Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивач 04.04.16 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, зазначивши, що 13.06.06 р. між ВАТ «АТП 10706» та відповідачем було укладено договір, за п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець зобов»язується при виконанні визначених замовником регулярних і нерегулярних перевезень керувати транспортним засобом замовника, реалізовувати квитки, приймати від пасажирів кошти за надані послуги у повному обсязі, надавати супутні послуги, передбачені договором. За п. 2.1 договору від 13.06.06 р., замовником встановлюється для виконавця, а останнім, шляхом прийняття замовлення (виїзд в рейс) визнається та забезпечується план виторгу (мінімальна сума, що отримує замовник, з одного маршруту за один рейс автобуса.) План виторгу включає готівкові кошти від продажу квитків на маршруті та безготівкові кошти, що надійшли на рахунок замовника від автостанцій за реалізовані пасажирам квитки на маршруті, що обслуговує виконавець. Розмір плану виторгу вноситься до шляхового листа і є обов»язковим до виконання. Покликаючись на положення ст. ст. 1, 21 ГПК України, ст. ст. 3, 15 ЦПК України, ст. ст. 526, 527 ЦК України, просив стягнути з відповідача 16 795 грн. 30 коп. боргу, а судові витрати у справі з іншої особи. 01.06.16 р. позивач подав до суду змінені позовні вимоги, з обґрунтуванням, аналогічним викладеному вище, покликаючись на положення ст. ст. 1, 21 ГПК України, ст. ст. 3, 15 ЦПК України, ст. ст. 526, 527 ЦК України, просить стягнути з відповідача 16 795 грн. 30 коп. боргу, та судові витрати у справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх вищенаведеними доводами. Суду додатково пояснила, що між сторонами було укладено 2 договори: керування та бухобліку, що пов»язані. Акти звірок та приймання здавання виконаних робіт складались за участю відповідача. Сума заборгованості відповідачеві відома була. Сплачені відповідачем суми - по 119 грн. відповідно до договору бухобліку зараховувались на погашення заборгованості. План виторгу міститься у шляховому листі, відповідач здавав під розпис у відомості виручену готівку та корінці квитків, у касу. Таким чином, від плану виторгу віднімалась сума зданої готівки, сума вартості квитків за корінцями, встановлювалась сума заборгованості. В кінці кожного місяця бухгалтерія підприємства роздруковувала акти звірок. Плата за ведення бухобліку передбачалась готівкою, але сторони проводили взаєморозрахунок таким чином, що по 600 грн. позивач сплачував відповідачеві за надані послуги, з цих коштів бухгалтер сплачував суми податків, оплату за договором бухобліку. При існуванні боргу ці кошти йшли на погашення такого. Збільшення суми плану виторгу було пов»язано з підвищенням цін на пальне, але мало місце і підвищення вартості квитків. Витрати на пальне зазначались у шляховому листі, витрати пального встановлювали за показниками спідометра. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання 20.07.16 р. не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні 15.07.16 р. суду пояснив, що позову не визнає у повному обсязі. Не оспорює укладення вищезазначених угод. Зазначає, що сума плану виторгу зазначалась у шляховому листі. Спочатку ця сума була для нього помірною та підйомною, а з 2015 р. була збільшена до 2\~100 грн.. Ця сума його не влаштовувала, виконати такий план він не міг. Розмір плану виторгу з ним не погоджувався. Позивач виходив у цьому питанні виходив лише з власних інтересів. Але у рейс він виїжджав, не дивлячись на виниклу незгоду. Питання моніторингу пасажиропотоку з ним не обговорювалось. Згодом він у червні 2015 р. розірвав договір керування. Про існування заборгованості йому відомо було, так як він за цим спостерігав. У актах звірок та актах приймання здавання робіт, наданих суду позивачем, у рядку [PERSON] - підписи йому не належать. По 119 грн. щомісячного платежу за договором бухобліку він сплачував у податкову інспекцію через касира позивача, але не помісячно, а щоквартально. Тому заперечує і таку складову суми боргу як сума 1\~904 грн. боргу за договором бухобліку. Але підтвердження цього він надати суду не може. У сумі плану виторгу є сума боргу за перевитрату палива в розмірі 758 грн. 12 коп., хоча це було викликано несправностями на маршруті і неврахуванням позивачем факту, що мав місце, коли він з одного (несправного) автобуса пальне перелив на справний і останнім продовжив рейс. Це позивачем не відмічено документально та не враховано. Аналогічні пояснення дав суду і представник відповідача, зазначивши, крім того, що позивач неодноразово змушував відповідача підписувати чисті бланки документів. Тоді ж представник відповідача подав також суду письмове заперечення відповідача проти позову, мотивоване тим, що 13.06.06 р. між ВАТ «АТП 10\~706» та ним, дійсно, було укладено вищезазначений договір керування з додатковою угодою від 01.03.12 р.. План виторгу був додатковою умовою договору керування, таке поняття чинним законодавством не визначене. Вважає, що план виторгу є відносною величиною, з прямими втратами (витратами) суб»єкта господарювання не пов»язано. Недосягнення його розміру не є збитками в розумінні ст. 906 ЦК України. Збитки, завдані невиконаннями чи неналежним виконанням договору підлягають відшкодуванню у разі наявності вини. Покликаючись на ст. 901 ЦК України, зазначає, що він протягом усієї дії договору сумлінно виконував обов'язки, докладав максимум зусиль для якісного їх виконання (відповідно до вимог ст. 526 ЦК України). Невиконання встановленого плану виторгу є обставиною об'єктивною, такою, що не залежить від його волі та дій, не містить його вини, а отже, збитки за невиконання такого плану з нього стягуватись не можуть. Про належне виконання ним своїх зобов'язань також свідчить відсутність щодо його дій будь - яких скарг як зі сторони позивача, так і громадян (пасажирів), перевезення яких він здійснював. При розірванні договору керування на підставі п. п. 5.2.2., позивач про наявність будь - якої заборгованості з його боку не зазначив, а отже, за станом на 28.05.15 р. така була відсутня. Зазначена в уточненій позовній заяві проведена між сторонами звірка розрахунків за станом на 31.05.15 р. та нарахування за її результатами йому заборгованості на суму 16 795 грн. 30 коп., не відповідають дійсності. Акт звірки взаєморозрахунків від 31.05.15 р. юридичної сили не має, так як ним не підписувався, а отже, не є належним та допустимим доказом у справі. Згідно із судовою практикою актові звірки взаєморозрахунків не надано юридичної сили доказу наявності обов'язку сплатити грошові кошти або ж відсутності такого обов'язку, а у розумінні ст. ст. 9, 10 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", він є зведеним обліковим документом, що відображає загальну суму заборгованості, фіксує стан розрахунків між сторонами, але не породжує будь - яких прав та обов'язків сторін, в той час як зобов'язання сторін підтверджуються первинними документами, договором, накладними, рахунками тощо. Ознаки первинних бухгалтерських документів наводиться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Поняття господарської операції наводиться у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зазначає що акти здачі - прийняття робіт (надання послуг), надані позивачем, ним не підписувались, підпис в них візуально суттєво відрізняється від його, того, яким підписано договори, хоча кошти за ведення бухгалтерського та податкового обліку, у відповідності до укладеного з позивачем договору на ведення бухгалтерського та податкового обліку від 01.07.08 р. ним періодично сплачувались. Покликаючись на ст. 128 ЦПК України, просить у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Як зазначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання незаконними рішень органу органів місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ч. 2, 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як випливає із змісту копії договору про надання послуг по керуванню транспортними засобами від 13.06.06 р. (далі договір керування), такий було укладено між ВАТ «АТП 10\~706» та відповідачем як підприємцем. За умовами договору керування, замовник доручає і передає, а виконавець при виконанні визначених замовником регулярних і нерегулярних перевезень приймає під повну матеріальну відповідальність згідно з додатком № 1 від 01.03.12 р., укладеним між сторонами у справі, та керує транспортним засобом (далі - т/з, автобус), реалізовує квитки, приймає від пасажирів кошти за надані послуги у повному обсязі; надає інші послуги, передбачені договором керування. Згідно з п. п. 2.1, 2.2, 2.4 договору керування замовником встановлюється для виконання, а виконавцем, шляхом прийняття замовлення (виїзд в рейс) визнається та забезпечується план виторгу, що включає в себе готівкові кошти від продажу квитків на маршруті та безготівкові кошти, які надійшли на рахунок замовника від автобусних станцій за реалізовані пасажирам квитки на маршруті, який обслуговує виконавець. Розмір плану виторгу вноситься у шляховий лист виконавця і є обовязковим для виконання. Виконавець протягом 5 робочих днів після закінчення звітного періоду (місяць) забезпечує повний розрахунок із замовником згідно з планом виторгу. Протягом 10 робочих днів після закінчення звітного періоду (місяць) замовник проводить з виконавцем остаточний розрахунок по виконанню плану виторгу за результатами перевезень, про що між сторонами складається акт виконаних робіт та взаємних розрахунків. Наведене вище відповідачем та його представником не заперечується. 01.03.12 р. сторонами було укладено додаток до договору керування про зміни у розмірі та порядку розрахунків, що стверджується копією такого договору та відповідачем не оспорюється. У взаємозв»язку з вищезазначеним договором керування, 01.07.08 р. між сторонами договору керування було також укладено і договір на ведення бухгалтерського та податкового обліку (далі - договір бухобліку), що стверджується копією такого, відповідачем та його представником не заперечується. Відповідно до листа позивача № 96 від 01.06.16 р., мали місце наступні перетворення позивача як юридичної особи: 30.12.11 р. ВАТ «АТП 10\~706», що діяло з 25.09.95 р., перетворене на ТДВ «АТП 10\~706». Тобто, позивач є правонаступником сторони договору керування замовника. Згідно з розрахунком суми заборгованості по виконанню умов договору керування за період з 01.01.14 р. по 31.05.15 р., вона становить 16\~795 грн. 30 коп.. До неї включено і заборгованість по перевитраті пального в загальній сумі 758 грн. 12 коп.. До суми заборгованості враховано суми невиконання плану виторгу за період з січня 2014 р. по жовтень 2014 р. включно, з грудня 2014 р. по травень 2015 р. включно. При цьому відповідачем не оспорюють ся суми, виплачені йому як підприємцю (9\~600 грн.), не надано суду доказів безпідставності нарахування позивачем суми, що складається із сум невиконання планів виторгу (23\~733 грн. 18 коп.). Посилання відповідача та його представника на ту обставину, що відповідач не підписував акти звірок, не спростовують доводів позивача та його представника в в тій частині, що між сторонами було укладено договір керування на умовах, висвітлених позивачем, ці умови відповідачем з тих чи інших причин виконані належно не були. Так, сам відповідач у судовому засіданні пояснив, що, дійсно, спочатку план виторгу він виконував, однак, згодом, у зв»язку із збільшенням його розміру, виконувати не міг, виникала регулярна заборгованість, що шумувалась позивачем. Згодом його перестали вдовольняти умови договору керування, однак, він не ініціював їх зміну, і тривалий час не ініціював розірвання договірних відносин з позивачем. Позивачем надано суду детальний розрахунок суми боргу за договором керування, договором бухобліку, із зазначенням даних первинних документів, як то номер шляхового листа, розмір планової виручки, розмір зданої готівки, суми авто станційного збору тощо, що свідчить про виникнення та наявність на даний час боргу відповідача перед позивачем. Як слідує з даних калькуляції по маршруту відповідача, наданих суду представником позивача, плани виторгу зазначались у них, як і витрати, у т. ч. паливно мастильних матеріалів, ремонт. Відповідно до копій актів звірок від 28.02.15 р., 31.03.15 р., 30.04.15 р., сторони погодили суми заборгованості. Акти здавання приймання робіт (надання послуг) від 28.02.15 р. та 31.03.15 р., що містять відомості про існування боргу, також містять підписи відповідача. Заперечення відповідача та його представника у тій частині, що відповідач не підписував таких актів чи підписував чисті бланки таких актів, відповідачем та його представником у судовому засіданні будь - якими доказами підтверджено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. ст. 610, 611 ЦК України передбачено, що порушення зобов'язання - це його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема відшкодування збитків. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами було укладено вищезазначені: договір керування та договір бухобліку на умовах, викладених у кожному з них. Умови договорів сторонами було погоджено. План виторгу, відповідно до договору керування, зазначався позивачем у шляховому листі та таким чином доводився до відповідача. При загальному плані виторгу за спірний період відповідач недоздав позивачеві готівкою суму 23\~733 грн. 18 коп.. З цієї суми позивач відрахував шляхом взаєморозрахунку сплачені відповідачеві як підприємцю суми за договором керування в розмірі 9\~600 грн., а тому, з врахуванням боргу по оплату бухгалтерських послуг за договором бухобліку, перевитратою пального на суму 758 грн. 12 коп., сума заборгованості складає 16\~795 грн. 30 коп.. Незабезпечення плану виторгу є порушенням п. 3.2.5 договору керування. Доказів на підтвердження сплати позивачеві щомісячно суми 119 грн. згідно з договором бухобліку, відповідач суду не надав. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем умови договорів належно виконано не було. Відповідач не довів суду того, що позивачем сума заборгованості за договорами нарахована невірно чи надані позивачем документи на підтвердження позовних вимог містять у графі [PERSON] не його підписи, а іншої особи. Крім того, суд враховує, що за договором керування, відповідач мав обов»язок (п. п. 3.2.3, 3.2.4) вести облік, складати та передавати позивачеві товарно грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матцінностей, брати участь у їх інвентаризації. За таких обставин суд вважає позовні вимоги доведеними, заперечення таким, що не спростовує доводів позивача. Виходячи з викладеного, позов підлягає до повного задоволення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума заборгованості за договором керування та договором бухобліку, у т. ч. сума перевитрати пального в сумі 758 грн. 12 коп.. Так, відповідно до п. 3.2.1 договору керування, відповідач мав обов»язок дбайливо ставитись до ввірених йому матцінностей та не допускати збитків. Судові витрати у справі слід стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved