Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь 7000 доларів США, що еквівалентно 176120,00 грн на день звернення до суду, судовий збір в розмірі 1761,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 30000 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що 01.05.2018 року відповідач отримав у нього позику у сумі 7000 доларів США, що становить 176120,00 грн за курсом НБУ на день звернення до суду. Факт отримання грошей підтверджується написаною розпискою. Відповідач зобов`язувався повернути борг до 15.08.2019 року. На неодноразові звернення позивача з вимогою повернути борг відповідач не реагує. Тому, просить суд позов задовольнити. 29.08.2019 року представник позивача звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, просив накласти арешт на майно відповідача, а саме на квартиру [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності. Ухвалою від 29.08.2019 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. 13.09.2019 року представник позивача повторно звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, просив накласти арешт на майно відповідача. Ухвалою від 16.09.2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково, накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності. В решті вимог заяви відмовлено. Ухвалою від 08.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, згідно із якою підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В матеріфалах справи знаходиться розписка, відповідно до якої 01.04.2018 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] 7000 доларів США, які зобов`язувався повернути до 15.08.2019 року. Відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею\~ 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій\~ формі,\~ якщо\~ його сума\~ не\~ менш\~ як\~ у\~ десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення\~ договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або\~ інший\~ документ, який посвідчує передання\~ йому\~ позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути\~ позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі\~ або речі, визначені\~ родовими ознаками,\~ у\~ такій\~ самій кількості,\~ такого самого роду та такої самої якості,\~ що були передані йому позикодавцем) у\~ строк\~ та\~ в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному\~ обсязі на підставах, установлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК, зокрема, за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється\~ виконанням, проведеним належним чином.\~ Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв та ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України,\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати ВС від 04 липня 2018 року в справі N 14-134цс18 та постанові Великої Палати ВС від 16.01.2019 року у в справі №373/2054/16-ц. Встановивши, що у\~позивача\~наявний оригінал боргової розписки, а відповідачем не доведено факту повернення боргу позивачу, суд\~дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики у розмірі 7000 доларів США. Таким чином, суд дійшов висновку про визначення стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, не зазначаючи еквіваленту в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на час ухвалення рішення, щоб не вносити двозначність по розумінню суті обов`язку відповідача у разі примусового виконання за участю державного виконавця. Відтак, враховуючи відсутність доказів повернення позики відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, те, що відповідач\~ на підтвердження заперечень не надав жодних доказів та спростувань, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 7000 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Щодо вимог про стягнення з відповідача судових витрат. Відповідно до ч.2\~ст.141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення часткового задоволення позову - на обидві сторони, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст. 137 ЦПК України. Відповідно до\~статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно зі\~ст. 137 ч. 2 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу долучено договір про надання правової допомоги № 57/19 від 26 серпня 2019 року, ордер на надання правової допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1770 [PERSON] , розрахунок витрат на правничу допомогу, акт виконаних робіт від 13.03.2020 року та квитанцію № 0.0.1450943527.1 від 30.08.2019 року на суму 30000 грн. Таким чином, з відповідача слід стягнути 30000 грн судових витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України,\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved