Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, та, уточнивши його 18.09.2017 року, просив скасувати рішення виконкому Ізмаїльської міської ради від 08.07.1993 року «Про передачу земельної оренди в приватну власність», відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] передана земельна ділянка по [ADDRESS] в приватну власність площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Позовні вимоги мотивував тим, що 03.03.1994 року [PERSON] та [PERSON] придбали у власність незакінченим будівництвом з виконанням будівельних робіт на 95% житловий будинок, що знаходиться в м.Ізмаїлі Одеської області по [ADDRESS]. [INFO] р. [PERSON] померла, заяву про прийняття спадщини написала мати померлої [PERSON] Позивач вважає, що має право на частину земельної ділянки, яка закріплена за житловим будинком [ADDRESS] Одеської області, але для цього є перешкодою рішення виконкому Ізмаїльської міської ради від 08.07.1993 року «Про передачу земельної оренди в приватну власність», відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] передана земельна ділянка по [ADDRESS] в приватну власність площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. В судовому засіданні позивач та його представник просили суд позов задовольнити. Представник виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Треті особи в судове засідання не з'явилися, заперечень проти задоволення позовних вимог не надали. Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до вимог ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка передбачає підстави для звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши істотні обставини, оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Ізмаїльської міської ради від 08.07.1993 року «Про передачу земельної оренди в приватну власність» [PERSON] та [PERSON] передана земельна ділянка по [ADDRESS] в м.Ізмаїлі Одеської області в приватну власність площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.4). Відповідно до Договору купівлі-продажу (дублікат) від 03.03.1994 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] купили незакінченого будівництвом з виконанням будівельних робіт на 95% житловий будинок, що знаходиться в м.Ізмаїлі Одеської області, [ADDRESS] (а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року [PERSON] померла [INFO] року (а.с.7). Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 11 ЦПК України). Ч.2 ст.120 ЗК України передбачено, що, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекориствача. Відповідно до ч.1 ст.35 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Частина перша статті 116 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до вимог ст.125 Земельного Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно вимог ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруд), переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка с необхідною для їх обслуговування. Аналогічні норми закону зазначені вст.120 Земельного кодексу України. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» за №7 від 16.04.2004(п.18 ґ) ) передбачено при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після ж 31 грудня 2001 р. право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст.120 ЗК на підставі цивільно-правових угод. Якщо договором про відчуження жилого будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ті її частини, одна з яких зайнята жилим будинком, будівлею чи спорудою, а інша необхідна для їх обслуговування.. Згідно зі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийняті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК). Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved