевикладеного, просить відповідачку усунути перешкоди у користування домоволодінням [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 857,50 кв.м. на якої знаходиться вказане домоволодіння шляхом зобов'язання [PERSON] знести огорожу із глухих бетонних панелей з плоскою поверхнею висотою 2,0 м. та огорожу висотою 2,24 м. з профільованого листа із оцинкованої сталі, що кріпляться до значно вищих металевих опор влаштованих на бетонному фундаменті, а також зменшити частину прибудови «а-1» житлового будинку [ADDRESS] в розмірах з 2,82 м. до 2,40 м. по ширині та зменшити висоту цього приміщення до попереднього розміру вказаної прибудови. Стягнути з відповідачки на користь [PERSON] понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали свої позовні вимоги в повному обсязі, в зустрічній позовній заяві просили відмовити, посилаючись на свої заперечення, згідно яких по-перше, більша частина вказаного паркану була встановлена ним чітко по межі, визначеної між мною та співвласником [PERSON] ще у 2005 році. До моменту подання до суду зустрічного позову з боку відповідачки у них жодного разу не виникало суперечок щодо фактичного розмежування земельної ділянки та щодо паркану. Оскільки відповідно до зустрічної позовної заяви про «порушення» свого права [PERSON] дізналася ще у 2005 році, то нею пропущений трирічний термін позовної давності. Просять щодо даної позовної вимоги застосувати термін позовної давності та відмовити [PERSON] у позові. По-друге, даний паркан повністю відповідає вимогам Будівельних норм та правил України та санітарним нормам та правилам України, у всякому випадку [PERSON] не вказує у зустрічному позові жодної норми з перелічених нормативних актів яку б він порушив. По- третє, відповідно до висновків комісії виконавчого комітету Мелітопольської міської Ради від 06.12.2013р. з його боку не встановлено жодного порушення Дійсно, ним проведено поточний ремонт покрівлі у 2013 році, але він ніяким чином не порушив право власності [PERSON] у даному випадку, оскільки на проведення поточного ремонту покрівлі згода співвласника не потрібна. Відповідачка звернулася до суду з зустрічним позовом до позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та домоволодінням посилаюсь на те, що їй на праві власності належить 19/25 частин домоволодінням [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 857,50 м. кв. що належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. 25 листопада 2013 року вона звернулася до виконкому з заявою про порушення її прав відповідачем, а саме самовільного будівництва на земельній ділянці. 06 грудня 2013 року комісією Виконкому складено акт, згідно якого [PERSON] здійснено розмежування земельної ділянки за рахунок власних коштів встановлено штахетний паркан на земельній ділянці; над частиною житлового будинку А-1 та тамбура а1-1 [PERSON] виконано ремонт покрівлі. Частина нового покрівельного матеріалу розташована над приміщенням, що належить [PERSON]. Крім того відповідачем було самовільно реконструйовано літню кухню Г-1 в вересні 2013 року. З приводу останнього вона зверталася до міліції, так як вона не давала згоди реконструкцію літньої кухні. На підставі викладеного, просить усунути їй перешкоди у користуванні домоволодінням [ADDRESS] та земельної ділянкою площею 857,5 м.кв. шляхом знесення паркану та демонтажу перекриття над частиною житлового будинку А-1 та тамбура а1-1, та демонтажу перекриття літньої кухні Г-1, судові витрати покласти на відповідача. Відповідачка та її представники в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, додатково пояснивши, що паркан та перекриття затуляють їй світло та доступ повітря. Проти первісної позовної заяви заперечували, оскільки позивачка не може точно вказати які права її порушені як співвласника, не бажає розділити якимось чином подвір'я, нічого для цього не робить. Пропущений строк позовної давності у п'ять років просять не застосувати, оскільки про порушення свого права вона дізналася після складання виконкомом відповідного акту від 06 грудня 2013 року. Розміри спірної прибудови не збільшені, вважають що це є технічною помилкою. Паркан також не бажає прибрати, оскільки на її думку знову почнуться між ними скандали та бійки, у позивача у дворі знаходиться велика собака, яка буде чинити загрозу для її дітей. Представник третьої особи Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судове засідання не з'явився, просив розглядати вказану справу за відсутністю представника та прийняти рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши спеціаліста БТІ, дослідивши матеріали справи, на основі повно і всебічно з'ясованих судом обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених довести статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку [ADDRESS], а саме позивачу за первісним позовом [PERSON] належить 6/25 його частини, що підтверджується копією договору дарування частини будинку від 19.04.1996 року реєстровий номер № 1441 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] /а.с.9/, інші 19/25 належать відповідачу за первісною позовною заявою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.01.2006 року, посвідченого нотаріусом державним нотаріусом [PERSON]. Вищевказаний житловий будинок обслуговується земельною ділянкою розміром 857,50 кв.м., що належить сторонам на праві спільної сумісної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.04.2008 року серії ЯЕ 261212/а.с.24/. Однак ця земельна ділянка знаходиться у спільному користуванні обох сторін і порядок нею на теперішній час не встановлений. Так, первісний позивач посилається на те, що 07.11.2013 року він звернувся до Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області з заявою щодо незаконної самочинної реконструкції частини житлового будинку [ADDRESS] та незаконного встановлення огорожі із глухих бетонних панелей з плоскою поверхнею висотою 2,0 м. та огорожі висотою 2,24 м. з профільованого листа із оцинкованої сталі без її згоди, як співвласника домоволодіння та земельної ділянки , що перебуває у спільній сумісній власності, які були здійснені відповідачем. Розпорядженням Мелітопольського міського голови від 14.11.2013р. №795-р було складено відповідну комісію /а.с.15/. Відповідно до акту комісії від 22.11.2013року встановлено: Також Комісія дійшла висновку: Як пояснив в судовому засіданні спеціаліст КП «ММБТІ», інженер-інвентаризатор БТІ був у складі комісії, якою було складено вищевказаний акт. Додатково пояснив, що зменшення внутрішніх розмірів прибудови не виключає збільшення її розмірів. Однак, як встановлено в судовому засіданні на теперішній час відповідачка за первісним позовом жодних рекомендацій комісії виконавчого комітету не виконала, тим самим продовжує порушувати права позивача. Згідно із статтею 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до статті 89 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Отже, співвласники домоволодіння мають земельну ділянку в загальному користуванні, а тому, у відповідності до ч. 3 ст. 103 ЗК України як землекористувачі зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення права на землю кожного з них. Правові наслідки самочинного будівництва передбачені ст.376 ЦК України, яка передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, і то лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення. За позовом громадянина таке рішення може бути ухвалено на підставі ст.391 ЦК в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення перешкод в інший спосіб. Пунктом 5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику. Суд вважає, що позивач за первісним позовом достатньо навів та надав вищевказаних доказів та підстав у створенні відповідачем за зустрічним позовом, йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зокрема, задля реалізації вказаних положень Закону щодо знесення самочинного будівництва відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування має висунути вимоги про зобов'язання особи, яка здійснила самочинне будівництво без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, провести відповідну перебудову. І такі вимоги можуть бути пред'явлені, як в разі коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час експлуатації. Як вбачається із пояснень сторін суду та матеріалів справи, а саме складеного акту Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради від 07 листопада 2013 року , до відповідача за первісним позовом, як до особи, винної у самочинному будівництві спірної прибудови, головним державним інспектором Мелітопольського інспекційного відділу інспекції ДАБК у Запорізькій області видані відповідні приписи, складено матеріали про притягнення до адміністрації відповідальності та направлено матеріали за правопорушення в сфері містобудівної діяльності до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області. З викладеного суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що передбачені Законом підстави для задоволенні заявленого первісного позову. Стосовно зустрічних позовних вимог суд виходить з наступного. Як пояснив в судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом, його паркан був встановлений у 2005 році, про що звісно заперечували позивач за первісним позовом та її представники. Проте суд не може погодитися з цим запереченням, оскілки як вбачається зі Скарги [PERSON] від 25.11.2013 року, вона вказує, що в листопаді 2009 року [PERSON] був поставлений паркан на всю довжину огорода 33 м./а.с. 113/. Згідно ст.256, ст.257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.260, ст.261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст.267 ЦК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналізуючи вищевказані норми Цивільного кодексу, суд вважає, що у нього є всі підстави для того, щоб застосувати строки позовної давності у частині позовних вимог, що стосуються паркану. Щодо демонтажу перекриття літньої кухні, суд виходить з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено те, що дане перекриття якимось чином їй перешкоджає. Посилання на обмежений доступ світла та повітря позивачу за зустрічним позовом, суд не бере до уваги, оскільки актом комісії виконавчого комітету від 06 грудня 2013 року цього не встановлено. З викладеного суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що передбачені Законом підстави для знесення паркану та демонтажу перекриття відсутні, а в задоволенні заявленого зустрічного позову необхідно відмовити. Враховуючи вищенаведені обставини у справі, суд приходить до висновку, що спір у сторін виник у зв'язку з тим, що протягом великого проміжку часу між ними склалися вкрай неприязні відносини та неможливість дійти компромісу та взаємних поступок щодо спільного проживання за даною адресою. Крім того, оскільки позивач за первісним позовом був змушений звернутися з позовом до суду, через що ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору, вони були належним чином підтверджені позивачем наданими квитанцією (а.с. 1), згідно до ст. 88 ЦПК України, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved