Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Звернувшись до суду із позовом, [PERSON] посилається на те, що між нею та [PERSON] 11.06.2008 року було укладено Договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Київської області Скоробагатько В.Д. за реєстровим № 3075. Зазначає, що за умовами п. 9 Договору [PERSON] зобов'язався повністю утримувати її, забезпечуючи харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігаючи при цьому в її безоплатному довічному користуванні житловий будинок вцілому. Разом з тим, відповідач не виконує взятя на себе за договором зобов'язання, не доглядає та не забезпечує її, оскільки постійно проживає в іншому селі. На даний час їй 92 роки, вона потребує постійного догляду, а відповідач за останні роки всього декілька раз приїзджав до неї. Вона проживає зі своїм сином [PERSON], який постійно її доглядає, готує їжу, купує продукти харчування. Просить розірвати спірний договір договір довічного утримання. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Також суду показав, що відповідач не виконує умови договору довічного утримання щодо надання матері допомоги, придбання продуктів харчування та ліків, Відповідач в судовому засіданні позов визнав та показав, що у свій час мати попросила його укласти з ним договір довічного утримання, щоб його брати, які зловживали алкогольними напоями, після смерті матері не "пропили" хату. Близько року він став рідше приїздити до матері, оскільки вона сказала, що за нею доглядає її інший син, а потім взагалі попросила його повернути їй назад будинок та земельну ділянку і проти чого він не заперечує і з цією метою перед новим 2017 роком повернув матері всі документи на будинок та земельну ділянку. Проти задоволення позову не заперечував. Представник відповідача також позов визнала та суду пояснила, що вони не заперчують проти задоволення позову. Суд, заслухавши сторони спору та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того достатніх законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що 11.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. за реєстровим № 3075. Відповідно до умов вказаного договору позивач передавала відповідачу у власність житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Відповідач, зобов'язався у свою чергу довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, зберігши в її безоплатному довічному користуванні цілий житловий будинок. При цьому загальна вартість матеріального забезпечення (харчування, одяг, догляд та необхідна допомога) визначена сторонами договору у сумі 370.00 грн. на місяць. На разі, як встановлено судом, відповідач [PERSON] взяті на себе за договором довічного утримання обов'язки протягом сотаннього року належим чином не виконує. Вказані встановлені судом обставини спору сторонами спору визнаються, а тому доказуванню відповідно до положень ст. 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із договору довічного утримання та мають регулюватися положеннями глави 57 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За приписами статті 746 вказаного Кодексу сторонами в договорі довічного утримання (догляду), а саме відчужуваче м, може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я, а набувачем - повнолітня дієздатна фізична особа і що має місце у даному спорі. Як вбачається із встановлених обставин спору, позивач виконала взяті на себе за умовами укладеного 11.06.2008 року договору довічного утримання та передала відповідачу у власність належне їй на момент укладення угоди нерухоме майно (житловий будинок) та земельну ділянку. Позаяк, відповідач, як він визнав сам у судовому засіданні, не виконує у повному обсязі взяті на себе за спірним договором довічного утримання зобов'язання. За вимогами статті 749 вказаного Кодексу якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. До положень вказаної норми суд звертається з метою надання оцінки доводам позивача щодо потреби останньої у постійному сторонньому догляді терміном на один рік та неприйняття у цьому участі відповідача. Стаття 755 ЦК України передбачає, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини. Згідно ч.1 ст.756 ЦПК України - у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожен отриманий у справі доказ зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставини неналежного виконання відповідачем у справі умов укладеного 11.06.2008 року між ним та позивачем договору довічного утримання. Тобто має місце порушення прав позивача, яке може бути захищено судом шляхом розірвання укладеного 11.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. за реєстровим № 3075 договору довічного утримання. Окрім того, з огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається і позов таким чином підлягає задоволенню. Понесені у справі позивачем судові витрати по оплаті судового збору мають бути стягнуті у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України на користь останнього з відповідача у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved