Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , звернулася до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном, піклувальником щодо малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, треті особи - [PERSON] , виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як органу опіки та піклування. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка по справі, є її донькою та матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Відомості про батька малолітньої [PERSON] внесені до актового запису про народження дитини зі слів матері - відповідачки [PERSON] Біологічний батько цієї дитини на цей час невідомий. Зазначена вище дитина є її онукою та постійно проживає разом з нею та її чоловіком по вказаній вище адресі у м. Вільногірську Дніпропетровської області та фактично перебуває на її утриманні. Її вихованням, розвитком та матеріальним забезпеченням займається вони удвох з чоловіком. Відповідачка вихованням дитини не займається взагалі, її не утримує, будь-яких коштів на потреби дитини не витрачала та не сплачує, розвитком дитини, її потребами, паном здоров`я, дозвіллям та іншими аспектами її життя відповідачка не цікавиться та не переймається. Відповідачка часто на тривалий період часу зникає з дому, постійно змінює місця свого знаходження та проживання, часто проживає за межами міста Вільногірська та області. Крім того, відповідачка зловживала та продовжує зловживати наркотичними засобами, вона кілька разів лікувалась від цієї залежності, що не давало позитивного результату. Відповідачка тривалий час ніде не працювала, не працює та працевлаштовуватись не бажає, тобто веде виключно асоціальний образ життя, здоров`ям та розвитком дитини не цікавилась та не цікавиться у цей час, переклавши усі свої батьківські обов`язки на неї та її чоловіка - діда дитини; з дитиною відповідачка не спілкується та спілкуватися не намагається, звівши усе спілкування з дитиною до формальних телефонних дзвінків, іншим чином свого інтересу до дитини відповідачка не виявляє та будь-якого зв`язку з дитиною уникає, в органи у справах дітей з метою реалізації своїх батьківських прав, відповідачка по цей день не зверталась. Враховуючи вищевикладене, просить позбавити батьківських прав відповідачку , призначити її опікуном та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В підготовче судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляді справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.). Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву та просить справу розглядати та прийняти рішення без її участі, позовні вимоги, зазначені в позовній заяві визнає в повному обсязі (а.с.). Третя особа - [PERSON] судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляді справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Третя особа - виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, надала заяву про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дитини. В зв`язку з цим, суд ухвалив справу розглянути без участі сторін у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За результатами підготовчого засідання, згідно ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав, якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є бабусею [PERSON] , що підтверджується відміткою в паспорті про народження матері дитини (доньки позивача) [PERSON] ( а.с.22 зв). Так, факт родинних відносин малолітнього [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26.12.2011 року (а.с.6). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 6474 від 29.11.2019 року виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також онуки [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). позивачка [PERSON] згідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 6473 від 29.11.2019 року виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується договіром купівлі-продажу квартири. Згідно акту від 18.09.2019 року, дитина має необхідні умови проживання, у сім`ї склалися доброзичливі стосунки, опікун психологічно готова до виховання дитини. Згідно довідки про доходи № 372 від 27.09.2019 року, виданої ТОВ « Скляний Альянс», позивач [PERSON] отримує заробітну плату, яка з березня по серпень складає 27053,40 грн. Згідно наданого пакету медичних документів позивач та її чоловік пройшли медичний огляд за місцем мешкання, медичний огляд та аналізи на предмет наявності туберкульозу, ВІЛ, психіатричних розладів, тобто позивач за станом здоров`я може бути піклувальником дитини. Згідно довідок Міністерства внутрішніх справ серії ІІФ № 1564620 та серії ІІА № 1564618 від 19.10.2019 року позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувались, незнятої чи непогашеної судимості не мають. Рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 20 листопада 2019 року № 136/0/7-19 визнано доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] (а.с.8) Відповідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 даної постанови ВСУ визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 вказаної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проаналізувавши надані суду докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд приходить до висновку, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від обов`язку по вихованню дитини, в зв`язку з чим вбачаються підстави для позбавлення її батьківських прав. При прийнятті такого рішення, суд також враховує, те, що матеріали справи містять заява відповідача про відсутність у неї заперечень щодо позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] . Відповідно до ч. 1,3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Так, згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244 СК України, опікуном дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа, при призначенні якої органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 63 Цивільного кодексу України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника; при призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Судом встановлено, що позивач є бабусею неповнолітньої [PERSON] і дитина проживає в родині позивача. Із досліджених судом доказів вбачається, за позивач за станом свого здоров`я та матеріальним становищем може виконувати обов`язки піклувальника, реально бажає виконувати обов`язки піклувальника, а дитина [PERSON] не має заперечень проти встановлення піклування. Враховуючи викладене, з урахуванням інтересів дитини, з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів дитини, з урахуванням задоволення судом позовної вимоги про позбавлення батька дитини батьківських прав, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача про встановлення неповнолітній [PERSON] , піклування та призначення піклувальником позивача [PERSON] ,. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, перевіривши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , до [PERSON] , про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, позов [PERSON] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та стягнення аліментів на дитину, підлягає задоволенні в повному обсязі. Питання щодо судових витрат суд вирішує у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме стягує з відповідача на користь позивача судові витрати за вимогою про позбавлення батьківських прав у розмірі 768,40 грн. та стягує з відповідача на користь держави судовий збір за вимогою про стягнення аліментів в розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved