Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач 27.02.19 р. звернулась до суду із вказаним вище позовом, просить визнати за нею право власності на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Батьківщина» Ковельського району Волинської області (далі - КПС), розміром 3, 28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування після смерті її бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] .. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] р. померла її бабуся - [PERSON] , яка постійно проживала у [ADDRESS] . Заповіту спадкодавиця не складала. Спадщину після смерті бабусі прийняла вона відповідно до закону. Інших спадкоємців немає. Чоловік її бабусі - [PERSON] - помер [INFO] р.. До складу спадщини увійшло, зокрема, право власності на право на спірне майно, так як спадкодавиця було включена до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що додається до Державного акта на право колективної власності КСП у розмірі 3, 28 умовних кадастрових гектарів. Покликаючись на п. п. 2 - 5, абз. 3 п. 1. абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, зазначає, що видача членам КСП сертифікатів на земельну частку (пай) здійснювалась у 1996 р., а в даний час [PERSON] померла та останню було внесено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), проте, на момент видачі сертифікатів померли. Вона звернулась до нотаріуса по питанню видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). 01.02.19 р. нотаріусом було заведено спадкову справу № 18/2009, однак, 06.02.19 р. було відмовлено їй письмово у видачі такого у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірне майно на ім`я спадкодавиці. Покликаючись на ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 р.), ч. ч. 1, 3 ст. 1 296, ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 316, ст. ст. 392, 16 ЦК України, судову практику, просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилась, хоча належно повідомлена. Про причини неявки суду не повідомила. Попередньо подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що свої позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча відповідач належно повідомлений. Причини неявки свого представника суду не повідомив, попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутності його представника, зазначивши, що позов визнає у повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, у судове засідання також не з`явився, хоча третя особа - належно повідомлена. Причини неявки свого представника суду не повідомила, попередньо подала до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутності її представника, зазначивши, що заперечень проти позову немає. Суд вважає за можливе справу розглянути по суті у відсутності осіб - учасників справи, у підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх в сукупності, приходить висновку про повне задоволення позову з наступних підстав. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Із копії паспорта позивача [NUMBER] , виданого 28.10.98 р., слідує, що вона є [INFO] р . н . , уродженкою с. Білашева Ковельського району Рівненської обл., проживає там же, по [ADDRESS] , з 2011 р.. Та обставина, що [PERSON] є батьком позивача, стверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , копією свідоцтва про укладення 14.11.81 р. шлюбу [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Білашева Ковельського району Волинської області, виданого 16.11.81 р. Білашівською сільською Радою народних депутатів Ковельського району Волинської області, прізвище якої після укладення шлюбу змінено на " [PERSON] ". Та обставина, що батько позивача - [PERSON] - помер [INFO] р . , коли позивач була ще неповнолітньою, стверджується копією свідоцтва про смерть повторного серії [NUMBER] . Та обставина, що [PERSON] є матір`ю батька позивача, та, відповідно - бабусею позивача по батьківіській лінії, стверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 20.02.56 р. с/р с. Сошичного Волинської області. Та обставина, що [PERSON] померла [INFO] у с. Білашеві Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Та обставина, що батько батька позивача, тобто, дідусь позивача - [PERSON] - помер [INFO] у с. Білашеві Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно з копією довідки № 45 від 30.01.19 р., виданої відповідачем, за адресою: с . Білаашів Ковельського району Волинської області постійно по день своєї смерті одиноко проживала [PERSON] . Заповіт останньої не посвідчувався. Після смерті спадкодавиці доглядом за будинком останньої та господарством здійснювала позивач. Закладаючи свої позовні вимоги, позивач покликалась на п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в ред. Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19.06.03 р., однак, суд вважає, що підстав для застосування для вирішення спору положень статей ЦК України в ред. 2004 р., немає. Відповідно до змісту п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до змісту п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Правила книги шостої ЦК України «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Разом з тим, позивач надала суду копію довідки про те, що після смерті спадкодавиці, яка проживала одиноко на час своєї смерті, саме вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Так спадкодавиця померла у 1993 р., а вказаний вище ЦК України набрав чинності лише з 01.01.04 р.. Тому застосуванню підлягають положення ЦК України (в ред. 1963 р.) як такі, що діяли на час виникнення спірних правовідносин. За містом ст. 525 ЦК України (в ред. 1963 р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як вбачається з копії довідки № 72 від 14.02.19 р., виданої відповідачем, копії Державного акта на право колективної власності на землю серії [NUMBER] , копії виписки з протоколу № 1 зборів уповноважених членів КСП, [PERSON] була включена у списки паювання КСП згідно з Державним актом на право колективної власності на землю КСП «Батьківщина» Ковельського району Волинської області на території Білашівської сільради Ковельського району Волинської області серії ВЛ № 013 від 20.12.95 р. та виписки з протоколу № 1 зборів уповноважених членів КСП «Батьківщина» Ковельського району Волинської області розміром 3, 28 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Позивач прийняла спадщину після смерті спадкодавиці у встановленому законом порядку, інших спадкоємців немає. З копії листа приватного нотаріуса Олєйнікової О.В. № 73/01 - 16 від 06.02.19 р, вбачається, що нею заведено спадкову справу № 40 щодо майна померлої [INFO] р. [PERSON] ; позивач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді спірного майна за законом після смерті спадкодавиці у встановленому законом порядку. Однак свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне майно вона не отримала у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спірне нерухоме майно на ім`я спадкодавиці. Однак остання була членом КСП і особою, яка набула право на земельну частку (пай) у майні вказаного вище КСП відповідно до Державного акта на право власності на на землю КСП «Батьківщина» Ковельського району Волинської області на території Білашівської сільради Ковельського району Волинської області серії ВЛ № 013 від 20.12.95 р. та виписки з протоколу № 1 зборів уповноважених членів КСП «Батьківщина» Ковельського району Волинської області. Відповідно до п. 17 розд. X ЗК України, сертифікат на право на земельну частку (пай), отриманий громадянином, вважається правовстановлюючим документом при реалізації ним права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Оскільки спадкодавиця померла і не реалізувала свого права за життя на отримання такого документа як сертифікат на право на земельну частку (пай), то, відповідно, позивач не має можливості оформити своє право спадкування на спірне спадкове майно у нотаріальному чи іншому порядку. Ст. 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Таким чином суд дійшов висновку, що слід визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно, а не на право на нього, як у своїй позовній заяві помилково зазначила позивач.

Outcome: approved