Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади смт\~Юрївка в особі Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 лютого 1985 року помер його дід, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юр'ївський район, смт Юрївка, вул.\~Центральна, буд. 228. Позивач звернувся до органів нотаріату із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння. Однак, державний нотаріус Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області постановою від 13.10.2016 року відмовив у вчиненні зазначеної нотаріальної дії, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Таким чином, на даний час позивач не може оформити після смерті [PERSON] спадкові права на домоволодіння, в звязку з чим змушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним в порядку спадкування права власності на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юр'ївський район, смт.\~Юрївка, вул.\~Центральна, буд. 228. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити. Судом встановлено, що 13 лютого 1985 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 455141, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Юрївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 20.04.2012\~року (а.с. 7). Відповідно до п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року і застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. До правовідносин, що виникли до набрання чинності ЦК України 2004 року, застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Таким чином, оскільки [PERSON] помер 13.02.1985 року, до спадкових правовідносин, що виникли після його смерті, підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року в редакції, чинній на момент смерті спадкодавця. За положеннями ст.ст. 524, 525, 534 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця. Кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юр'ївський район, смт Юрївка, вул.\~Центральна, буд. 162, який належав померлому на підставі свідоцтва про право власності на будинок, виданого Юрївською селищною радою 21.10.1958 року. Згідно з довідкою, виданою КП\~"Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" 28.09.2016\~року, право власності на вказаний будинок зареєстровано за [PERSON] 05.11.1958 року. Крім того, відповідно до рішення сесії Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області № 303-25/VI від 30.08.2012 року вказаному будинку присвоєно номер 228 (а.с. 12). За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 05.04.1984 року секретарем виконкому Юрївської селищної ради народних депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 6 (а.с. 9). Згідно з вказаним заповітом все належне йому майно, усі майнові права та обовязки спадкодавець заповів [PERSON] Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] За нормами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв, при цьому визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На час відкриття спадщини позивач проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 1857, виданою Юрївською селищною радою Юрївського району Дніпропетровської області 29.12.2016\~року (а.с. 53). Отже, [PERSON] фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, тому в силу вищезазначених норм права вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація про інші заповіти та видані свідоцтва про право на спадщину у вигляді житлового будинку після смерті [PERSON] відсутня (а.с. 46, 47). Таким чином, позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] та являється єдиним спадкоємцем за заповітом. За положеннями ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, могли одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, ЦК УРСР 1963 року не встановлював строк, протягом якого спадкоємці зобовязані були одержати свідоцтво про право на спадщину, а також наслідки неотримання ними вказаного документа. Як встановлено судом, позивач до набрання чинності ЦК України 2004 року не звертався до органів нотаріату з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. В силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 13.10.2016 року позивач звернувся до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок. В звязку з тим, що оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує його належність спадкодавцю, втрачений, державний нотаріус постановою від відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 13). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012\~року № 296/5). На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Отже, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів. Як встановлено судом, [PERSON] подав оголошення в засобах масової інформації про втрату оригінала свідоцтва про право власності на будинок, виданого Юрївською селищною радою 21.10.1958 року, про що свідчить газета «Вісті Придніпровя» від 27.12.2016 року № 99 (а.с. 52). Одночасно суд відмічає, що відсутність у позивача правовстановлюючого документа, який би підтверджував факт належності спадкодавцю права власності на житловий будинок є обставиною, що унеможливила оформлення права на спадщину в нотаріальному порядку. За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3\~ст. 1296 ЦК України\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно після смерті [PERSON] немає, відсутність оригінала правовстановлюючого документа позбавляє [PERSON] можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 37,3 кв. м, житловою площею 17,2\~кв. м, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юр'ївський район, смт.\~Юрївка, вул.\~Центральна, буд. 228.

Outcome: approved