Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із вищезазначеним позовом до відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] в с.м.т Верховина Івано-Франківської області, придбаний у 1986 році згідно договору купівлі-продажу, укладеним між її колишнім чоловіком [PERSON] та [PERSON] У 2013 році відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. На даний час в зазнеченому житловому будинку крім неї зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], зареєстрований та проживає син [PERSON], а також з 2004 року проживає без реєстрації відповідач [PERSON], з яким вона мала намір створити сім'ю. Вона з відповідачем проживає в приміщенні літньої кухні. Місцем реєстрації постійного проживання [PERSON] є с.Замагора Верхоинського району. Протягом останніх кілька років проживання з відповідачем в одному будинку стало неможливим, оскільки він зловживає спиртними напоями, створює конфлікти, сварки, висловлює погрози на її та сина адресу, вчиняє насильницькі дії та нищить належне їй майно, ніде не працює, веде паразитичний спосіб життя, не приймає участі в утриманні будинку. З приводу протиправних дій відповідача вона неодноразово зверталась в міліцію та до органу місцевого самоврядування. Його неодноразово попереджували про недопутимість такої поведінки та притягували до адмінстративної відповідальності, однак відповідач на це реагує, продовжує вчиняти протиправні дії, на її прохання добровільно виселитись із домогосподарства не реагує, а тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з обставин, що викладені у позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 18.06.2015 року позовні вимоги не визнавав, в судове засідання 06.08.2015 року не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази , суд вважає, що позовні вимоги почивачки підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також частиною 3 ст. 368 ЦПК передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України позбавити громадянина житла можливо лише на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною 2 ст. 3 СК України визначено сім'ю як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст.ст. 64,156 ЖК України, до членів сім'ї власника житлового будинку належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Із паспорта позивачки серії [NUMBER] виданого Верховинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 08.06.1998 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 03.04.2015 року видно, що з 07.06.1980 року по 09.07.2013 року вона перебувала у зареєструваному шлюбі із [PERSON] (6,10). Під час перебування у шлюбі нею разом із колишнім чоловіком було придбано житловий будинок із господарськими будівлями, який знаходиться в селищі Верховина по [ADDRESS] Івано-Франківської області,що стверджується договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 14.01.1986 року (а.с.8-9). Згідно будинкової книги в зазначеному житловому будинку окрім неї на даний час зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], [INFO] - голова домогосподарства, а також син [PERSON], [INFO](а.с.11-14) . В судовому засіданні встановлено, що в спірному будинковолодінні в приміщенні літньої кухні разом із позивачкою, якій дане будинковолодіння належить на праві спільної сумісної власності з 2004 року, в якості члена її сім'ї проживає відповідач [PERSON]., місце проживання якого зареєстровано в с.Замагора Верховинського району. Колишній чоловік позивачки [PERSON] фактично у спірному будинковолодінні не проживає (а.с.21,24,65). Між позивачкою та відповідачем протягом осанніх трьох років виникають непорозуміння, конфліктні ситуації, які переростають в скандали та бійки, з приводу чого позивачка неодноразово зверталася до Верховинської селищної ради та Верховинського РВ УМВС України в Івано-Франківській області. Так, із постанов Верховинського районного суду від 05.11.2012 року та 16.01.2015 року видно, що [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП по фактах вчинення ним насильства в сім'ї по відношенню до співжительки [PERSON].(а.с.40,41). 17.06.2015 року посадовою особою Верховинського РВ УМВС [PERSON] винесено письмове попередження №37 про недопустимість насильства в сім'ї відносно співжительки [PERSON] та 20.07.2015 року складено на нього протокол серії ІВ №00009030 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.51,52,70). Актами обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання сторін, складених Верховинською селищною радою 23.02.2015 року та 03.08.2015 року стверджується, що відповідач [PERSON] проживає на ІІ поверсі житлового приміщення, яке розташоване в домогосподарстві, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Верховинського району Івано-Франківської області та належить [PERSON] Відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, систематично псує майно та житлове приміщення(а.с.21,65-68). Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що відповідач систематично, перебуваючи в нетверезому стані, вчиняє протиправні дії по відношенню до позивачки, застосовує силу, погрожує фізичною розправою та підпалом будинку, руйнує будинок та майно. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Отже, для застосування норм вищезазначеної статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, тощо. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи досліджені в судовому звасіданні докази, враховуючи те, що в судовому засіданні доведено, що [PERSON] систематично псує належне [PERSON] житло, порушує правила співжиття, що робить неможливим для позивачки проживання з ним в одному будинку, заходи попередження та адміністративного впливу, щодо недопущення вчинення відповідачем насильства у сім'ї по відношенню до позивачки, що застосовувались до нього органами внутрішніх справ та в судовому порядку не дали позитивних результатів, неможливі умови спільного проживання з відповідачем продовжують існувати, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] підлягає виселенню з домогосподарства, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] Верховинського району Івано-Франківської області без надання іншого жилого приміщення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved