Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] та [PERSON] та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість з відсотків річних у зв»язку з неповерненням позивки з 02.03.2009 року по 30.11.2010 року в сумі 1875,20 доларів США, що станом на день подання заяви складає 14988,55 грн., також заборгованість з відсотків річних за період з 30.11.2010 року по 29.10.2013 року в сумі 18968,47 грн. та інфляційні платежі у зв'язку з неповерненням боргу за договором позики в сумі 14504,34 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2010 року, на користь позивача з [PERSON] було стягнуто 213613,20 грн. заборгованості за договором позики від 21 лютого 2006 року. Судами встановлено, що [PERSON] позичив у позивача гроші, залишок боргу станом на день розгляду вказаної справи склав 27000 дол. США. Вказав, що позичена сума грошей була використана на спільні потреби сім'ї [PERSON] та [PERSON], які на час укладення договору позики мешкали у цивільному шлюбі, 21.12.2007 року їх шлюб був зареєстрований офіційно,а згодом - розірвано. Посилався на спільність набуття відповідачами з часу отримання позики майна значної вартості у тому числі з використанням його коштів, на встановлені судами факти, а також на неповернення боргу на день розгляду справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи в його відсутністю, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, приходить до наступного. Як встановлено рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30 листопада 2010 року, між [PERSON] та [PERSON] 21 лютого 2006 року було укладено договір позики, у зв'язку з чим на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто 213613,20 грн. заборгованості виходячи з залишку боргу станом на день розгляду вказаної справи 27000 дол. США. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доказів виконання вказаного судового рішення у частині визнаної суми боргу відповідачами не надано, матеріали виконавчого провадження з примусового виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2010 року відомостей про його часткове або повне виконання не містять. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. При розрахуванні розміру індексації, суд враховує Рекомендації Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97 щодо порядку застосування індексів інфляції під час розгляду судових справ та приводить наступний розрахунок: за період з грудня 2010 року по червень 2011 року : за грудень 2010 року індекс інфляції складав 100,8 %, січень 2011 р - 101,0 %, лютий 2011 р. - 100,9 %, березень 2011 р. - 101,4 %, квітень 2011 р. - 101,3 %, травень 2011 р. - 100,8 %, червень 2011 р. - 100,4 %, відповідно інфляційні витрати за період з грудня 2010 року по червень 2011 року підлягають стягненню інфляційні витрати в сумі 14504,34 гривень. Також підлягає стягненню 3 % річних за період з 02.03.2009 року по 30.11.2009 року на суму 27000,00 доларів США, на суму, яка складає (27000,00 доларів США*3%*845/100%*395) 1875,21 доларів США, що станом на 29.10.2013 року складає 14988,55 гривень. Відповідно підлягає стягненню 3 % річних за період з 30.11.2010 року по 29.10.2013 року на суму 213613,20 грн., на суму, яка складає (213613,20 грн.*3%*1065/100%*365) 18698,47 гривень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Заявлені позивачем позовні вимоги до відповідачів про стягнення суми заборгованості обґрунтовуються солідарністю відповідальності [PERSON] та [PERSON] за неповернення боргу згідно договору позики від 21 лютого 2006 року. Як слідує з наявного у справі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2009 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2011 року в цій же справі, судами встановлено факт проживання відповідачів однієї сім'єю з 2004 року, 21.12.2007 року їх шлюб був зареєстрований офіційно, 12 березня 2009 року їх шлюб було розірвано у судовому порядку. Рішенням суду також встановлено факт набуття відповідачам за вказаний період певного спільного майна, яке було поділено між відповідачами в цій справі, зокрема, квартири [ADDRESS]; земельної ділянки [ADDRESS], вартістю 101000 грн.; автомобіль "Фольксваген Пасат", державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, вартістю 180285 грн. З наявних у справі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 6 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, оформлених розписками від 26 вересня 2007 року та від 30 липня 2008 року, слідує встановлені судами факти використання позичених коштів цими ж відповідачами на потреби сім`ї для придбання майна та несення значних матеріальних витрат у зв`язку з його придбанням за період з дати отримання позик, з чого судами зроблено висновок про солідарність відповідальності відповідачів. Суди керувалися вимогами ст.ст. 541, 543, 625, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 74 СК України. Суд касаційної інстанції вказав, що місцевий суд правильно виходив з того, що солідарність зобов'язань відповідачів ґрунтується як на спільності придбаного ними майна, так і на спільності несення відповідачами значних витрат на його утримання як під час спільного проживання однією сім'єю, так і після реєстрації шлюбу. При цьому, районний суд обґрунтував свої висновки зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, зокрема: витягами з відповідних реєстрів, довідок з БТІ, ДАІ та документів банків і інших фінансових установ, з яких вбачаються факти придбання майна відповідачами та несення ними значних матеріальних витрат у зв'язку з придбанням відповідного майна за період з дати отримання позик, та які свідчать про використання отриманих у відповідача коштів саме в інтересах сім'ї. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Оскільки за договором позики позикодавець передає позичальникові грошові кошти у власність, а останні згідно з вимогами ст. 60 СК України стають об'єктом спільної сумісної власності подружжя, на спірні правовідносини поширюється правило про солідарну відповідальність подружжя. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За таких умов відповідальність [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з неповерненням коштів є солідарною. Таким чином, факти зазначені в позовній заяві знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved