Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 01.04.2013 року по пр.-ту Маяковського, 51 у м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Touran» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], який здійснив наїзд на снігово-льодяну глибу. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 13.05.2013 року [PERSON] було визнано винним у тому, що сталося ДТП. [PERSON] - змінний майстер КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» м. Києва, який не вжив заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху. Під час зіткнення автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, вартість матеріального збитку становить 41 977грн. 70коп., який позивач просить стягнути із відповідача. Крім того, позивач понесла витрати пов'язані із проведенням авто товарознавчого дослідження - 750 грн. та судовий збір, який становить 551 грн. 21 коп., вказані кошти позивач також просила стягнути з відповідача. Під час розгляду справи, представник позивача позовні підтримав в повному обсязі та просив позовну заяву задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень. Причини своєї неявки суду не повідомив. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до ст..ст.224-227 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.04.2013 року по пр.-ту Маяковського, 51 в м. Києві, мало місце ДТП за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Touran» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON] Дане ДТП трапилось внаслідок невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу. Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП (а.с.5). [PERSON] є майстром зміни КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» м. Києва. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського віддання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.). Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. З копії звіту № 414 про оцінку від 11.04.2013 року визначено вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Volkswagen Touran» д.н.з. [NUMBER], яка складає 41977 грн. 70 коп. (а.с.22-50). Згідно акту здачі-прийняття виконаних робіт від 04.04.2013 року та квитанції №002868 від 04.04.2013 року, за звіт № 414 про оцінку від 11.04.2013 року сплачено 750грн. (а.с.6,7). Враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивач, як власник транспортного засобу вправі вимагати відшкодувати реальні збитки. Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пункт 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлює, що збитками є - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно положень ст. 1166, ч. 2 ст. 1187 ЦК України та постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 р. № 6 (зі змінами) майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положення ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved