Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про продовження госпіталізації недієздатної [PERSON] в психіатричному закладі у примусовому порядку. Заявлені вимоги мотивує тим, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2009 року [PERSON], [INFO], було визнано недієздатною та призначено її опікуном Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Валківська психіатрична лікарня». 30 липня 2018 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду було надано дозвіл на продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному стаціонарі КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» в примусовому порядку до 6 місяців. В результаті огляду комісією лікарів-психіатрів зроблений висновок, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, в зв'язку з чим заявник і просить примусово продовжити лікування [PERSON] в психіатричному стаціонарі Валківської психіатричної лікарні. У судовому засіданні лікар-психіатр підтримав подану заяву з підстав викладених в ній. Психічний стан [PERSON] не дозволяє їй знаходитися в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали додані до заяви, приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 грудня 2009 року [PERSON], [INFO], було визнано недієздатною та призначено її опікуном Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Валківська психіатрична лікарня». Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 липня 2018 року надано дозвіл на продовження госпіталізації [PERSON], [INFO], зареєстрованої: [ADDRESS] в психіатричному стаціонарі Комунального лікувально-профілактичного закладу «Валківська психіатрична лікарня» в примусовому порядку до 6 місяців. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 Закону визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевно хворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі в примусовому порядку. Зі змісту заяви та висновку комісії лікарів-психіатрів КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» вбачається, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а тому на думку суду не продовження її госпіталізації в психіатричному закладі в примусовому порядку завдасть шкоди її здоров'ю та може у подальшому завдати шкоди здоров'ю інших осіб, скоювати будь-які неправомірні дії. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі в примусовому порядку до 6 місяців, оскільки вона страждає тяжким психічним розладом, внаслідок чого неспроможна задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. На підставі викладеного,

Outcome: approved