Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважних причин: з 01.01.2013 відповідач не проживає в спірній квартирі, за комунальні послуги не сплачує, чим створює йому, як власнику, перешкоди в користуванні належним йому житловим приміщенням, покладаючи на нього тягар по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги. Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою від 09 грудня 2020 року в порядку частини п`ятої статті 259 ЦПК України, суд згідно вимог статті 280 ЦПК України ухвалив справу розглянути в порядку заочного розгляду справи на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні вимог наполягав з підстав, викладених в тексті позову, вказавши, що у вказаній квартирі проживає він з матір`ю, брат [PERSON] не живе з 2013 року в помешканні, ще й до цього теж не жив, а проживає десь на мкрн. Зарічному. Він їм фінансово не допомагає, за комунальні платежі не сплачує, з ними зовсім не спілкується, тому засоби зв`язку з відповідачем відсутні. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву не подав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що проживає по сусідству з позивачем з 1982 року, на одній площадці живе з ним. Відповідача [PERSON] бачив останній раз, коли його забирали в армію, в 90-х роках. По вул. Донецька, 3/61 в м. Кривому Розі відповідач не проживає досить довго, навіть не пам`ятає з якого часу. Будь-яких претензій з приводу квартири відповідач не висував, принаймні йому таких обставин не відомо. Позивач ремонт наразі в своїй квартирі робить, речей відповідача там не має. В акті написали, що відповідач не проживає з 2013 року, бо ТОВ «Комбінат благоустрою», керівник якого посвідчував акт, створено в 2013 році, тому вони не погодились зазначати період раніше. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона старша по дому, живе в будинку з 2012 року, зареєстрована - з 2013 року, проживає на 7 поверсі. Позивач теж на 7-му поверсі проживає, тільки він в другому під`їзді, а вона в першому. Позивач проживає з жінкою та матір`ю. [PERSON] вона ніколи не бачила, в тому числі й за місцем реєстрації. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21.07.2020, є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6 - копія витягу). У вказаній квартирі, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 16.11.2020, зареєстрований з 08.12.2009 по теперішній час відповідач [PERSON] , який, за даними акту про не проживання, складеного 14 серпня 2020 року мешканцями квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та затвердженого майстром дільниці ТОВ «Комбінат благоустрою», не проживає з 01 січня 2013 року по теперішній час в квартирі [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідач є братом позивача, а отже членом сім`ї власника житла. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в частині другій статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач, як член сім`ї власника житла, не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад строки, визначені статтею 405 ЦК України, а саме з 2013 року згідно даних акту. Крім того, аналіз положень глави 32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру як член сім`ї власника житлового помешкання і набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач є власником спірної житлової квартири. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК. Аналогічний висновок зроблений Верховним судом у постанові від 16.01.2019 в справі №243/7004/17-ц та постанові від 14 серпня 2019 р. по справі №702/101/18. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини 1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно заявлених вимог, позивач просить покласти судові витрати на нього. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved