Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визначення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2013 року. Відповідач [PERSON] є власником іншої 1/2 частини квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2013 року. Між сторонами виникають спори щодо користування зазначеною квартирою, у зв`язку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом. Зазначає також, що з відповідачем родинними відносинами не пов`язана. В спірній квартирі наразі проживає відповідач, позивач на даний час не проживає в квартирі, проте за час проживання займала житлову кімнату площею 16,4 кв.м. Просить визначити порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] наступним чином: позивачу залишити в користуванні житлову кімнату 8 площею 16,4 кв.м, у користування відповідачу залишити житлову кімнату 7 площею 12,0 кв.м, в загальному користуванні залишити приміщення: кухню 6 площею 7,1 кв.м, коридор 1 площею 7,7 кв.м, туалет 4 площею 1,2 кв.м, ванну кімнату 3 площею 2,7 кв.м, кладові площею 0,6 та 0,4 кв.м. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала повноваження адвокату Лазаренко Н.О., яка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить заявлені позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом направлення повістки за місцем реєстрації відповідача, яка повернулася до суду. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, враховуючи згоду сторони позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Голодюк О.М., [PERSON] (дружина) та [PERSON] (дочка) прийняли спадщину після [PERSON] , 1935 р.н., який помер [INFO] , у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 частині зазначеної квартири. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , вбачається, що квартира складається з двох кімнат загальною площею 50,8 кв.м, житловою площею 28,4 кв.м, підсобною - 22,4 кв.м, з яких: 1-а кімната 12,0 кв.м, 2-а кімната 16,4 кв.м, в тому числі кухня - 7,1 кв.м, ванна кімната - 2,7 кв.м, туалет - 1,2 кв.м, коридор - 7,7 кв.м, кладова - 0,6; 0,4 кв.м, балкон - 2,7 кв.м. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) останньої підлягає поділу в натурі, якщо сторонам можливо виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з матеріалів справи, між співвласниками спірної квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, належною їм на праві спільної часткової власності. Виходячи з підстав набуття права власності (спадкування) сторонами, слід виходити з того, що частки співвласників у вказаному майні є рівними, оскільки інші частки не визначені. Тому права всіх співвласників на дану квартиру є рівними. В тому числі, всі з співвласників мають право на користування належним їм спільним майном у відповідності до часток у праві власності, і в тому числі мають право використовувати дане майно - квартиру - для особистого проживання. Співвласники у разі недосягнення згоди між собою мають право на розділ майна, зокрема, кожен співвласник має право вимагати виділ йому його частки в натурі, а у разі неможливості розподілу майна в натурі, має право просити встановити порядок користування спільною квартирою. Враховуючи, що на даний час позивач і відповідач не дійшли згоди з приводу користування спільною квартирою, то суд вважає, що позивач має право просити суд визначити порядок користування спільною квартирою , і що у даному випадку дійсно виникла необхідність у визначенні порядку користування квартирою. З урахуванням вищевстановленого, заявлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved