Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 17.02.2014 р. до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати договір купівлі -продажу гаражу, розташованого у дворі будинку [ADDRESS] від 24.05.2012 р., за яким [PERSON] було придбано у [PERSON] гараж - дійсним. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 755,00 грн. витрат. 05.03.2014 р. [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд визнати договір купівлі - продажу гаражу, розташованого у дворі будинку [ADDRESS] від 24.05.2012 р., за яким [PERSON] було придбано у [PERSON] гараж - дійсним. Визнати за [PERSON] право власності на гараж, який розташовано у дворі будинку [ADDRESS], яке набуте [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу з [PERSON] від 24.05.2012 р. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначає, що 24.05.2012 р. він придбав у [PERSON] гараж за договором купівлі - продажу, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], розрахунок за договором було здійснено у повному обсязі, претензії між сторонами відсутні. Позивач позбавлений в повному обсязі реалізовувати своє право власності на це майно у зв'язку тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору, тому змушений звернутися до суду з позовом, про визнання договору дійсним. В судове засідання [PERSON] не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином. Надав суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради від 07.07.1998 р. № 126/4 як виняток, дозволено [PERSON] встановити типовий металевий гараж в тимчасове користування біля будинку [ADDRESS]. 24.05.2012 р. між [PERSON] (продавець), [INFO], та [PERSON] (покупець), [INFO], укладений договір купівлі - продажу металевого гаражу. За п. 1 цього договору продавець передає у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити у відповідності з умовами цього договору наступне майно: металевий гараж, що знаходиться в групі індивідуальних гаражів за адресою: [ADDRESS]. Металевий гараж на праві особистої приватної власності належить продавцю, металевий гараж встановлений продавцем на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 07.07.1998 р. № 126/4. Гараж проданий продавцем покупцю за суму, що вказана в розписці, яка є додатком до цього договору та його невід'ємною частиною. Договір був укладений в простій письмовій формі, договір не був нотаріально посвідчений. За ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. За ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. За ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель», на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. За ч. ч. 1, 2 ст. 220 у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. [PERSON] та [PERSON] домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, а саме: договором купівлі - продажу металевого гаражу від 24.05.2012 р., відбулося повне виконання договору, [PERSON] ухилився від його нотаріального посвідчення, тобто вимоги [PERSON] обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 203, 208, 209, 215, 220, 328, 334, 655 - 657 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними",

Outcome: approved