Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказує, що 17 вересня 2019 року між нею у якості позикодавця та [PERSON] у якості позичальника було укладено Договір позики грошей, відповідно до якого позивач передала позичальнику, а позичальник прийняв позику у розмірі 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп., що є еквівалентом 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, за ринковим курсом відповідної валюти на день укладення Договору позики та зобов`язався повернути позивачу позику до 20 вересня 2019 року. 18 вересня 2019 року, в рахунок забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Договором позики, між позивачем у якості іпотекодержателя та [PERSON] у якості іпотекодавця було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Бідонько Л. Л., зареєстрований за № 1189, відповідно до якого іпотекодавець передав позивачу в іпотеку нежитлове приміщення 1-го поверху № 1, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871452863101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 2, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871453163101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 3, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871453763101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 4, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871454063101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 5, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871454963101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 6, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний №1871455463101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 7, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871456063101); нежитлове приміщення 1 -го поверху № 8, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871452263101) (далі разом - нерухоме майно). Позивач стверджує, що зобов`язання виконані з її боку повністю, позичальник отримав грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується власноручно підписаним ним Договором позики. Натомість, позичальник своєчасно грошові зобов`язання за Договором позики не виконав, грошову суму не повернув, а повідомлення про порушення основного зобов`язання (вимоги про усунення порушення у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), вручені позивачем як позичальнику, так і іпотекодавцю (відповідачу), були ними проігноровані, загальний розмір заборгованості перед позивачем становить 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп., що є еквівалентом 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, за ринковим курсом відповідної валюти на день укладення Договору позики, а тому позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки на умовах укладеного Іпотечного договору. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.10.2021 р. відкрито провадження у справі, встановлено сторонами строки: відповідачу - для подання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу - для подання до суду відповіді на відзив; відповідачу - для подання до суду заперечення. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 17 вересня 2019 року між позивачем у якості позикодавця та [PERSON] у якості позичальника було укладено Договір позики грошей. Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець, [PERSON] , передав ще до підписання цього договору, згідно чинного законодавства України у власність Позичальникові, [PERSON] , суму грошей в національній валюті в розмірі - 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом - 10000,00 (десять тисяч) доларів США, 00 центів, за ринковим курсом відповідної валюти станом на день укладення цього договору, а Позичальник, [PERSON] , отримав від Позикодавця, [PERSON] , цю суму грошей та зобов`язується повернути її Позикодавцю, [PERSON] , у строк не пізніше 20 (двадцяте) вересня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 629 526 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Ч. 1 ст. 1049ЦК України передбачено, що позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Строк повернення грошових коштів визначено п. 3 договору позики грошових коштів та передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві борг до не пізніше 20 (двадцяте) вересня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Відповідач позичальник свого обов`язку за договором позики не виконав, не повернув позику в строк, визначений договором, матеріали справи доказів протилежного не містять. Сума позики, що залишилася не повернутою, становить 250000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом - 10000,00 (десять тисяч) доларів США, 00 центів. Станом на дату подання позову позичальник повинен повернути позивачу зазначену суму позики. В забезпечення виконання вищевказаного договору позики, 18 вересня 2019 року між позивачем у якості іпотекодержателя та відповідачем у якості іпотекодавця було укладено Іпотечний договір. Відповідно до п. 1 Іпотечного договору цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Договору позики грошей укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником (Боржником) 17 (сімнадцяте) вересня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року у простій письмовій формі (надалі - основне зобов`язання), а також усіх додаткових угод до нього, в тому числі і тих, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору позики грошей), укладеного між Іпотекодержателем та Позичальником, за умовами якого Позичальник зобов`язаний по 20 (двадцяте) вересня 2019 (дві тисячі дев`ятнадцятого) року повернути Іпотекодержателю кошти у розмірі - 250 000,00 грн. 00 коп. (двісті п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що є еквівалентом 10000,00 (десять тисяч) доларів США 00 центів, за ринковим курсом відповідної валюти на день укладення цього договору. У випадку продовження строків виконання зобов`язань за Договором позики грошей (шляхом укладання додаткових договорів до нього), дія іпотеки, передбаченої цим Договором, зберігається до повного виконання вказаних зобов`язань Відповідно до цього ж пункту Іпотечного договору іпотекодавець передав позивачу в іпотеку наступне нерухоме майно: нежитлове приміщення 1-го поверху № 1, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871452863101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 2, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871453163101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 3, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871453763101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 4, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871454063101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 5, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871454963101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 6, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний №1871455463101); нежитлове приміщення 1-го поверху № 7, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871456063101); нежитлове приміщення 1 -го поверху № 8, загальною площею 28,00 кв.м, що розташоване по [ADDRESS] , (реєстраційний № 1871452263101) (далі разом - нерухоме майно). Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі, заставою. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч. 1 ст. 572 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»). Статтею 35 Закону передбачено, що іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписами ст. 590 ЦК України та ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Пунктом п. 4.5. Іпотечного договору закріплено, що Договір має Застереження відповідно до статті 36 ЗУ «Про іпотеку». Пунктом 4.6. Іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на Предмет іпотеки може здійснюватися шляхом позасудового врегулювання: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону . В разі прийняття Іпотекодержателем рішення про звернення стягнення шляхом набуття права власності на Предмет іпотеки, правовою підставою для реєстрації права власності на Предмет іпотеки з Іпотекодержателем є це застереження в договорі іпотеки, яке прирівнюється за своїми правовими наслідками до договору про задоволення вимог Іпотекодержателя; шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п. 4.7. Іпотечного договору Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: - на підставі рішення суду; або - на підставі виконавчого напису нотаріуса; або - шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» на підставі застереження викладеного в п.п. 4.5, 4.6; - шляхом продажу Предмету іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку», або - шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем. У пункті 4.8. Іпотечного договору закріплено, що в разі звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація купівлі-продажу здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішення суду, а саме шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону ; або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Застереження, зазначене в цьому пункті, вважається Сторонами Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (у ЄДРСР № 82703516) відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6?3034цс16 і зазначила, що «звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продати предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, виключно як спосіб досудового врегулювання спору. У разі, якщо в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва вказані у ч. 3 ст. 36 Закону способи, як то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати на його розсуд судовий або позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу. Таким чином, враховуючи, що забезпечене зобов`язання ані позичальником, ані іпотекодавцем не виконано, з огляду на наявність відповідно до умов Іпотечного договору такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як на підставі рішення суду, шляхом надання судом іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки від власного імені, беручи до уваги, що позивачем обрано саме такий спосіб захисту його порушеного права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Також суд зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до позичальника та іпотекодавця із повідомленням про порушення основного зобов`язання (вимоги про усунення порушення у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку»), які були вручені адресатам особисто. Проте матеріали справи не містять доказів надання позичальником та іпотекодавцем відповіді на таке повідомлення, а також доказів виконання забезпеченого зобов`язання. Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України). Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 361/7543/17 від 19.05.2020 р. В силу положень ст. ст. 36-38 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки одним із передбачених способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та/або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків (ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»). У ч. 6 ст. 38 Закону зазначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно з положеннями ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, звернувши стягнення на предмет іпотеки шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, узгодженою між іпотекодавцем і іпотекодержателем у Іпотечному договорі на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним при подачі даного позову судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного та

Outcome: approved