Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 03.05.1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 22.03.2016 року шлюб між сторонами розірвано. За період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства ними був побудований житловий будинок за адресою: м. Заставна, вул.. Дорошенка, 14 Чернівецької області. 24.03.2010 року на підставі рішення виконкому Заставнівської міської ради від 24.02.2010 року було видано свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок на імя її чоловіка [PERSON] У звязку з цим, позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку вказаного житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, в їх задоволенні просив відмовити, з підстав наведених в письмових поясненнях, які надав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із\~ч.\~1,\~3\~ст.\~368\~ЦК України,\~спільна власність\~двох або\~більше осіб\~без визначення\~часток кожного\~з них\~у праві\~власності є\~спільною сумісною\~власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.05.1998 року, що вбачається з копії повторного свідоцтва про шлюб серії 1-Ми №051664 від 24.11.2009 (а.с.12). 22.03.2016 року, шлюб між сторонами розірвано, про що Заставнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області зроблено відповідний актовий запис №08. Вказане підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-МИ №053546 від 13.01.2017 року (а.с. 13). Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 14), копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25675743 від 24.03.2010 року (а.с. 15) та копії інвентарної справи (а.с. 16-21) відповідач є власником цілої частини житлового будинку загальною площею 186,70 м2 та житловою площею 108,8 м2, з господарськими спорудами до нього, а саме: сараю під літ «Б», літньої кухні під літ «В», підвалу під літ. «Б-пд», гаражу під літ. «Г», вбиральні під літ. «Д» та огорожі №1-2, розташованого по вул. Дорошенка, 14 в м. Заставна Чернівецької області. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо розміру часток в спільному сумісному майні немає, шлюбний договір не укладався. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд не може покласти в основу рішення докази відповідача, як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог з приводу того, що його з позивачем шлюб було розірвано у 2002 році, тобто 22.10.2002 року, оскільки останнім не надано доказів вказаного. Також відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, що спірний житловий будинок, який є обєктом поділу, побудований батьками відповідача задовго до реєстрації шлюбу сторін. Не надано і доказів того, що відповідачем побудований спірний житловий будинок виключно за власні кошти. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки збудований за спільні кошти сторін під час їх перебування у шлюбі. Крім того,\~відповідно до\~п.\~25\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~від 21\~грудня 2007\~року №11,\~вирішуючи питання\~про поділ\~майна,\~що є\~об'єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~зокрема неподільної\~речі,\~суди мають\~застосовувати положення\~частин 4,\~5\~ст.\~71\~СК щодо\~обов'язкової\~згоди одного\~з подружжя\~на отримання\~грошової компенсації\~та попереднього\~внесення другим\~із подружжя\~відповідної грошової\~суми на\~депозитний рахунок\~суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. За вказаних обставин за позивачем слід визнати право особистої приватної власності на ? ідеальну частку спірного будинковолодіння. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: approved