Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 травня 2010 року Малоплавучанською сільською радою Козівського району Тернопільської області , відповідно до актового запису за №01. В обгрунтування таких вимог вказує, що від шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Однак, їх із відповідачем подружнє життя не склалося , з січня 2018 року вони не підтримують сімейних стосунків, разом не проживають та не ведуть спільного господарства. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Ухвалою судді від 11 листопада 2019 року у цивільній справі відкрите провадження та призначене підготовче судове засідання на 04 грудня 2019 року . Відповідач відзиву на позов не подавав. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не прибула. Попередньо подала до суду заяву про його проведення за її відсутності, вказала , що заявлені позовні вимоги підтримує та просить задоволити їх у повному обсязі . Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання будучи належно повідомленим не прибув , однак попередньо подав до суду заяву про проведення судового розгляду за його відсутності. Також, у заяві зазначив, що позовні вимоги визнає , на розірвання шлюбу згідний. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 15 травня 2010 року, про що зроблено запис за № 01 Малоплавучанською сільською радою Козівського району Тернопільської області , якою 15 травня 2010 року видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторін [INFO] народився син [PERSON] про що зроблено запис за № 01 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції , яким 28 січня 2011 року видане Свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Із січня 2018 року позивачка та відповідач разом не проживають, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільного господарства . Надаючи оцінку вказаним обставинам справи, суд керується наступними нормами права та прийшов до таких висновків. Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України) Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі статтями 77, 78, 79 та 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із вимогами ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. При цьому , передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду , відповідно до вимог ч. 7 ст. 240 УПК України у формі зупинення розгляду справи і призначення подружжю - сторонам строку для примирення,який не може перевищувати 6 місяців . Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Натомість позивач стверджує ,що перебування в шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення . За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, суд, дійшов до висновку , що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сторін є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] - до задоволення . Окрім цього, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати зі сплати судового збору при зверненні до суду із позовною заявою. На підставі наведеного та статтями 4, 5, 89, 141, 200 , 206, 263, 264, 265,268, 352, 354-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Outcome: approved