Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON], в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 червня 2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу має двох малолітніх дітей. Вказує, що протягом року сторони проживають окремо у зв'язку з протилежними поглядами на сімейне життя, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, мають роздільний бюджет, шлюб існує лише формально, проте розлучитися не можуть, оскільки мають дитину, яка не досягла року після народження. Згідно свідоцтва про право власності позивачці належить квартира [ADDRESS], яка була придбана нею в шлюбі за кошти, надані батьком для можливості проживати окремо від відповідача з огляду на фактичне припинення їх спільного життя. У зв'язку з тим, що кошти на придбання спірної квартири є особистою приватною власністю позивачки, вона звернулася в суд з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, до матеріалів справи долучив письмові пояснення відповідача щодо відсутності обтяжень спірного нерухомого майна. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зроблено відповідний запис № 1154. Від шлюбу подружжя має малолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вбачається з письмових пояснень позивачки, протягом року сторони проживають окремо у зв'язку з протилежними поглядами на сімейне життя, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, мають роздільний бюджет, шлюб існує лише формально, проте розлучитися не можуть, оскільки мають дитину, яка не досягла року після народження. Відповідно до Договору купівлі-продажу майнових прав № 199/РН-К від 29 січня 2013 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Холдинговою компанією «Київміськбуд» та [PERSON], компанія продала, а Покупець придбала майнові права на квартиру [ADDRESS], про що свідчить ксерокопія квитанції № 30/30 від 30 січня 2013 року про оплату Договору купівлі-продажу майнових прав (а.с. 22-26, 27). Відповідно до розписки [PERSON], складеної нею власноручно, без будь-якого примусу, усвідомлюючи наслідки власних дій, вона отримала від свого батька [PERSON] грошові кошти у розмірі 878 000 грн. для купівлі квартири [ADDRESS] та зобов'язалась повернути гроші в обумовлені строки. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 10 квітня 2013 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (а.с.11, 12). Як вбачається з письмових пояснень відповідача, які містяться в матеріалах справи, [PERSON] підтвердив, що квартира [ADDRESS] була придбана у зареєстрованому з позивачкою шлюбі за кошти, які було їй надано її батьком та повідомив, що на даний час сторони проживають окремо та будь-яких сімейних відносин не підтримують (а.с. 21). Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені ст. 57 СК України. Зокрема законодавець відніс до особистої приватної власності дружини чи чоловіка майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України). Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Судом встановлено та визнано відповідачем, що будь-які обтяження стосовно спірного нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] відсутні, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 червня 2015 року. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню, а квартира [ADDRESS] визнається приватною власністю позивача, [PERSON], оскільки придбана за її особисті кошти. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved