Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 11 серпня 2012 року, про що зроблено актовий запис №24 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Козівського районного управління юстиції Тернопільської області. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен із них має різні характери та погляди на життя, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, вони не підтримують сімейних відносин та протягом останніх трьох років проживають окремо. Від шлюбу дітей не мають. Вважає, що примирення між ними неможливе. З цих підстав просить позов задовольнити. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак, у поданому позові зазначила про неможливість прибути у судове засідання, у зв'язку із чим просила суд розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. З матеріалів справи не вбачається заперечень позивача щодо заочного розгляду справи. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 11 серпня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №24 відділу державної реєстрації актів цивільного стану Козівського районного управління юстиції Тернопільської області. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен із них має різні характери та погляди на життя, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, вони не підтримують сімейних відносин та протягом останніх трьох років проживають окремо. Від шлюбу дітей не мають. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved