Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Орган опіки та піклування - Турійська районна державна адміністрація Волинської області звернулася до суду з позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір'ю трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а [PERSON] - є батьком [PERSON], [INFO]. Запис про батька двох інших дітей вчинений згідно ст. 135 СК України. Відповідачі як батьки усунулися від виховання та утримання своїх малолітніх дітей. Старших дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у листопаді 2015 року влаштовано до Волинського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей, а [PERSON], [INFO], в березні 2016 року - влаштовано до Волинського обласного спеціалізованого будинку дитини, де за час перебування дітей у вказаних закладах мати відвідувала їх лише декілька разів, а батько не відвідував свою дочку та не цікавився її життям. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не займаються вихованням дітей, за місцем проживання характеризуються негативно, не створили жодних умов для проживання дітей, хоч є здоровими та працездатними, свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а [PERSON] - щодо [PERSON], [INFO], а також стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей в розмірі 460 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні представник позивача - служби у справах дітей Турійської районної державної адміністрації [PERSON] позов підтримала повністю, ствердила наведені у ньому факти, уточнила позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача [PERSON] в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно, оскільки він на даний час працює та має регулярний дохід. Прокурор Федоренко Р.В., що вступив у справу на підставі ст.ст. 45, 46 ЦПК України, в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що дійсно, не створили умов для проживання дітей, не займалися їх вихованням та матеріальним утриманням, зрідка відвідують їх у закладах, куди вони влаштовані. Проте, просили не позбавляти їх батьківських прав, ствердивши, що мають намір змінити свою поведінку. Так, відповідач [PERSON] ствердив, що він на даний час не зловживає спиртними напоями, влаштувався на роботу. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - служби у справах дітей Турійської РДА, відповідачів, свідків, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до свідоцтв про народження (а. с. 5-7) відповідач [PERSON] є матір'ю трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а [PERSON] - є батьком [PERSON], [INFO]. Запис про батька двох інших дітей вчинений згідно ст. 135 СК України, що стверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження (а .с. 14, 15). Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 18 липня 2006 року відповідач [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо її старших дітей (а. с. 26). З 25 листопада 2015 року діти перебувають на обліку як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах у зв'язку з тим, що їхня матір [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що стверджується наказом служби у справах дітей Турійської РДА від 25 листопада 2015 року №44. Відповідно до характеристики Турійської селищної ради (а. с. 20) [PERSON] ще у 2014 році неодноразово заслуховувалась на засіданні Координаційної ради Турійської селищної ради з питань проживання, виховання, навчання та утримання дітей. Із листів Турійського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (а. с. 24, 25) слідує, що [PERSON] працівниками Центру неодноразово були надані рекомендації та допомога для створення належних умов для проживання та виховання дітей, попереджено про наслідки ухилення від виконання батьківських обов'язків. Проте усі рекомендації останньою проігноровані, вона відмовляється від співпраці та допомоги, у помешканні холодно та брудно, мінімальний запас продуктів харчування, хоч мати на той час отримувала допомогу при народженні дитини. Згідно актів обстеження умов проживання від 29 серпня 2014 року, 05 лютого 2016 року, 03 березня 2016 року, 12 травня 2016 року, 26 липня 2016 року, 17 серпня 2016 року умови проживання незадовільні, не створено належних матеріально - побутових умов для проживання дітей, приміщення не придатне для проживання, відключені світло і газ, відсутні продукти харчування (а. с. 29, 40 - 44). Потребує покращення санітарний стан будинку і за місцем проживання відповідача [PERSON], що стверджується актом обстеження матеріально - побутових умов від 17 травня 2016 року, відповідно до якого в господарстві нічого не утримується, запасів продуктів харчування немає (а. с. 36). Відповідно до характеристики, виданої Сереховичівською сільською радою Старовижівського району від 17 травня 2016 року [PERSON] також негативно характеризується за місцем проживання як особа, яка постійно зловживає спиртними напоями (а. с. 33). До Служби у справах дітей Турійської РДА неодноразово поступали скарги про те, що відповідач [PERSON] не здійснює догляд за дітьми, зловживає алкогольними напоями, витрачає соціальні виплати не за належністю, не забезпечує дітей належним харчуванням (а. с. 21, 22). На підставі заяви [PERSON] від 30 листопада 2015 року, у якій вона просить влаштувати її дітей до спеціалізованого закладу у зв'язку з важким матеріальним становищем, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у листопаді 2015 року влаштовано до Волинського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей, а [PERSON], [INFO], в березні 2016 року - влаштовано до Волинського обласного спеціалізованого будинку дитини, де за час перебування дітей у вказаних закладах мати відвідувала їх лише декілька разів, а батько не відвідував свою дочку та не цікавився її життям, що стверджується довідками вказаних закладів (а. с. 37, 38, 39). Свідок [PERSON].ю, яка є сусідкою відповідача [PERSON], в судовому засіданні повідомила, що з весни 2015 року остання проживала з дітьми в [ADDRESS]. Діти недоглянуті, часто голодні, брудні. Ніяких умов для проживання дітей [PERSON] не створила, свідомо не працює. Хто батько дітей - невідомо. Відповідача [PERSON] за місцем проживання дітей ніколи не бачила, дитина не знає хто її тато. Свідок [PERSON] - сільський голова на території проживання відповідача [PERSON], в судовому засіданні суду пояснив, що остання не займається вихованням дітей, ніде не працює, проведені із нею бесіди щодо належного виконання батьківських обов'язків не дали результатів. За той час, поки діти перебували у спеціалізованих закладах, з листопада 2015 року мати не доклала жодних зусиль для створення належних умов для проживання дітей, навпаки, ситуація тільки погіршилась. За місцем проживання відповідача [PERSON] його поведінка та матеріально - побутові умови станом на час розгляду справи також не змінилися, що стверджується характеристикою, актом обстеження матеріально - побутових умов проживання від 12 вересня 2016 року. Самі лише ті обставини, що відповідач [PERSON] останнім часом влаштувався на роботу, де характеризується з позитивної сторони, про що свідчать довідки ТОВ «ВВ Агро», не спростовують доводів позивача про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні також ствердив, що мати [PERSON] часто залишала дітей самих вдома, де не завжди було що їсти, взимку в будинку було холодно, їсти ходили до сусідів. В Центрі йому з сестрою жити краще. [PERSON] в судовому засіданні ствердила, що батько [PERSON] ніколи не приїжджав до неї, коли вони жили з мамою. Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст.150 СК України батьки зобов ' язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім ' ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров ' я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 ст.157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов ' язаний брати участь у її вихованні. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суть обов'язку матері та батька по вихованню дитини полягає у її духовному вихованні, формуванні в ній особистості, підготовці дитини до самостійного життя у дорослому віці. Встановлені судом обставини справи вказують на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не турбуються про належне виховання дітей, та не піклуються про них, хоча мають таку можливість, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, останні мають своє житло, здорові та працездатні, займаються тимчасовими підробітками. Як батьки відповідачі свідомо не виконують свого обов'язку по вихованню дітей та щодо їх духовного і морального розвитку. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). В матеріалах справи наявний висновок Турійської районної державної адміністрації від 02 серпня 2016 року №1757/32/2-16 (а. с. 9-10), який вказує про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а [PERSON] - щодо [PERSON], [INFO]. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином повно, всебічно й об'єктивно з'ясувавши і дослідивши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши досліджені надані учасниками судового розгляду докази в їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права та з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини і її зростання в умовах турботи, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а [PERSON] - щодо [PERSON], [INFO], у зв'язку з умисним ухиленням від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей та свідомим нехтуванням своїми обов'язками. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги стан здоров'я та матеріальне становище відповідачів, те, що [PERSON] офіційно не працює, проте є особою працездатного віку, а [PERSON] працює та має постійних дохід, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача як органу опіки та піклування, аліментів на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 460 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08 серпня 2016 року (з часу пред'явлення даного позову) та до досягнення старшою дитиною повноліття, а з відповідача [PERSON] - на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання даного судового рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі по 551.20 грн. з кожного, оскільки позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів, був звільнений від його сплати. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 19, 164, 165, 166? 167, 182, 184 СК України та

Outcome: approved