Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до Виноградівського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору № MKН0AR01371290 від 25.07.2005 року, відповідач 25.07.2005 року отримав кредит у розмірі 12 046,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розрахунку 14,52% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 23.07.2010 року. Зобов'язання за даним кредитним договором забезпечено договором застави рухомого майна від 25.07.2005 року, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель 21124, 2005 року випуску, типу ТЗ легковий комбі, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу з використанням банківського кредиту №84. Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав належним чином свої зобов'язання, станом на 25.09.2013 року його заброгованість перед позивачем становить 31914,79 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.09.2013 року складає 254999,17 грн., в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет застави. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, про що свідчить судова повістка, наявна в матеріалах справи в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився і від нього не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір № MKН0AR01371290 від 25.07.2005 року (а.с.14-17). За яким відповідач 25.07.2005 року отримав кредит у розмірі 12 046,00 доларів США, зі сплатою відсотків у розрахунку 14,52% річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 23.07.2010 року. Зобов'язання за даним кредитним договором забезпечено договором застави рухомого майна від 25.07.2005 року, згідно якого відповідач надав в заставу автомобіль ВАЗ, модель 21124, 2005 року випуску, типу ТЗ легковий комбі, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу з використанням банківського кредиту №84 (а.с.18-25). Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконав належним чином свої зобов'язання і станом на 25.09.2013 року його заборгованість перед позивачем становить 31914,79 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.09.2013 року складає 254999,17 грн. (а.с.7). Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами ЦК України 2003р. За ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В свою чергу, у відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави), а ст. 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави і за рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Із контексту ч.ч.1, 4 ст.590 ЦК України видно, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, у разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Таким чином, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved