Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду з даною заявою, якою просить встановити факт, що вона на момент проголошення незалежності України, станом на 24.08.1991 року та набрання чинності Закону України "Про громадянство України" станом на 13.11.1991 року, постійно з 1989 року по 1992 рік безвиїзно проживала на території України. В обґрунтування вказаних вимог заявниця зазначає, що вона на даний час являється громадянкою Республіки Азербайджан. Після знайомства зі своїм майбутнім чоловіком [PERSON], з 1989 року почали проживати разом з в м. Києві, де останній займався підприємницькою діяльністю. В 1992 році з метою знайомства з батьками чоловіка, вони виїхали до Республіки Азербайджан, після чого там зареєстрували свій шлюб, де залишись проживати, поскільки постійного житла а території України не було. Але бажання повернутись в Україну не покидало, вони продовжували підтримувати відносини з друзями, що залишилися в Києві, які в подальшому допомогли її синові придбати житло та влаштувати своє життя в м. Києві, який досить довгий час проживає зі своєю дружиною та вже з новонародженою донькою в м. Києві. Вже тривалий час вона проживає на території України в Бориспільському районі Київської області, доглядає онуку, яка народилась в Україні, планує постійно проживати, стати громадянкою України та відмовитись від громадянства Азербайджану. З метою отримання паспорту громадянина України вона звернулась до органів ДМС, однак їй було рекомендовано звернутись до суду з заявою про встановлення факту проживання в період становлення незалежності, оскільки в загальному порядку отримати паспорт громадянина України вона позбавлена можливості. В судове засідання заявниця не з'явилась надала суду заяву в якій викладені вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити та справу слухати у її відсутність. Представник Бориспільського районного відділу УДМС України в Київській області в судове засідання не з'явився, направивши лист з прохання розглядати справу без їх участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що особисто знає заявницю вже давно, підтвердив, що остання в період з 1989 р. по 1992 рік виїхала разом зі своїм чоловіком з Азербаджану до України де постійно проживала, її майбутній чоловік займався підприємницькою діяльністю. На даний час в Україні проживає їхній син з донькою, яка є громадянкою України. Заявниця також вже тривалий час проживає на території України, виховує онуку, має намір і в подальшому проживати та набути громадянство України. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази аналогічні показам свідка [PERSON]. Суд, заслухавши покази свідків, дослідив, проаналізував та оцінив всі докази, що містяться в матеріалах справи у їх сукупності і дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.1969 року в м.Прокопевськ, Кемеровська область, народилась заявниця [PERSON], остання є громадянкою Республіки Азербайджан, що підтверджується даними паспорту з перекладом на українську мову (а.с.5,6). 03.03.1992 року в заявниця уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований виконавчої владою селища Учоглан Агдамського району Азербайджанської Респубілки, в результаті чого її дошлюбне прізвище було змінено з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу з перекладом на українську мову (а.с.7,8). Як зазначає заявниця, після знайомства зі своїм майбутнім чоловіком починаючи з 1989 по 1992 рік вони почали проживати разом в м. Києві безвиїзно, оскільки саме в м. Києві останній, займався підприємницькою діяльністю. Даний факт підтверджується показами свідків наданих в судовому засіданні. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що син заявниці [PERSON] зареєстрований та проживає в м.Києві, має тимчасову посвідку на постійне місце проживання на території України (а.с.10). [INFO] року в сина заявниці народилась донька [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом РАЦС Шевченківського РУЮ м.Києві 14.03.2015 року. Згідно даних довідки № 2427 від 26.05.2015 року (а.с.11) остання набула громадянство України у відповідності до ч.3 ст.8 ЗУ «Про громадянство України» Крім того, судом встановлено, що на даний час заявниця проживає на території Бориспільського району на підставі договору оренди житлового приміщення (а.с.14). Із зазначеного заявницею слідує, що вона не хоче бути громадянкою Республіки Азербайджану, тому зверталась до органів ДМС з метою отримання громадянства України, однак їй було відмолено та рекомендовано звернутись до суду, оскільки вона не має документів підтверджуючих її реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України , суд розглядає справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України»і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про громадянство України»,особа яка проживала до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України і особою без громадянства або іноземцем, який припинив іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, реєструється громадянином України. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 р. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України породжує для заявниці виникнення її законних прав та інтересів. У іншому порядку встановити даний факт і реалізувати її порушені права неможливо. Оскільки без встановлення факту постійного проживання на території України в судовому порядку вона позбавлена можливості підтвердити громадянство України, отримати паспорт громадянина України та зареєструватись на постійне місце. За таких обставин вимоги заявника обґрунтовані і суд вважає за необхідне встановити факт її постійного проживання, на території України станом на 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved