Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач 28.07.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 18.01.2010 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] Однак, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені,сторони проживають окремо, а дитина знаходяться на утримання матері, відповідач матеріальної допомоги не надає, тому, на підставі вищевикладеного, позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18.01.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області актовий запис № 03; стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу)щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розглянувши справу у її відсутність . Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву, згідно якої проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглядати у його відстуність. Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2010 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис № 03), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 118968, виданим виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одесьької області. Відповідно до ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що шлюбно-сімейні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо, ведення сумісного господарства не ведеться, у звязку із чим подальше сумісне життя і збереження шлюбу неможливі та протиречать інтересам позивача. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] в частині розірвання шлюбу. Що стосується, позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 234380, виданим виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського райну Одеської області. Згідно довідки № 465, виданої Шабівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 20.07.2016 року, [PERSON] мешкає за адресою: с.Шабо, вул.40 років Перемоги,39, але не зареєстрована. Склад сімї : чоловік [PERSON], [INFO], дочка [PERSON],[INFO], син [PERSON],2010 р.н.Діти мешкають разом з матірю та знаходяться на її утриманні. В своїй позовні заяві, [PERSON] зазначає, що син [PERSON],[INFO] проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, чим порушує вимогу ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене, матеріальне становище позивача, відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved