Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги\~позивач обґрунтовує\~тим,\~що він,\~ [PERSON] є\~власником квартири,\~розташованої за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~На прохання\~своєї сестри [PERSON] , він зареєстрував її у вищевказаній квартирі. З травня 2020 року у вищевказаній квартирі відповідачка по справі не проживає, її речей та належного їй майна там немає, але у зв`язку з тим, що вона зареєстрована в його квартирі, він позбавлений права вільно розпоряджатися належною йому на праві власності квартирою. Крім того, вона не сплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири, свої речі в квартирі не зберігає, жодних претензій, що до проживання за місцем реєстрації ніколи не пред`являла. Вважає, що відповідачка по справі [PERSON] є такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона відсутня за місцем реєстрації і без поважних причин не користується житлом понад один рік. У судове засідання, призначене на 14.12.2021, позивач не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Крім того, у судовому засіданні, яке відбулось 07.10.2021 позивач та представник позивача адвокат Ігнатов Є.Є. позовні вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали. У судове засідання відповідачка не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило, відзиву не надіслала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, вислухавши представника позивача та представника відповідача, допитавши свідків, дійшов висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24 травня 2006 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом на квартиру, відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с.9-19/. Відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаній квартирі (а.с.26). Однак, відповідно до довідки голови правління ОСББ «Арат» Воронкової Л.Д. від 13.07.2021, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрована його сестра [PERSON] , яка з травня 2020 року за місцем реєстрації не проживає (а.с.20). Факт непроживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS] , підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб. Згідно зі ч.ч. 1, 3, 4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За правилами ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін. Матеріали справи не містять та відповідачем [PERSON] не надано доказів на підтвердження припинення проживання за зазначеною адресою з поважних причин, а також про примусове виселення з житла. За змістом\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 229 ЦПК України\~передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За приписами ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі належним чином оцінених доказів у справі, судом встановлено, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у належній позивачу квартирі, останній не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач є членом сім`ї позивача, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2\~ст.405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача в квартирі судом не встановлено. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] цілком законними та обґрунтованими, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved