Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.11.2017 року звернулася до суду із позовом до Покровської міської ради Донецької області, третя особа [PERSON], про визнання прав забудовника в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] помер її дід - [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок із забудовами, розташованими за адресою: [ADDRESS] Позивач позбавлена можливості отримати вказаний спадок у власність у зв'язку з тим, що спадкодавець під час життя не встиг належним чином зареєструвати своє право власності на вказаний будинок, крім цього органами місцевого самоврядування було змінено адресу місця знаходження вказаного будинку, відповідне рішення про що було втрачено і тому ні органами місцевого самоврядування (в особі державного реєстратора, відділу містобудування, архітектури та земельних відносин) ні приватним нотаріусом право власності за померлим на вказаний спадок не визнається. Так наданими документами підтверджується, що 29.03.1961 згідно рішення №5 Красноармійської міської ради депутатів працюючих [PERSON] отримав відвід земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] 20.04.1961 [PERSON] було укладено договір з органами місцевого самоврядування про надання йому цієї земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності. 20.03.1961 [PERSON] отримав дозвіл на виконання робіт з будівництва вказаного індивідуального житлового будинку за вказаною адресою згідно з розробленою технічною документацією та планом забудови. 25.04.1962 було складено акт закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння, і до 05.08.1992 року законодавством не вимагалося проведення державної реєстрації прав власності на нерухомість, тому згідно вказаного акту [PERSON] набув права власності на вказаний будинок. З жовтня 1967 р. було заведено домову книгу за вказаною адресою: [ADDRESS], і єдиним власником та відповідальним за ведення цієї книги вказано лише [PERSON] Перевірка цієї книги відповідними посадовими особами відбувалася з 03.11.1969 по 11.09.1982 р., про що є відповідні записи в ній. 29.01.1968, згідно штампу в цій домовій книзі проведено державну реєстрацію постійного місця проживання в цьому будинку [PERSON], [PERSON] (дружини померлого та бабки Позивача) і [PERSON] (доньки померлого, матері Позивача). 28.01.1970 р. з цієї ж домової книги проведено повторну реєстрацію місця проживання вказаних вище осіб, але вже із зміненою адресою: [ADDRESS] 23.07.2004 р. Позивач за дівочим прізвищем [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою у спірному будинку як за постійним місцем свого проживання разом з дідом. 28.08.2008 р. [PERSON] нотаріально склав заповіт на випадок своєї смерті, згідно до якого заповідав Позивачеві усе належне йому майно, яке йому буде належати за законом на день його смерті, де б воно не знаходилось і в чому б воно не заключалось і на що він матиме право за законом. Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті свого діда - [PERSON] 01.07.2015 р. в строки встановлені ст. 1270 ЦК України Позивач звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, яке заповідав їй [PERSON] після своєї смерті, а мати Позивача - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) подала заяву про відмову від спадщини користь Позивача. [PERSON], бабуся Позивача, на час відкриття спадщини вже померла. З метою прийняття спадщини по заповіту матір Позивача, третя особа по справі - [PERSON] подала до приватного нотаріуса Богатовой І.О. заяву про те що вона не претендує на спадок, що вона і підтверджує наданою до суду з цим позовом заявою. За весь цей час, з 05.08.1992 р. змін в законодавстві про обов'язковість державної реєстрації прав власності на нерухоме майно та по час своєї смерті - [INFO] [PERSON] не встиг провести державну реєстрацію своїх прав власності на спірний будинок за адресою: [ADDRESS] (адреса вказана з врахуванням рішення органів місцевого самоврядування про внесення змін в назву міста, вулиці, та номеру будинку). Відповідно до положень пункту 66 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із змінами на 23.08.2016, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб'єкта права власності - спадкодавця з обов'язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. 16.02.2017 р. на підставі вказаного пункту 66 Порядку, із заявою як спадкоємець, Позивач звернулась до Державного реєстратора з заявою про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно (спірний будинок), будівництво якого закінчено до 05.08.1992 р. за померлим [PERSON], та надала відповідні до положення та закону документи і згідно до пунктів 23-24 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» із змінами на 23.08.2016, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, отримала Рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] за №33971225 від 22.02.2017 р. «про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень», згідно якого Позивачці як спадкоємцю, відмовлено в проведенні державної реєстрації вказаного будинку так як подані документи (перелічені вище) не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень тому що у документах, що посвідчують речове право на земельну ділянку зазначена адреса: [ADDRESS] а у технічному паспорті на одноквартирний житловий будинок зазначено адресу: [ADDRESS] 28.02.2017 р. з метою врегулювання цього питання, Позивач звернулась до КП «БТІ» і отримала відповідь за №176/01-02, згідно якої було встановлено, що право власності станом до 01.01.2013 р. на будинок за адресою: [ADDRESS], раніше [ADDRESS] не зареєстровано, але відповідно до вказаної відповіді було підтверджено факт зміни адреси. 29.03.2017 Позивач звернулась до відділу містобудування, архітектури та земельних відносин із заявою про надання підтвердження факту зміни за адресою: [ADDRESS], раніше [ADDRESS] і надати відповідне рішення органів місцевого самоврядування з цього питання. 31.03.2017 згідно відповіді за №62 на заяву Позивача стало відомо, що інформація з даного питання у відділі містобудування, архітектури та земельних відносин відсутня. 30.03.2017 із заявою про проведення державної реєстрації прав власності за померлим та видачею їй свідоцтва про право на спадок за заповітом, Позивач звернулась до приватного нотаріуса Богатовой І.О., де відкрито спадкову справу. 01.04.2017 отримала постанову №251/02-31 «про відмову у вчиненні нотаріальної дії» підставою вказано відсутність (ненаданням) необхідних документів, що підтверджують право власності за померлим на спадок та зміну адреси (перенумерацію) на об'єкт нерухомості і роз'яснено право (процедуру) вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Отже, враховуючи той факт, що органами місцевого самоврядування не визнається право власності на вказаний будинок у зв'язку з тим, що під час життя до своєї смерті [PERSON] не провів реєстрацію свого права власності на спірне домоволодіння і не збереглися документи, які підтверджують факт зміни адреси місцезнаходження домоволодіння, то через нотаріуса або через державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Позивач позбавлена можливості поновити ці данні або провести державну реєстрацію і отримати свідоцтво про право власності на спадок за заповітом і вступити в права власності, виникла необхідність звернутись із позовом до суду. Так, Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2017 року у справі № 235/1615/17 у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Суд аргументував своє рішення тим, що спадкодавець [PERSON] не набув права власності на будинок у зв'язку з тим, що 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва та згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Суд зазначив, що акт від 13.11.1962 не підписаний та не затверджений усіма членами комісії. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.10.2017 рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.07.2017 було залишено без змін та зазначено, що з тих підстав, що наданий позивачкою акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатації не затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів, а тому спадкодавець [PERSON] не набув статус власника спірного житлового будинку ( тобто будинок є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР), що виключає право Позивачки на визнання за нею права власності на нього в порядку спадкування. Оскільки згідно вищезазначеним рішенням дід позивачки, [PERSON], не набув права власності на будівлю, через те, що акт введення в експлуатацію не є правовстановлюючим документом через непідписання та незатвердження його усіма членами комісії, він не є власником цієї будівлі, а тому отримання цієї будівлі у власність в порядку спадкування неможливе. Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку вартості нерухомого майна від 09.03.2017, а саме згідно з характеристикою будинку, господарських будівель та споруд забудова складається з: -житлового будинку, який, в свою чергу, складається з таких будівельних матеріалів: бут, шлакоблоки, азбестоцемент і листи, дерево та дошки товщиною 36 мм; -погребу під частиною будівлі, яка, в свою чергу, складається з таких будівельних матеріалів: шлакоблоки та залізобетон монолітний; -прибудови, яка, в свою чергу, складається з: буту, шлакоблоків, азбестоцементу і листів, дерева та дошок товщиною 28 мм; -літньої кухні-сараю, яка складається з: шлакоблоку, керамічної черепиці, дерева та дошок товщиною 28 мм; -убиральні, яка складається з: цегли керамічної, азбестоцементу і листів та дошок товщиною 28 мм; -ганку, який складається із шлакоблоку та оштуку; -огорожі, яка складається з дерев'яних штахетів; -воріт з дерева. Інвентаризаційна вартість забудови складає 44 153 грн. Проте ринкова вартість об'єкту оцінки складає 65 000 грн. Вказані забудови закінчені будівництвом на 100%, але, з огляду на вищезазначені обставини, не введені в експлуатацію, тому згідно з діючим законодавством вони вважаються недобудовою. На підставі вказаного у позивачки немає необхідності визнавати через суд право власності на будівельні матеріали з якого виконано недобудову житлового будинку, лише право забудовника цієї недобудови. Окрім цього, як зазначалось вище, інформації щодо факту зміни адреси будинку (на той час - [ADDRESS], а станом на сьогодні - [ADDRESS]) у відділі містобудування, архітектури та земельних відносин не збереглось. Проте довідкою від 28.02.2017 за №176/01-02, виданою КП «БТІ» підтверджено факт зміни адреси з [ADDRESS] на [ADDRESS]. Тобто відомості про перенумерацію будинку є тільки в КП «БТІ». Позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право забудовника на недобудову, яка розташована на земельній ділянці, виділеної виконавчим комітетом Красноармійської міської ради депутатів трудящих від 29.03.1961 для забудови за адресою: [ADDRESS]), яка залишилась після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача підтримав. Представник відповідача Покровської міської ради у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, в справі є заява про розгляд справи у відсутності представника. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивачки - [PERSON] (а.с.10). Після його смерті залишилося спадкове майно: житловий будинок із забудовами, розташованими за адресою: [ADDRESS] Позивач позбавлена можливості отримати вказаний спадок у власність у зв'язку з тим, що спадкодавець під час життя не встиг належним чином зареєструвати своє право власності на вказаний будинок, крім цього органами місцевого самоврядування було змінено адресу місця знаходження вказаного будинку, відповідне рішення про що було втрачено і тому ні органами місцевого самоврядування (в особі державного реєстратора, відділу містобудування, архітектури та земельних відносин) ні приватним нотаріусом право власності за померлим на вказаний спадок не визнається. 23.07.2004 р. позивач, за дівочим прізвищем [PERSON], була зареєстрована за вказаною адресою у спірному будинку як за постійним місцем свого проживання разом з дідом (а.с.36). 28.08.2008 р. [PERSON] нотаріально склав заповіт на випадок своєї смерті (а.с.11), згідно до якого заповідав Позивачеві усе належне йому майно, яке йому буде належати за законом на день його смерті, де б воно не знаходилось і в чому б воно не заключалось і на що він матиме право за законом. Відповідно до положень ст. 1235 ЦК України Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на все майно після смерті свого діда - [PERSON] 01.07.2015 р. в строки встановлені ст. 1270 ЦК України Позивач звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, яке заповідав їй [PERSON] після своєї смерті, а мати Позивача - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) подала заяву про відмову від спадщини користь Позивача. [PERSON], бабуся Позивача, на час відкриття спадщини вже померла (а.с.12). З метою прийняття спадщини по заповіту матір Позивача, третя особа по справі - [PERSON] подала до приватного нотаріуса Богатовой І.О. заяву про те що вона не претендує на спадок, що вона і підтверджує наданою до суду з цим позовом заявою. 30.03.2017 із заявою про проведення державної реєстрації прав власності за померлим та видачею їй свідоцтва про право на спадок за заповітом, Позивач звернулась до приватного нотаріуса Богатовой І.О., де відкрито спадкову справу. 01.04.2017 отримала постанову № 251/02-31 «про відмову у вчиненні нотаріальної дії» (а.с.45) підставою вказано відсутність (ненаданням) необхідних документів, що підтверджують право власності за померлим на спадок та зміну адреси (перенумерацію) на об'єкт нерухомості і роз'яснено право (процедуру) вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Отже, враховуючи той факт, що органами місцевого самоврядування не визнається право власності на вказаний будинок у зв'язку з тим, що під час життя до своєї смерті [PERSON] не провів реєстрацію свого права власності на спірне домоволодіння і не збереглися документи, які підтверджують факт зміни адреси місцезнаходження домоволодіння, то через нотаріуса або через державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Позивач позбавлена можливості поновити ці данні або провести державну реєстрацію і отримати свідоцтво про право власності на спадок за заповітом і вступити в права власності, виникла необхідність звернутись із позовом до суду. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2017 року у справі № 235/1615/17 (а.с.79-80) у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Суд аргументував своє рішення тим, що спадкодавець [PERSON] не набув права власності на будинок у зв'язку з тим, що 1962 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва та згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Суд зазначив, що акт від 13.11.1962 не підписаний та не затверджений усіма членами комісії. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10.10.2017 (а.с.81-84) рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 10.07.2017 було залишено без змін та зазначено, що з тих підстав, що наданий позивачкою акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатації не затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів, а тому спадкодавець [PERSON] не набув статус власника спірного житлового будинку (тобто будинок є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР), що виключає право Позивачки на визнання за нею права власності на нього в порядку спадкування. Оскільки згідно вищезазначеним рішенням дід позивачки, [PERSON], не набув права власності на будівлю, через те, що акт введення в експлуатацію не є правовстановлюючим документом через непідписання та незатвердження його усіма членами комісії, він не є власником цієї будівлі, а тому отримання цієї будівлі у власність в порядку спадкування неможливе. Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку вартості нерухомого майна від 09.03.2017 інвентаризаційна вартість забудови складає 44 153 грн. (а.с.46-50). Проте ринкова вартість об'єкту оцінки складає 65 000 грн. Вказані забудови закінчені будівництвом на 100%, але, з огляду на вищезазначені обставини, не введені в експлуатацію, тому згідно з діючим законодавством вони вважаються недобудовою. На підставі вказаного у позивачки немає необхідності визнавати через суд право власності на будівельні матеріали з якого виконано недобудову житлового будинку, лише право забудовника цієї недобудови. Окрім цього, інформації щодо факту зміни адреси будинку (на той час - [ADDRESS], а станом на сьогодні - [ADDRESS]) у відділі містобудування, архітектури та земельних відносин не збереглось. Проте довідкою від 28.02.2017 за №176/01-02, виданою КП «БТІ» підтверджено факт зміни адреси з [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с.41). Тобто відомості про перенумерацію будинку є тільки в КП «БТІ». Позивачка просить суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право забудовника на недобудову, яка розташована на земельній ділянці, виділеної виконавчим комітетом Красноармійської міської ради депутатів трудящих від 29.03.1961 для забудови за адресою: [ADDRESS]), яка залишилась після смерті [PERSON]. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, де вказано що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, до позивачки на підставі спадкування переходять у приватну власність право забудовника житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Відповідно до положень ст. 1297 ЦК України обов'язок отримання свідоцтва про право на спадщину виникає лише щодо нерухомого майна, а тому на будівельні матеріла з якого збудована недобудова житлового будинку, не є нерухомим майном, а тому не вимагає отримання свідоцтва. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3. ЦПК України - Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ч.1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 встановлено, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов»язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе, а тому Вищим Спеціалізованим судом України визнано правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Відповідно до ст..114. ЦПК України - позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved