Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

Орган опіки й піклування Старовижівської РДА Волинської області звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на обліку в службі у справах дітей Старовижівської РДА як такі, що позбавлені батьківського піклування та на даний час влаштовані до прийомної сім`ї, так як на підставі рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 28 липня 2016 року дітей було відібрано у матері без позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із відбуванням матері покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці. [PERSON] після відбуття покарання у місцях позбавлення волі до органу опіки та піклування із заявою щодо надання висновку про можливість повернення їй дітей, не зверталась, а тому орган опіки й піклування розпочав підготовку документів щодо позбавлення батьківських прав. Перевіривши умови проживання [PERSON] працівниками служби у справах дітей районної державної адміністрації та представником ювенальної юстиції встановлено, що будинок до ладу не приведено, відсутні посуд та постільна білизна, столів та ліжок зовсім немає, продукти харчування відсутні, на роботу [PERSON] не влаштувалась, пиячить, а отже заробіток відсутній, а також характеризується з негативної сторони. 27 лютого 2019 року рішенням комісії з питань захисту прав дитини районної державно адміністрації, з врахуванням того, що [PERSON] не заперечила щодо висновку про позбавлення батьківських прав, оскільки вона не в змозі доглядати за дітьми та забезпечити їм необхідні умови для повноцінного розвитку, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . З огляду на вищевикладене позивач вважає, що відповідач не бажає виконувати свої обов`язки по вихованню та догляду за дітьми, матеріальної допомоги не надає, а також з метою захисту прав дітей просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В судове засідання представник позивача [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала з підстав наведених в ньому. Відповідач у судове засідання не з`явилася, в поданій заяві до суду просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, згідна на позбавлення її батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши та оцінивши докази, приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про їх народження та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (аркуш справи 8-13). 28 липня 2016 року Старовижівським районним судом Волинської області винесено рішення, яким відібрано неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав і передано органу Старовижівської районної державної адміністрації для подальшого влаштування на час відбування покарання [PERSON] . Крім того, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (аркуш справи 15-18). З копії розпорядження № 265 від 09 серпня 2016 року "Про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування" вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв`язку із відібранням дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , без позбавлення батьківських прав матері [PERSON] (аркуш справи 14). Факт відбування покарання відповідачем [PERSON] з 02 серпня 2016 року по 08 листопада 2018 року підтверджується довідкою про звільнення серії ОДС № 16249 ДУ «Чорноморської ВК (№74)» (аркуш справи 26). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 05 березня 2019 року № 188/40/2-19 вбачається, про неможливість передачі дітей для подальшого виховання відповідачу [PERSON] , і що її доцільно позбавити батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , так як [PERSON] після відбуття покарання у місцях позбавлення волі до органу опіки та піклування із заявою щодо надання висновку про можливість повернення їй дітей, не зверталась. Перевіривши умови проживання [PERSON] працівниками служби у справах дітей районної державної адміністрації та представником ювенальної юстиції встановлено, що будинок до ладку не приведено, відсутні посуд та постільна білизна, столів та ліжок зовсім немає, продукти харчування відсутні, на роботу [PERSON] не влаштувалась, пиячить, а отже заробіток відсутній, а також характеризується з негативної сторони , в господарстві нічого не отримує, належні умови для виховання та навчання дітей відсутні. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації, [PERSON] дала згоду про надання їй висновку щодо позбавлення батьківських прав відносно дітей, мотивуючи це тим, що вона не в змозі доглядати за дітьми та забезпечити їм необхідні умови для повноцінного розвитку (аркуш справи 23-25). Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно Постанови КМУ України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», якщо протягом двох місяців після повернення з місць позбавлення волі або звільнення з-під варти, батьки не звернулися із заявою про повернення дитини, може бути порушено питання про позбавлення їх батьківських прав. Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що відповідачем [PERSON] позовні вимоги визнаються в повному обсязі. Подана [PERSON] заява про визнання позову розцінюється судом як доказ того, що відповідач не цікавиться долею дітей і не має наміру брати участі в їх вихованні. Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, ухилення від виховання дітей обумовлено винною поведінкою матері, свідомим нехтуванням нею своїми обов`язками, не вчиняє дій для повернення дітей та не бажає створювати для них елементарні умови для їхнього проживання та їхнього виховання. А тому її слід позбавити батьківських прав відносно дітей. Вказане рішення відповідатиме інтересам дітей. Частиною 3 статті 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак в даному випадку суд не вирішує питання про стягнення аліментів, оскільки вони вже стягнуті рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 28 липня 2016 року, яке не змінене, не скасоване, набрало законної сили і виконане (аркуш справи 15-18). Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, відповідач, реалізувавши передбачене статтею 206 ЦПК України право, визнала позов повністю до початку розгляду справи по суті, то відповідно до вимог частини 1 статті 142 ЦПК України, пункту 1.1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути 50 відсотків судового збору - 384 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved