Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє представник [PERSON], звернувся до суду із зазначеним позовом, просив суд визнати поважною причину пропуску строку позовної давності і поновити йому строк на подання позовної заяви та недійсними: рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №145/10 від 18.04.2001 року в частині виділення у постійне користування громадянину [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) земельної ділянки, площею 488,4 кв. метрів, розташованої за адресою: [ADDRESS]; рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №124/1 від 20.03.2002 року в частині надання у приватну власність громадянину [PERSON], [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) земельної ділянки, площею 242 кв. метрів (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої за адресою: [ADDRESS]; Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1746, на земельну ділянку, площею 0,0242 гектарів, розташовану за адресою: [ADDRESS], виданий 7.05.2002 року Маріупольською міською радою, на ім'я [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER], посвідченого нотаріусом 20.11.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-3372, він є власником 13/25 частки житлового будинку з належними до нього надвірними побудовами, розташованого в [ADDRESS]. Від самого початку у 2001 році, так і в подальшому в технічній документації, при визначені площі земельної ділянки на якій знаходився будинок, була допущена помилка, в подальшому прийнята за основу. Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №145/10 від 18.04.2001 року йому та [PERSON] надано додаткову земельну ділянку, площею 447,79 кв. метрів у постійне користування, яку включено до складу землекористування загальної площею 948,78 кв. метрів для експлуатації і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], при цьому був затверджений порядок користування земельною ділянкою 948,78 кв. метрів, за ним земельну ділянку площею 488,4 кв. метрів, а за [PERSON] - 450,43 кв. метрів та зобов'язано Маріупольське міське управління земельних ресурсів видати їм правовстановлюючі документи на земельні ділянки. Однак, не враховуючи рішення попереднє, Виконавчий комітет Маріупольської міської ради рішенням №124/1 від 20.03.2002 року безпідставно передав йому у приватну власність земельну ділянку площею не 488,4 кв. метрів, а 242 кв. метрів. В матеріалах Архівного відділу Маріупольської міської ради відсутня його заява про виділення у приватну власність земельної ділянки, площею 488,4 кв. метрів, замість неї справа містить бланк заяви від 21.02.2002 року заповнений іншою особою від його імені про надання [PERSON] у власність земельної ділянки, площею 242 кв. метрів. За фактом підробки офіційних документів він звернувся до поліції, відомості про злочин передбачений ч.1 ст.366 КК України внесені до ЄРДР, на теперішній час тримає досудове розслідування. На підставі незаконного рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №124/1 від 20.03.2002 року на його ім'я видали Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1746, на земельну ділянку, площею 0,0242 гектарів (242 кв. метрів), хоча за планом зовнішніх меж його земельної ділянки наведеним у Державному акті, загальна площа земельної ділянки складає 0,0497 га. Внаслідок порушеного права на приватизацію земельної ділянки він звернувся до Маріупольської міської ради із заявою про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №124/1 від 20.03.2002 року, однак за рішенням №7/16-1241 від 3.03.2017 року йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Для затвердження та внесення в кадастровий номер змін щодо площі земельної ділянки він звертався безпосередньо до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області та його відділу у місті Маріуполі, але отримав відмову з рекомендацією звернення до суду. Про порушення своїх прав йому стало відомо лише у 2016 році після отримання технічної документації ТОВ «ПЕФ» «Землі Приазов'я» щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд від 2016 року, тому просить визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити строк для звернення до суду з позовною заявою. Позивач [PERSON] та його представник, належним чином повідомлені про час, місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про підтримку позовних вимог за обставинами, наведеними в позовній заяві та про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідачів Виконавчого комітету Маріупольської міської ради та Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, стосовно вирішення справи не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особа Приватного підприємства «ПАЛЕ» належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. При зазначених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з'явилися до суду, оскільки в матеріалах справи мається достатньо доказів для вирішення по суті спірних правових відносин. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини. При виділенні в приватну власність позивачу [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в його власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серія [NUMBER] від 20.11.2000 року, що розташована за адресою: [ADDRESS], при визначенні площі земельної ділянки в розрахунках допущена помилка і зазначено неправильну загальну площу земельної ділянки. Згідно рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №145/10 від 18.04.2001 року [PERSON] та [PERSON] надано додатково земельну ділянку із земель запасу міської ради загальною площею 447,79 кв. метрів у постійне користування, яку включено до складу землекористування загальної площею 948,78 кв. метрів для експлуатації і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], при цьому був затверджений порядок користування земельною ділянкою 948,78 кв. метрів, за [PERSON] земельну ділянку площею 488,4 кв. метрів, а за [PERSON] - 450,43 кв. метрів, залишок земельної ділянки площею 9,96 кв. метрів залишено в їх спільному користуванні. Разом з тим, рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №124/1 від 20.03.2002 року, без урахування чинного рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №145/10 від 18.04.2001 року, тобто без врахування додатково виділеного [PERSON] в постійне користування земельної ділянки, надано в приватну власність не всю земельну ділянку площею - 488,4 кв. метрів, а лише площею 242 кв. метрів. Підставою прийняття рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 20.03.2002 року за № 124/1 в частині виділення [PERSON] в приватну власність земельну ділянку, є матеріали Управління Держгеокадастра в м.Маріуполі Донецької області, де, згідно з п.4.1 технічного завдання від 05.02.2002 року щодо земельної ділянки [PERSON] вказано, що підставою оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку по пров. Сонячний, 13 на [PERSON] є його письмова заява, в якій, як стверджує [PERSON] він просив передати йому у власність земельну ділянку площею - 488,4 кв. метрів, що знаходиться у нього законно в постійному користуванні, але дана заява в зазначених матеріалах відсутня. В технічному завданні від 05.02.2002 року, та в технічному паспорті земельної ділянки на ім'я [PERSON] від 05.02.2002 року невірно вказано площу земельної ділянки, що підлягає приватизації [PERSON], а саме, вказана площа земельної ділянки для оформлення в приватну власність площею 242 кв. метрів, а не площею - 488,4 кв. метрів, що знаходиться у [PERSON] в постійному користуванні. Позивачем у позові зазначено, що у матеріалах Архівного відділу Маріупольської міської ради також відсутня заява [PERSON] «Про виділення йому в приватну власність земельну ділянку площею 488,4 кв. метрів, а залучений бланк заяви від 21.02.2002 року, заповнено не [PERSON], а іншою особою, нібито від імені - [PERSON] «про надання йому в приватну власність земельну ділянку площею 242 кв. метрів», при цьому в даному бланку заяви відсутній підпис [PERSON] За фактом підробки офіційних документів СВ Центрального ВП ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження № 12017050770001592 за ч.1 ст. 366 КК України. Згідно висновків почеркознавчої судової експертизи №1/6-19 від 20.03.2018 року, проведеної під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017050770001592, в бланку заяви від 21.02.2002 року від імені [PERSON], рукописні записи у графах «от», «проживающего по адресу», «площею», «выделеный для», «земельний участок расположен по адресу», «подпись» та «дата», виконані не [PERSON], а іншою особою. На підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 20.03.2002 року за №124/1, [PERSON] виданий Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 07.05.2002 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1746 на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] з площею - 242 кв. метрів (0,0242 га). Позивач зазначає, що в 2016 році для реєстрації земельної ділянки [PERSON], розташованої по [ADDRESS] ТОВ «ПЕФ» «Землі Приазов'я» розроблена технічна документація «встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» та із застосуванням кадастрової зйомки, встановили, що в усіх раніше розроблених технічних документаціях в розрахунках площі земельної ділянки допущено помилку. Не дивлячись на виявлену помилку ТОВ «ПЕФ» «Землі Приазов'я» вказує ті ж самі неправильні розміри, а саме: - 242 кв. метрів (0,0242 га). Фактична площа земельної ділянки [PERSON] визначена у Технічній документації із землеустрою від 13.07.2017 року, яка становить - 0,0497 га. У зв'язку з порушеним правом на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться у [PERSON] в постійному користуванні по [ADDRESS], в грудні 2016 року позивач звернувся із заявою в Маріупольську міську раду про внесення змін до рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 20.03.2002 року за №124/1, щодо виділення йому в приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель земельну ділянку, що знаходиться у нього в постійному користуванні площею тобто - 488,4 кв. метрів, згідно рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.04.2001 року за № 145/1. Рішенням Маріупольської міської ради №7/16-1241 від 03.03.2017 року [PERSON] було відмовлено в задоволенні його звернення, однак, рекомендовано громадянину вирішити питання невідповідності площі земельної ділянки, вказаної в державному акті на право приватної власності на землю Серії [NUMBER], зареєстрованому в Книзі державних актів на право приватної власності на землю 07.05.2002 за №1746, її фактичному розміру у судовому порядку. Для затвердження та внесення в кадастровий номер [NUMBER] змін до відомостей площі земельної ділянки [PERSON], розташованого по [ADDRESS] технічну документацію від 2017 року ПП «Пале» з фактичною площею земельної ділянки - 0,0497 га., було направлено до відділу міста Маріуполя Головного Управління Держгеокадастру в Донецькій області і в Державний фонд документації землеустрою. Однак, посилаючись на зазначену у рішенні Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №124/1 від 20.03.2002 року площу земельної ділянки, Головним управлінням Держгеокадастру в Донецькій області у внесенні вищевказаних змін було відмовлено. Крім того, позивач посилається на те, що Головним Управлінням Держгеокадастра в Донецькій області не враховано невідповідність довжини меж земельної ділянки [PERSON], зокрема з північного боку: довжина кордону становить 11.05м. і 7.20 м. і в сумі = 18.25 м., тобто згідно плану в Державному акті [NUMBER] від 07.05.2002 року це довжина тільки від літера В до літера Б, а довжина кордону земельної ділянки від літера Б до літера А - 18.30 м,. при розрахунках площі взагалі не розглядалася. В точці літера Б межа земельної ділянки [PERSON] «відрізає» частину будинку і сарай капітальної будови, що є неприпустимим. Суд, дослідивши надані докази та враховуючи позицію сторін відносно спірних правових відносин, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як вбачається із матеріалів справи про порушення своїх прав позивачу стало відомо лише у 2016 році після отримання технічної документації ТОВ «ПЕФ» «Землі Приазов'я» щодо «встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» від 2016 року. За таких обставин, суд вважає поважною причину пропуску строку позовної давності, тому необхідно поновити [PERSON] строк на подання позовної заяви. Відповідно до п.«б» ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передання на ввіреній їм території земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до питань місцевого значення належить регулювання сільськими, селищними, міськими радами земельних відносин. Частиною 1 статті 122 ЗК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Беручи до уваги надані позивачем докази щодо фактичної площі земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS], суд вважає, що у рішенні Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №145/10 від 18.04.2001 року та рішенні Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №124/1 від 20.03.2002 року, було визначено, вказано неправильну площу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] що виділено [PERSON] Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.99 N 43 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 року за N 354/3647, далі - Інструкція, ( що діяла на час видачі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 07.05.2002 року), право власності на землю посвідчується державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно до п. 1.13 Інструкції складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Статтею 25 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Зокрема, одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Оскільки Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 07.05.2002 року було видано [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради №124/1 від 20.03.2002 року, у якому було неправильно вказано площу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] що виділено [PERSON], то відповідно такий Державний акт також містить неправильну площу земельної ділянки. Згідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За наведеними обставинами позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави.

Outcome: approved