Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сватівського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Мілуватської сільської ради Сватівського району Луганської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 08.09.2015 року Сватівським районним судом Луганської області було розірвано шлюб з відповідачем. Шлюбних стосунків вони не підтримують. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з ним. Він належним чином піклується про них, утримує, займається їх вихованням. Проживають у будинку, який належить на праві власності його матері. Житлове приміщення перебуває у задовільному стані, створені всі умови для проживання, навчання, виховання дітей. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не проявляє інтересу до дітей, не спілкується з дітьми, не створює їм необхідних умов для розвитку, не утримує. Таким чином відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до їхніх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав, зазначених у ньому та просили його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи відповідно до ст.. 74 ЦПК України - через оголошення у пресі. Жодних заяв, клопотань від неї не надходило. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Мілуватської сільської ради Сватівського району Луганської області, до суду не з'явився, надійшла заява про розгляду справи без його участі, позов визнає (а.с.34). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона являється матір'ю, з позивачем та дітьми вона проживають разом. Суду підтвердила факт ухилення відповідачкою [PERSON] своїх батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей. Також зазначила, що відповідач вже більше року до дітей не приїжджає, не цікавиться їхнім існуванням, жодної матеріальної чи іншої допомоги не надає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також підтвердив суду факт ухилення відповідачкою своїх батьківських обов'язків, пояснив, що останній раз її бачив більше чотирьох років тому. Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно до копій свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON], батьком дітей записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 08 вересня 2015 року (а.с.8-9). Відповідно до довідки № 1464 від 19.10.2016, яка видана Мілуватською сільською радою Сватівського району Луганської області, позивач [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно контрольного акту обстеження житлово - побутових умов від 14 лютого 2017 року № 4 - житлове приміщення, у якому мешкає позивач з дітьми - у задовільному стані, для дітей облаштована кімнату, створені умови для навчання, виховання та розвитку. Батько виконує свої батьківські обов'язки (а.с.14). За місцем проживання позивач [PERSON] характеризується з позитивного боку (а.с.13). З висновку виконавчого комітету Мілуватської сільської ради від 15.02.2017 року № 83 вбачається, що на комісії з питань захисту прав дітей при Мілуватській сільській раді - доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до своїх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.15). Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Статтею 150 СК України встановлено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: 1) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; 2) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; 3) батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; 4) батьки зобов'язані поважати дитину; 5) передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; 6) забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; 7) забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, матеріальним забезпеченням дітей не займається, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, а також не бажає вчиняти вищевказані дії, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дітей, як складову їхнього виховання. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved