Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить визнати [PERSON] , [INFO] , останнє місце проживання якого: [ADDRESS] , безвісно відсутнім з 01 січня 2017 року. Заявлені вимоги обґрунтовані наступним. Заявник [PERSON] з 02 серпня 2013 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В шлюбі [INFO] народжена донька [PERSON] . Шлюбні відносини заявника з чоловіком фактично припинено в 2015 році. Причиною припинення спільного проживання заявник пояснює співпрацею відповідача з незаконними збройними формуваннями, що діють в м. Донецьк. В 2016 році [PERSON] зник, за місцем свого проживання в м. Донецьк не з`являється, вже понад три роки на зв`язок з сім`єю не виходить. Зі слів знайомих, [PERSON] відомо, що [PERSON] ймовірніше позбавлений волі і утримується в катівнях представниками збройних незаконних формувань так званої «донецької народної республіки» або взятий в полон в результаті військових дій на сході України. 07 червня 2019 року через офіційний сайт Національної поліції України заявник подала заяву про безвісне зникнення [PERSON] . Вжиті заявником всі необхідні міри, направлені на встановлення місцезнаходження чоловіка не видалися результативними. На даний час існує ймовірність фізичного знищення [PERSON] . За таких обставин, [PERSON] в судовому порядку порушила питання про визнання чоловіка безвісно відсутнім. Основною метою звернення до суду є захист прав малолітньої доньки [PERSON] , 2014 року народження, оскільки у випадку визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявник звернеться за призначенням пенсії по втраті годувальника. Крім того, визнання чоловіка заявника безвісно відсутнім необхідне для реалізації права малолітньої доньки на свободу пересування, оскільки наразі перетин дитиною лінії зіткнення, та виїзд за межі України є неможливим без письмового дозволу батька (а. с. 2-4) Ухвалою суду від 27.09.2019 року за заявою [PERSON] відкрито провадження, розгляд справи проведено в порядку ст. 308 ЦПК України (а.с. 26). 25 жовтня 2019 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на заяву [PERSON] згідно ч. 7 ст. 178, ч. 3 ст. 194 ЦПК України подано письмове пояснення з викладенням позиції щодо відсутності законних підстав для визнання [PERSON] безвісно відсутнім. Так, заінтересованою особою увага суду акцентується, що для визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинні бути наявними певні умови, по-перше відсутність протягом року в місці постійного проживання, по-друге неможливість встановлення місця перебування такої особи. Всупереч вказаного, заявником, на думку ГУ ПФ України в Донецькій області, надані лише докази на підтвердження того, що [PERSON] був відсутній в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] на час обстеження житлових умов сусідами. При цьому, територія м. Донецька є непідконтрольною українській владі, тому перевірити достовірність складеного 10.07.2019 року Акту на предмет не проживання є неможливим. Більш того, адресою місця реєстрації [PERSON] згідно паспортних даних є: [ADDRESS] . За таких обставин, ГУ ПФ України в Донецькій області вважає, що належними та достатніми доказами не підтверджено відсутність [PERSON] в місці перебування чи постійного проживання протягом року. Також, заінтересованою особою під сумнів поставлено мету зазначену заявником [PERSON] для визнання чоловіка безвісно відсутнім, а саме отримання права на пенсію по втраті годувальника на дитину [PERSON] , 2014 року народження. Головним управлінням ПФ України в Донецькій області зазначається, що оскільки [PERSON] значиться на сайті «Миротворець» як бойовик незаконних збройних формувань, тому право на отримання пенсії по втраті годувальника згідно Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у членів його сім`ї об`єктивно не може виникнути. За таких обставин, ГУ ПФ України в Донецькій області просить відмовити в задоволенні заяви [PERSON] (а.с. 36-36). 05 листопада 2019 року на адресу суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на заяву [PERSON] згідно ч. 7 ст. 178, ч. 3 ст. 194 ЦПК України подано письмове пояснення з викладенням позиції, що визнання [PERSON] безвісно відсутнім не є достатньо обґрунтованим, що може у подальшому позбавити його певних прав та обов`язків. Так, на думку заінтересованої особи по справі, оскільки зареєстроване місце проживання [PERSON] знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі (м. Донецьк) отримати будь-які документальні підтвердження з приводу його відсутності, а також перетину кордону поза контрольованої Україною територією не видається можливим. ГУ ДМС України в Донецькій області проаналізовано долучені до заяви [PERSON] документи: паспорт заявника; свідоцтво про народження дитини заявника; скріншот сайту «Миротворець» про включення [PERSON] до бази бойовиків незаконно-збройних формувань; скріншот з сайту Національної поліції України про подачу заявником зави про безвісне зникнення чоловіка; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про порушення кримінального провадження № 12019050770001506 від 11.06.2019 року за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України. Зазначені заявником відомості про неможливість знайти за місцем постійного проживання [PERSON] за переконанням ГУ ДМС України в Донецькій області мають вигляд лише декларування та не підтверджуються долученими до справи документальними матеріалами (а.с. 31-33). Сторони в судове засідання не з`явилися. Заявником [PERSON] , представником заявника [PERSON] суду адресовано заяву про розгляд справи в їх відсутність, заявлені вимоги підтримано. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області в особі начальника Рад Н.С. в письмових поясненням на заяву [PERSON] зазначено клопотання про розгляд справи в відсутність представника заінтересованої особи. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Алєксєєв А.В. (уповноважений довіреністю) надав заяву про закінчення розгляду справи за його відсутності з урахуванням долучених письмових пояснень заінтересованої особи про необґрунтованість заявлених вимог [PERSON] . Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Матеріалами справи підтверджено такі факти та відповідні правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Донецьк, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта а.с. 5-7). З 02 серпня 2013 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] а.с. 11). [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Хабаровськ Російської Федерації, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта а.с. 9-10). Заявник [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (підтверджено копією свідоцтва про народження а.с. 12). Згідно роздруківки з офіційного сайту Національної поліції України 07.06.2019 року [PERSON] подала заяву про безвісне зникнення людини [PERSON] (а.с. 13). \~ \~ \~ \~Згідно роздруківки з сайту «Миротворець» (створений неурядовою організацією, що займається злочинами проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку) за результатами введення в пошуковій строчці даних [PERSON] формується інформація як про бойовика незаконних збройних формувань (а.с. 14, 81-82). \~ \~ \~ \~Листом Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області № А-53/аз/101/03-19 від 26.07.2019 року надано інформацію щодо результатів заяви про факт безвісті відсутнього [PERSON] , а саме повідомлено, що досудове розслідування по кримінальному провадженню за № 120190507700011506 від 11.04.2018 року триває, проводяться ряд слідчих дій, направлених на встановлення обставин вчиненого правопорушення (а.с. 15). \~ \~ \~ \~Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Центральним ВП ГУ НП в Донецькій області проводяться слідчі дії по кримінальному провадженню № 120190507700011506 від 11.04.2018 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 115 КК України (умисне вбивство), за фактом заяви [PERSON] про те, що з червня 2016 року втрачено зв`язок з чоловіком [PERSON] (а.с. 16). \~ \~ \~ \~З листа Центрального відділу поліції ГУ ГП в Донецькій області № А-11/аз/101/01-20 від 21.02.2020 року вбачається, що з метою встановлення місця знаходження [PERSON] проведено наступні заходи: - надіслано запити до Єдиної інформації бази даних внутрішньо переміщених осіб та до Департаменту соціального захисту населення суміжних областей з метою встановлення чи зареєстрований [PERSON] як внутрішньо переміщена особа та чи отримує будь-які соціальні виплати; - надіслано запит до ГУ ПФ України в Донецькій області з метою встановлення чи отримує пенсійні виплати; - надіслано запит до Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону та лінії розмежування; - надіслано запит до міжвідомчого центру допомоги громадян у питаннях звільнення полонених та встановлення безвісті зниклих при СБ України; - направлено доручення до Державної прикордонної служби України з метою встановлення контролю на всіх пунктах пропуску прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону; надіслано звернення до Міжнародного комітету Червоного Хреста з метою отримання допомоги у пошуку. Було встановлено, що станом на 2017 рік [PERSON] утримується в місцях позбавлення волі так званої «донецької народної республіки» (а. с. 79-80). \~ \~ \~ \~10 липня 2019 року складено Акт обстеження житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та зафіксовано факт не проживання [PERSON] з 2016 року. Акт підписано свідками [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ) а.с. 17. \~ \~ \~ \~За клопотанням сторони заявника судом в порядку ст. 91 ЦПК України проведено допит свідків. \~ \~ \~ \~З послідовних, взаємоузгоджених показів свідків [PERSON] , [PERSON] судом встановлено наступні обставини, які мають значення для справи. Так, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з братом [PERSON] , з яким заявник має спільну дитину [PERSON] , 2009 року народження. Вдруге [PERSON] вийшла заміж в 2013 році за [PERSON] , з яким подружжя мешкали за адресою: [ADDRESS] . Подружжя [PERSON] підтримували відносини зі [PERSON] та чоловіком [PERSON] , спілкувалися, збиралися на свята, спільно проводили дозвілля. Характеризуючи подружнє життя [PERSON] свідки відмітили, що в родині були присутні міцні, гарні взаємовідносини. В 2014 році з початком бойових дій на території м. Донецька [PERSON] втратив роботу (працював водієм в будівельній компанії), після чого за своєю поведінкою став агресивним, замкнутим, досить часто був відсутній вдома, періодично зникав з місця проживання, стосунки з дружиною [PERSON] суттєво погіршилися. Наскільки свідкам відомо від знайомих [PERSON] вступив до лав незаконних збройних формувань, та невиключно міг приймати участь в бойових діях. Свідки повідомили, що останній раз [PERSON] бачили приблизно влітку 2015 року, при цьому відмічають, що останній мав поранення руки. В червні 2016 року зв`язок з [PERSON] було повністю втрачено. Спілкуючись з [PERSON] свідкам відомо, що нею подавалася заява про зникнення [PERSON] до правоохоронних органів, які здійснюють діяльність на території м. Донецька, також вживалися самостійні пошуки для його відшукання, однак місцезнаходження так і не було встановлено. Свідками [PERSON] , [PERSON] підтверджено, що ними особисто підписано Акт на предмет не проживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] , при цьому пояснено, що житлове приміщення десь з червня 2019 року [PERSON] здала в оренду, оскільки працевлаштувалася на роботу в м. Москва Російської Федерації, куди заявник і переїхала. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Згідно ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Відповідно до ч. 3 ст. 43 ЦК України порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється ЦПК України. У відповідності до ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосувані норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Також належить враховувати, що визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла) (Постанова Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 317/3139/15-ц). Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». В постанові Верховного суду від 28.02.2018 року у справі № 317/3139/15-ц зазначено, що визнання у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Тобто, зумовлена одночасна наявність двох припущено щодо взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Суд, з урахуванням вищевказаного при вирішенні цивільно-правового спору приходить до переконання, що в судовому засіданні «поза розумним сумнівом» знайшло своє підтвердження сукупність таких умов: - відсутність [PERSON] у місці свого постійного проживання протягом року; - протягом одного року в місці, де [PERSON] переважно проживає немає відомостей про його місцеперебування; - встановити місце перебування [PERSON] неможливо; - визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними (згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, при цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того чи були вони на утриманні годувальника; відповідно до пп. 4 п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України Донецької області від 25.11.2005 року № 22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника надається, в тому числі, рішення суду про визнання його безвісно відсутнім. Крім того, судове рішення про визнання [PERSON] безвісно відсутнім гарантує право його малолітньої дитини [PERSON] , 2014 року народження право на виїзд за кордон без нотаріально посвідченої згоди батька відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, які затверджені постановою КМУ №57 від 27.01.95 року). Таким чином, суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають врахуванню під час ухвалення рішення, - приходить до висновку про задоволення заявлених вимог [PERSON] про визнання [PERSON] безвісно відсутнім з січня 2017 року, оскільки факт зникнення останнього підтверджується доказами, що не викликають сумнівів у своїй допустимості та достовірності, які суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному та не спростовані.

Outcome: approved