Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача не виплачену заробітну плату за період з січня 2010 року по лютий 2012 року у сумі 18937,75 грн., а також компенсацію за затримку виплати заробітної плати з січня 2010 року по грудень 2017 року у розмірі 28347,80 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.01.2010 року її прийнято на посаду провідного інженера відділу продажу запчастин управління маркетингу ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.04.2011 року вона переведена на посаду провідного інженера управління маркетингу на Відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 10.06.2013 року звільнена за згодою сторін (п.1 ст.36 КЗпП України). При звільненні відповідач не провів з нею розрахунку. Таким чином, невиплачена заробітна плата за період з січня 2010 року по січень 2012 року становить 18937 грн. 75 коп. На її неодноразові звернення з проханням виплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не реагує. Оскільки відповідач порушив термін проведення розрахунку просить також стягнути з нього компенсацію за затримку заробітної плати з січня 2012 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 28347 грн. 80 коп. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити, а справу розглядати у її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не подав, а тому, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу заочно, у відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що [PERSON] з 25.01.2010 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала на посаді провідного інженера відділу продажу запчастин управління маркетингу ТзОВ «Львівські автобусні заводи». 01.04.2011р. переведена на посаду провідного інженера управління маркетингу на Відокремлений структурний підрозділ ТзОВ «Львівські автобусні заводи» Як вбачається із трудової книжки позивача, остання 10.06.2013 року звільнена з займаної посади за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України). Як вбачається із розрахунку позивача, зробленого виходячи із індивідуальних відомостей УПФ, відповідачем за період з січня 2010 року по час звільнення січень 2012 року проводилося нарахування та виплата їй заробітної плати не в повному розмірі, у зв'язку із чим на час її звільнення утворилася заборгованість в розмірі 18937 грн. 75 коп. З огляду на те, що відповідачем не надано ні позивачу, ні суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає до задоволення. У відповідності до положень ст.115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено обов'язок роботодавця регулярно виплачувати заробітну плату його працівникам відповідно до умов договору, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці», працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів (в тому числі заробітної плати) у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Сума компенсації, відповідно до ст.3 вказаного Закону, обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не провів із позивачем розрахунок в строк визначений ст.116 КЗпП, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з січня 2012 року по 31 грудня 2017 року в сумі 28347 грн. 80 коп., а тому позов в цій частині слід задовольнити. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Рішення суду в частині виплати середньої заробітної плати за один місяць, у відповідності до вимог п.2. ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання. На підставі ст.ст.116-117 К3пП України, ст.ст.27, 33 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: approved