Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, а саме - житловим будинком, який знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що будинок за вказаною адресою належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 31.10.2013 року. У цьому будинку разом з ним зареєстровані його матір [PERSON] , [INFO] , брат [PERSON] , [INFO] , а також дядько - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , [INFO] у належному позивачу житловому будинку не проживає уже близько 30 років. Впродовж цього періоду, відповідач лише зрідка навідувався до своєї матері - баби позивача [PERSON] , [INFO] , яка до дня смерті проживала у вказаному будинку, при цьому відповідач там не проживав та спільного побуту не вів. Окрім цього, за період не проживання у житловому будинку, який належить позивачу відповідач [PERSON] не брав участі у його утриманні, зокрема не сплачував житлово-комунальні послуги, не зберігав у приміщеннях будинку жодних своїх речей, не користувався приміщеннями у будь який інший спосіб. Також зазначає, що вже тривалий час він чи інші члени його родини не підтримують з відповідачем жодних стосунків чи контактів. Крім того, позивач зазначає, що він як власник будинку не може розпоряджатися своїм майном, отримати передбачені права та пільги по утриманню будинку, шляхом продажі чи здачі в оренду будинку. Факт реєстрації у вказаному житлі відповідача може створити перешкоди у реалізації позивачем таких прав. А тому він із даним позовом звернувся до суду та просить позов задовольнити. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 17.08.2021 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, розгляд справи призначено в підготовче судове засідання на 14.09.2021 року. 11.10.2021 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, однак представник позивача 15.11.2021 року звернувся в суд із заявою про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, зазначив, що позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку (арк.спр. 27а, 33, 44 ). Відзиву на позовну заяву не подав. Оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подав відзиву на позовну заяву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується номером інформаційної довідки: 265527185 від 12.07.2021 року про право власності на нерухоме майно, видане на підставі договору дарування №888 від 31.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Химиця Г.І. (арк. спр.6). Згідно з Актом №40 про не проживання особи за місцем реєстрації від 22.11.2021 року в складі комісії засвідчено те, що за адресою [ADDRESS] , починаючи з 1990 року фактично не проживає гр. [PERSON] (арк.спр.9). Згідно з Актом №252 про не проживання особи за місцем реєстрації від 06.07.2021 року в складі комісії засвідчено те, що за адресою [ADDRESS] , починаючи з 1990 року фактично не проживає гр. [PERSON] (арк.спр.10). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої начальником відділу "Центру надання адміністративних послуг" Рава-Руської міської ради [PERSON] 03.07.2021 року встановлено що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (арк.спр.12). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб виданої Рава-Руським будинкоуправлінням №2 при Рава-Руській міській раді встановлено, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровано: мама - [PERSON] , [INFO] , брат - [PERSON] , [INFO] а також дядько - [PERSON] , [INFO] (акр.спр.8). Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 71 ЖК України передбачає, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Наведене також узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, де зазначено про те, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; статті 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Права власника житлового будинку, визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не проживає у будинку понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, а також те, що позивач не може розпорядитися, володіти та управляти своїм майном на власний розсуд у зв`язку з реєстрацією в будинку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] такими, що втратив право користування будинком за адресою: будинок [ADDRESS] .

Outcome: approved