Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила, з врахуванням уточнень, визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - однокімнатною квартирою, що знаходиться по вулиці 8 Березня, 6 б, кв.1 в м.Полтаві, та зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі в Октябрському районному відділі ДМС України в м.Полтаві. Зазначала, що 16.02.1990 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, в якому народилася дочка [PERSON] (в шлюбі [PERSON]). В спірній однокімнатній квартирі подружжя проживали, як квартиронаймачі, відповідач має особовий рахунок в ЖЕО №2. 21.09.1999 року шлюб між сторонами був розірваний, відповідач за власною ініціативою виселився із квартири та одружився з іншою жінкою, разом з нею проживає за адресою: [INFO]. Відповідач з 1998 року без поважних причини не проживає в квартирі, не несе жодних витрат по утриманню житла і не цікавиться ним. Просила позов задовольнити повністю. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, просив усунути перешкоди в користуванні спірним житлом, шляхом зобов'язання [PERSON] забезпечити вільний доступу до квартири, надати можливість виготовлення дублікатів ключів від квартири. Мотивує свої вимоги тим, що в [ADDRESS] б в м.Полтаві зареєстрований він, як квартиронаймач, відповідач, третя особа - їх донька та онука [PERSON] Дана квартира була виділена його батьку для проживання, після смерті батька в 1992 році позивача намагалися виселити, але в судовому порядку було визнано за ним право користування житлом. Після розірвання шлюбу з дружиною була домовленість, що [PERSON] залишається з донькою жити в квартирі, а він мав доступ до житла, допомагав сплачувати комунальні послуги, постійно зявлявся до квартири, періодично ночував. Проте, в серпні 2015 року відповідач вчинила сварку з приводу приватизації цієї квартири, у вересні 2015 року позивач не зміг зайти до житла, бо відповідач змінила замки. Просив зустрічні позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] первісний позов підтримала, пояснила, що відповідач виселився, забрав всі свої речі, не платить комунальні послуги, не ремонтує квартиру. Вона уклала договори, з 1998 року одна сплачує всі комунальні послуги. Ключів у відповідача від квартири немає. У них з бувшим чоловіком не дружні стосунки. Вона хоче приватизувати квартиру з дочкою, а відповідач втратив право на житло. Зустрічний позов вважає необґрунтованим, просила відмовити у його задоволенні. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що фактично відповідач з 1998 року не користується квартирою, відповідно до ст.107 ЖК України він втратив право на житло. Можливості жити разом немає, просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, пояснив, що речі в квартирі залишалися, він періодично приходив, залишав гроші позивачу. З серпня 2015 року почалися сварки, доступу до квартири у нього немає, ключів - також. Він добудував до спірної квартири коридор, сарай; у нього немає іншого житла в м.Полтаві. Просив зустрічний позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні підтримав відповідача, первісний позов не визнав, просив задовольнити зустрічний позов. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні з первісним позовом згодна, із зустрічними позовними вимогами не погодилася. Пояснила, що відповідач її батько, в 1998 році він виїхав з дому, вивіз речі, одружився. Влітку 2015 року була сварка з приводу приватизації житла. Заслухавши позивача, відповідача, їх представників, третю особу, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає первісні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, а зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За правилом ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього Кодексу\~які не підлягають доказуванню. Суд, за ч.1\~ст.11 ЦПК України\~розглядає цивільні справи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно\~ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10\~постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (\~ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже законодавець, визначаючи підстави для втрати права користування житлом, пов'язував їх із строком, протягом якого наймач відсутній в житлі, і поважністю причин відсутності. Судом встановлено, що 16.02.1990 року між сторонами був зареєстрований шлюб, 21.09.1999 року шлюб між подружжям був розірваний (а.с.14). Згідно довідки (а.с.69) в однокімнатній квартирі [ADDRESS] б в м.Полтаві зареєстрований [PERSON], як квартиронаймач, [PERSON], третя особа - їх донька, та онука [PERSON] Спірним періодом, як випливає із позовних вимог [PERSON] є строк понад один рік (з 1998 року), протягом якого [PERSON] не користується жилим приміщенням. Разом із цим, жодного безперечного доказу відсутності [PERSON] у спірному житлі протягом цього строку [PERSON] не надала. Із показань свідків позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], і акту (а.с.86-88), складеного за інформацією свідків, випливає, що [PERSON] у спірній квартирі не проживає, оскільки вони його в квартирі не бачили. Однак обставина, що сусіди та родичі позивача не бачили відповідача в квартирі, не спростовує пояснень [PERSON] про те, що він періодично був присутній у цьому житловому приміщенні, періодично відвідував житло, допомагав як матеріально так і фізично в утриманні квартири. Ці пояснення [PERSON] підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Окрім цього слід зазначити, що другою необхідною і безумовною підставою для вирішення питання про наявність чи відсутність прав особи на житло, є поважність причин відсутності в квартирі. Із пояснень відповідача [PERSON] слідує, що через погіршення відносин та виникнення неприязних стосунків з позивачем, з літа 2015 року відповідач не може володіти та користуватися спірним житлом. Наявність неприязних стосунків, які унеможливлюють спільне проживання, позивачем фактично не спростовано. [PERSON] підтвердила, що відповідач за її первісним позовом виселився з квартири, у зв'язку з тим, що створив нову сім'ю, він дійсно не має ключів від квартири. Вказала, що з позовом звернулась, щоб особисто з дочкою приватизувати цю в квартиру, відповідач в цій квартирі не може проживати фізично, оскільки не дозволяє житлова площа (квартира є однокімнатною). Суд вважає, що у відповідача були причини, які перешкоджали його постійному проживанню в квартирі, а саме: відсутність згоди позивача [PERSON] на проживання, недопущення його до житла, відмова у наданні ключів від вхідних дверей. Пояснення позивача та казання свідків, які вказували на добровільність не проживання відповідача за первісним позовом у квартирі, суд оцінює критично оскільки вони спростовуються вказаними доказами та самим фактом відсутності у відповідача ключів від квартири, заперечення проти проживання в ній позивача за первісним позовом. Зазначене вказує на вимушену неможливість, за наявності вказаних стосунків, та невеликої житлової площі, відповідачу проживати у спірній квартирі. Те, що вищевказані причини не проживання є поважними і не позбавляють його права користування житлом, факт не проживання носить вимушений характер, [PERSON] не втратив інтересу до своїх житлових прав, підтверджує і та обставина, що спірна квартира є його єдиним житлом, прав на інше житло в м.Полтаві він не має. Статтею 47 Конституції України\~гарантовано, що кожен має право на житло. Отже, підстав для позбавлення [PERSON] права на житло не має. Суд вважає, що зустрічні позовні вимоги заявлено обґрунтовано, [PERSON] ці вимоги не спростовані, позов було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Слід зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні квартирою №1 в будинку №6-б по вул.8 Березня в м.Полтава, шляхом видачі дублікату ключів та забезпеченні доступу до квартири для володіння та користування нею. З приводу посилань позивача в обґрунтування позову на ст.107 ЖК України суд зазначає наступне. В силу ч. 2\~ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як роз'яснено в пункті 11\~постанови пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 р. з наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу України», відповідно до\~ст. 107 ЖК\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). На\~\~підтвердження обрання відповідачем [PERSON] іншого постійного місця проживання,\~\~позивач\~\~посилалася на акт обстеження житлових умов, покази своїх свідків. Проте, із їх змісту не вбачається фактів того, що проживання відповідача за іншою адресою є обранням ним іншого місця проживання, втрату права на користування спірним житлом. Іншого матеріали справи не містять. Отже, доводи позивача про те, що відповідач створив нову сім'ю та, у зв'язку з тим, вибув з квартири на інше місце постійного проживання, ніякими належними та допустимими доказами не підтвердженні і відповідачем не визнані. Те, що позивач несе витрати на утримання спірного житла не є підставою для задоволення первісного позову та не позбавляє її права звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення понесених нею витрат. Посилання позивача на ст.405 ЖК України не заслуговують на увагу, оскільки ця норма та строки зазначені в ній стосуються членів сім'ї власника житлового приміщення, а спірна квартира не знаходиться у власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved