Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з заявою «Про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України». В підтвердження заяви заявник посилається на те, що її матірю є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.04.2017 року Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області , актовий запис 229. [PERSON] померла [INFO] року в м. Микіївка Донецької області , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №165 від 17.04.2017 року , виданим Центром первинної медико - санітарної допомоги в м. Макіївка ДНР. Окрім цього , заянику було видано довіку про причину смерті до форми № 106 /у . Заявник звернулась до Дергачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] року у м. Микіївка Донецької області . Однак, 25.04.2017 року за № 751/15.26-04-04 заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки нею не підтверджено факт смерті [PERSON] та пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому заявник змушена звернутись до суду з заявою про встановлення юридичного факту , адже дана обставина не дає можливості їй отримати сводоцтво про смерть . Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, відповідно до поданої заяви просить заслухати справу її відсутність, без фіксації технічними засобами процесу судового засідання , на задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив , був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що матір'ю заявника є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.04.2017 року Дергачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області , актовий запис 229. [PERSON] померла [INFO] року в м. Микіївка Донецької області , що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №165 від 17.04.2017 року , виданим Центром первинної медико - санітарної допомоги в м. Макіївка ДНР. Окрім цього , заянику було видано довіку про причину смерті до форми № 106 /у . Заявник звернулась до Дергачівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] року у м. Микіївка Донецької області . Однак, 25.04.2017 року за № 751/15.26-04-04 заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки нею не підтверджено факт смерті [PERSON] та пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд вважає , що видане лікарське свідоцтво про смерть №165 від 17.04.2017 року , видане Центром первинної медико - санітарної допомоги в м. Макіївка ДНР та довіка про причину смерті до форми № 106 /у не засвідчує у встановленому порядку факту смерті громадянки [PERSON] , яка померла [INFO] року , що створює перешкоди та позбавляє заявника на реалізацію своїх прав щодо отримання свідоцтва про смерть .Крім того ,вищевказані документи не мають жодної юридичної сили . Факт смерті громадянина України підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до Реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилась після померлого, інші правові наслідки. Заявник фактично позбавлена можливості отримати дані права. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть , форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України. Вказані документи є документами не встановленого зразка та виданими не правомочними на те органами . Згідно ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Внаслідок цих обставин отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Постанова Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що такі справи розглядаються якщо: відповідно до закону, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язане з подальшим вирішенням суперечки про право. Відповідно до п. 18 Постанови , рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК. Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до ст. 256 ч.2 ЦПК У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 257 -1 ч. 2 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею 257 -1 ч. 4 ЦПК України передбачено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] є об'єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якою є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті , бо законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть виданого державним органом України. На підставі вищезазначеного, на підставі ст. ст. 18 ЗУ « Про забезпечення прав та свобод громадян , правовий режим на тимчасово окупованій території України» ,

Outcome: approved