Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] сільської ради про визнання права власності спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 11 вересня 2008 року померла мати позивача - [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №34 по вул. Головній в селі Матієво Виноградівського району Закарпатської області, який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу цілого жилого будинку, посвідченого Виноградівською держнотконторою 12.06.2001 року за реєстром №1788. За життя мати позивача залишила заповітне розпорядження, за яким все своє майно заповіла своєму сину, позивачу [PERSON] Заповіт не змінений і не скасований. Як спадкоємець по заповіту позивач не може оформити спадщину через нотаріальну контору із-за втрати оригінала правовстановлюючого документа на будинок, тому змушений звернутися до суду про визнання за ним права власності на спадковий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином своєчасно, в судове засідання не з"явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради про день, час та місце розгляду справи будучи повідомленим належним чином своєчасно, в судове засідання також не зявився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 11 вересня 2008 року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.09.2008 року. Батько позивача [PERSON], помер ще 16.02.1994 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть від 26.04.2017 року. Після смерті матері позивача [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок №34 по вул. Головній в селі Матієво Виноградівського району Закарпатської області, який належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу цілого жилого будинку, посвідченого Виноградівською держнотконторою 12.06.2001 року за реєстром №1788. На випадок своєї смерті спадкодавець залишила заповіт, посвідчений 10.05.2002 року секретарем Матіївської сільської ради, за яким все своє майно заповіла своєму сину, позивачу [PERSON] Заповіт заповідачем не змінено і такий є дійним, згідно відмітки Голови виконавчого комітету [PERSON] сільради від 10.05.2017 року на дублікаті заповіту виданого Головою виконавчого комітету [PERSON] сільради. Суд констатує, що позивач після смерті своєї матері відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадщину прийняв, оскільки фактично проживав із спадкодавцем на день її смерті в спадковому будинку та був зареєстрований в такому, що підтверджується довідкою [PERSON] сільради №284 від 25.04.2017 року. В п.3.1 Узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3\~що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу\~встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Верховний Суд України в п. 23\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. У зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері, позивач звернувся до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] Разом з тим, приватним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок - договору купівлі продажу від 12.06.2001 року, що стверджується листом відмовою від 15.05.2017 року за № 41. Оригінал правовстановлюючого документу втрачено. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до виготовленого КП «Виноградівське РБТІ» Технічного паспорту від 05.05.2017 року за реєстраційним №239 на садибний житловий будинок №34 по вул. Головній с. Матієво виготовленого станом на 05.05.2017 року Виноградівським БТІ, загальна площа житлового будинку, побудованого 1948 року, складає 45,6 кв. м., в тому числі житлова 34,1 кв.м. Відповідно до довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 10.05.2017 року №287, станом на 01.01.2013 року житловий будинок з надвірною будівлею в с. Матійово, вул. Головна, 34, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу цілого жилого будинку, посвідченого Виноградівською держнотконторою 12.06.2001 року за реєстром №1788. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved