Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Згідно позовної заяви та заяв про збільшення позовних вимог, 28.10.2015 року позивачка передала в борг відповідачу кошти в сумі 8000 гривень, які були зняті нею з кредитної карти, а 01.01.2016 року - дала йому в борг кошти в сумі 45255 гривень. З метою отримання гарантій повернення вищевказаної суми позики та письмового підтвердження умов надання такої позики 15.01.2016 року [PERSON] надав [PERSON] власноручно написану ним розписку, яка в розумінні ЦК України є договором позики, в якій зокрема зазначив та визнав суму боргу. Відповідно до договору позики від 15.01.2016 року, позивачка передала відповідачу грошові кошти в розмірі 45255 гривень та 9850 гривень, що були зняті з кредитної карти, які останній зобов'язався повернути до 01.06.2016 року, а у випадку прострочення повернення грошових коштів - сплатити пеню з розрахунку 1% за кожен прострочений день. Також за вказаним договором позики відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати відсотки в розмірі 10% від суми боргу за кожен місяць (тобто 120% річних). Після настання вказаного у розписці терміну повернення позики, [PERSON] суму боргу та відсотків позивачці не повернув, хоча вона неодноразово в усні та письмовій формі зверталася до нього з вимогами віддати гроші. Однак, відповідач лише давав численні обіцянки про повернення коштів, які не дотримав. [PERSON] відмовляється виконати належним чином свої грошові зобовязання передбачені розпискою, ігнорує численні дзвінки та вимоги позивачки щодо повернення суми боргу та всіма можливими способами ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, порушивши строки повернення коштів. На підставі наведеного, позивачка вважає, що відповідач зобов'язаний повернути їй суму позики 55105 гривень, а також сплатити проценти за договором за період з 01.01.2016 року по 18.11.2016 року в розмірі 58516 гривень 99 копійок та пеню за прострочення повернення боргу за період з 02.06.2016 року по 18.11.2016 року в розмірі 93678 гривень 50 копійок. На підставі наведеного позивачка просить стягнути з [PERSON] на користь її борг за договором позики від 15.01.2016 року в розмірі 207300 гривень 49 копійок, з яких: 55105 гривень сума позики, 58516 гривень 99 копійок - проценти за договором, 93678 гривень 50 копійок - пеня за прострочення повернення боргу, та судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Крім того пояснила, що в березні 2015 року позичила відповідачу 10000 гривень, потім - ще 8000 гривень, у вересні 2015 року - ще 10000 гривень. Після цього 28.10.2015 року зняла з кредитної карти та позичила відповідачу ще 8000 гривень. При цьому вони усно домовилися, що [PERSON] буде сплачувати їй щомісячно відсотки за користування позиченими грошима, а також компенсує щомісячні мінімальні платежі, які стягуватиме з неї банк за користування знятими кредитними коштами. На виконання їх усної домовленості відповідач дав їй незначну суму коштів, але її хвалило лише на погашення частини суми відсотків, що набігли за користування позиченими грошима, і в подальшому припинив повертати кошти. Тому вона звернулася до [PERSON] з проханням написати розписку в підтвердження укладення договору позики і він погодився. Вони порахували та обговорили суму, яку відповідач має їй повернути, і визначили її в розмірі 45255 гривень, що складається з суми боргу та відсотків, які він не віддав, а також в розмірі 9850 гривень, що складається з коштів, що були знаті нею з кредитної карти та щомісячних мінімальних платежів, які стягував з неї банк за користування знятими кредитними коштами. Сума 9850 гривень не входила в суму 45255 гривень, тому була прописана окремо. Відповідач написав розписку особисто та добровільно, однак після її написання жодних коштів в рахунок повернення боргу їх не давав. Представник позивачки позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позові та пояснення [PERSON], просив їх задоволити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що протягом 2015 року декілька раз позичав в позивачки гроші, загальна сума яких становила 36000 гривень, з яких 8000 гривень вона зняла з кредитної карти. Вони домовилися, що він щомісячно платитиме відсотки за користування позиченими грошима, при цьому позивачка декілька раз збільшувала їх розмір, з чим він погоджувався. Крім того, [PERSON] повідомила, що в кінці місяця банк присилає їй повідомлення про необхідність сплатити відсотки за користування знятими кредитними коштами і сказала заплатити їй суму цих відсотків, на що він також погодився і заплатив. До написання розписки, в рахунок погашення боргу він повернув позивачці кошти приблизно 16000 гривень та 200 доларів США, однак будь - яких письмових розписок про отримання цих коштів в неї не брав. В січні 2016 року [PERSON] сказала, що потрібно написати розписку в підтвердження позики, на що він погодився. Розписку писав вдома в позивачки, особисто, добровільно, під диктовку останньої. [PERSON] сказала, що сума боргу та неповернутих відсотки становить 45255 гривень, з чим він погодився і написав цю суму в розписці. Коли писав розписку, вважав, що сума 9850 гривень, входить в склад суми 45255 гривень і саме це мав на увазі. Крім того відповідач зазначив, що в розписці не вказував розмір відсотків пені, там було пусте місце, а цю цифру вони мали узгодити пізніше. Стверджує, що не писав розмір пені - 1%. Після написання розписки не повертав позивачці кошти через важке матеріальне становище. На підставі наведеного, позивач зазначив, що визнає позовні вимоги на суму 45255 гривень, вимоги про стягнення пені та відсотків не визнає, бо це дуже велика сума. Представник відповідача підтримав позицію [PERSON] Крім того зазначив, що написання в розписці боргу на кредитну карту на майбутнє суперечить вимогам ст.1046 ЦК України. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Як вбачається з ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи наведене, судом встановлено, що 15.01.2016 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого, [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошові кошти, сума яких станом на 01.01.2016 року становить 45255 гривень та 9850 гривень - борг на кредитну карту, і зобов'язався повернути вказані суми коштів в строк до 01.06.2016 року, сплатити відсотки в розмірі 10% від суми боргу за кожен місяць за користування грошима, а у випадку прострочення повернення грошових коштів зобов'язався сплатити пеню з розрахунку 1% за кожний день прострочення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що власноручно та добровільно написав та підписав вищевказану розписку. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він не писав в розписці розмір пені - 1 %, оскільки він не надав суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження вказаної обставини. Не заслуговують на увагу і твердження відповідача про те, що сума боргу 9850 гривень включається в суму 45255 гривень, оскільки в розписці чітко зазначено, що це дві різні суми боргу, і менша з них не є складовою частиною більшої. Факт зняття позивачкою [PERSON] 28.10.2015 року з кредитної карти коштів в сумі 8000 гривень підтверджується даними виписки по її картці/рахунку Публічного акціонерного товариства "А-Банк" від 20.09.2016 року. Крім того, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказана правова позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13. При наявності таких доказів суд вважає доведеним отримання відповідачем в позику грошових коштів від позивачки. Доказів повернення суми позики відповідач до суду не надав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов'язання за договором позики у встановлений строк не виконав, борг в загальному розмірі 55105 гривень (45255 грн. + 9850 грн.) [PERSON] не повернув. Вказане також підтверджується наявністю у позивачки оригіналу розписки. Згідно ст.ст.525, 530, 610, 617 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталось внаслідок випадку чи непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Договором позики від 15.01.2016 року встановлено обовязок відповідача сплатити проценти за користування позикою в розмірі 10% від суми бору за кожний місяць користування грошима. Позивачка просить стягнути з відповідача проценти від суми позики за період з 01.01.2016 року по 18.11.2016 року, що становить 58516,99 грн. відповідно до проведених нею розрахунків. Однак, позивачкою допущено помилку при проведенні вказаних розрахунків. Так, позивачка ставить вимогу про стягнення процентів від суми позики за період з 01.01.2016 року по 18.11.2016 року. Суд не погоджується з доводами позивачки у цій частині, оскільки договірні зобовязання між сторонами виникли 15.01.2016 року, коли між ними було укладено договір позики, який оформлено розпискою. За таких обставин суд приходить до висновку, що проценти за користування позикою слід рахувати починаючи з 15.01.2016 року. Згідно проведеного судом перерахунку, сума відсотків за користування позикою за період з 15.01.2016 року по 18.11.2016 року становить 55799 гривень 47 копійок (55105 грн. х 120%) : 100%) : 365 днів) х 308 днів). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч.ч.1, 2 ст.551 ЦК України). Укладаючи договір позики сторони погодили, що у випадку прострочення зобовязання з повернення грошових коштів [PERSON] зобовязується сплатити пеню в розмірі 1% за кожний день прострочення. Позивачка просить стягнути з відповідача пеню за прострочення повернення боргу за період з 02.06.2016 року по 18.11.2016 року, що становить 93678,50 грн. відповідно до проведених нею розрахунків. Однак, позивачкою допущено помилку при проведенні вказаного розрахунку. Так, нею невірно обраховано кількість днів прострочення за період з 02.06.2016 року по 18.11.2016 року. Відповідно до проведеного суду обрахунку, за період з 02.06.2016 року по 18.11.2016 року кількість днів прострочення становить 169 днів, а не 170 днів, як зазначала позивачка. Таким чином, згідно проведеного судом перерахунку, пеня за період з 02.06.2016 року по 18.11.2016 року становить 93127 гривень 45 копійок (55105 грн. х 365%) : 100 %) : 365 днів) х 169 днів). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що відповідач добровільно у встановлений строк не повернув позивачці борг за договором позики, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] борг за договором позики в розмірі 55105 гривень, проценти за користування позикою в розмірі 55799 гривень 47 копійок, пеню в розмірі 93127 гривень 45 копійок. В задоволені іншої частини позовних вимоги - відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено на 98,4 %, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 2039 гривень 83 копійки (2073 грн. х 98,4%) та 275 гривень 60 копійок судового збору сплаченого нею при подачі заяви про забезпечення позову, оскільки така була задоволена повністю, а всього: 2315 гривень 43 копійки. На підставі наведеного,

Outcome: approved