Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що 02 лютого 2014 року, близько 11 години 30 хвилин на автодорозі Петрівка - Катеринівка, 430 м від будинку №10 в с. Щербинівка, з вини відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом «МАН», державний номерний знак [NUMBER] з причепом 93866, державний номерний знак АН644ХХ, сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача підтверджується Постановою Калінінського районного суду міста Горлівки Донецької області від 18 березня 2014 року. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду. Що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, відповідальною особою за завдані збитки є відповідач по справі [PERSON] Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро України, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. В результаті вищевказаної пригоди була пошкоджена повітряна лінія, опора ЛЕП 495, яка прийнята на баланс ДП НЕК «Укренерго» та є власністю держави Україна. Вартість по її відновленню становить 354392,99 грн. При цьому ліміт відповідальності [PERSON] (транспортного) страхового бюро України становить 50000,00 грн. 11 лютого 2014 року від відокремленого підрозділу Донбаська ЕС ДП «НЕК»Укренерго» в особі директора [PERSON], що діє на підставі довіреності, надійшло повідомлення про страховий випадок та заява від 19 травня 2014 року про виплату страхового відшкодування. Так, зазначена шкода особистого майна винуватцем дорожньо-транспортної пригоди не була відшкодована потерпілій особі. Договірних зобовязань між [PERSON] (транспортним) страховим бюро України, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Відповідно до норм ст.. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України 03 липня 2014 року сплатило регламентну виплату заявнику у розмірі 50000,00 грн., що підтверджується наказом [PERSON] (транспортного) страхового бюро України №3486 від 02 липня 2014 року та платіжним дорученням, які додаються. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Просить суд прийняти рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат 50000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача [PERSON] (транспортного) страхового бюро України не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Разом з позовною заявою до суду надав Заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. ( а.с. 4). Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився. У звязку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27.11.2014 припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ Укрпошта) (а.с.58). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України «У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.» У відповідності до п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме». Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження. При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача. Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.» Оголошення у пресі Газеті «Урядовий курєр» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано у Газеті «Урядовий курєр» № 5 (5874) від 12 січня року (а.с.57). Оголошення у пресі Газеті «Донеччина» про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] було опубліковано у Газеті «Донеччина» № 1 (15939) від 06 січня 2017 року (а.с.51) і тому з 06 січня 2017 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України « Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала». Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року „ Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди. „Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У відповідності зі ст. 1187 ч.2 ЦК України « Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, збереження або зміст якого створює підвищену небезпеку.» Як вбачається з вимог ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку». В судовому засіданні встановлено, що 02 лютого 2014 року, близько 11 години 30 хвилин на автодорозі Петрівка - Катеринівка, 430 м від будинку №10 в с. Щербинівка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: - транспортний засіб «МАН», державний номерний знак [NUMBER] з причепом 93866, державний номерний знак АН644ХХ, під керуванням [PERSON], який здійснив наїзд на перешкоду опору ЛЕП №495; Вину [PERSON] у скоєнні Дорожньо-транспортної пригоди було встановлено у судовому порядку та [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності, що підтверджується Постановою Калінінського районного суду міста Горлівка Донецької області від 18 березня 2014 року (справа № 3/251/208/14) (а.с.13). В результаті дорожньо-транспортної пригоди належна відокремленому підрозділу Донбаська ЕС ДП «НЕК» Укренерго» опора повітряної лінії електропередач № 495, було пошкоджено, завалено. Вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди стало можливим в результаті порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України, а саме: - п. 16.11 на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. За порушення Правил дорожнього руху України [PERSON] на підставі Постанови Калінінського районного суду міста Горлівка Донецької області від 18 березня 2014 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та йому було призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп. ( а.с. 13). У відповідності до ч. 2 ст. 1192 ЦК України «Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі». [PERSON] про вартість виконаних будівельних робіт та витрати з лютий 2014 року (форма 2_1_ПД _КБ-3) та Акту приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2014 року (форма 2_1_4-1_ПД _КБ-2в) вбачається, що вартість відновлювального ремонту опори повітряної лінії електропередач № 495 в результаті дорожньо-транспортної пригоди на момент проведення ремонту складала 354392,99 грн. (триста пятдесят чотири тисячі триста девяносто дві грн. 99 коп.) (а.с.32, 33-35). [PERSON] доручення № 1/1-22934 від 03 липня 2014 року вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило страхове відшкодування Донбаській ЕС в розмірі 50000,00 грн. (а.с.37). Вказане Платіжне доручення № 1/1-22934 від 03 липня 2014 року не викликає сумнівів у суду, оскільки сплата страхового відшкодування підтверджені Наказом [PERSON] (транспортного) страхового бюро України № 3486 від 02 липня 2014 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ДП «НЕК «Укренерго» в особі Донбаської ЕС» ( а.с. 38). Отже загальний розмір збитків склав за сплату страхового відшкодування 50000,00 грн. Згідно з п.п. 38.1.1 п. 38 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду у строки і за умов, визначених цих Законом. Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього ж Закону, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого [PERSON] (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Всупереч вищевказаних норм, [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також відповідно до ст. 191 ч. 1 Цивільного кодексу України: «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений Законом». Станом на 07 лютого 2005 року Моторне (транспортне) страхове бюро України було зареєстровано в Державному реєстрі фінансових установ, зокрема 01 лютого 2005 року відповідно до Розпорядження № 3470 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг Позивача було зареєстровано, як фінансову установу та видано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи. Відповідно до Додатку до Свідоцтва про державну реєстрацію фінансової установи від 07 лютого 2005 року, видами фінансових послуг, які має право здійснювати Позивач без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства є зокрема й факторинг. Відповідно до ст. 1077 ЦК України: «За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)». Згідно ст. 1082 ч. 1 ЦК України: « Боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж». Таким чином суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] (транспортного) страхового буро України слід стягнути відшкодування в порядку регресу витрати за сплату страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн., та задовольнити в цій частині вимоги позивача. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1378,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп. (а.с.1). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування з [PERSON] З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача [PERSON] (транспортного) страхового буро України витрати по сплаті ним судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп. У відповідності до абз.2 п. 49 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - Після закінчення розгляду справи витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК України». Як встановлено в судовому засіданні, оголошення у пресі про виклик до суду відповідача [PERSON] було оплачено позивачем у розмірі 770,00 грн. (а.с.55,60,61), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved