Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з первинним позовом до відповідачів та просив суд стягнути солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11371658000 від 15 липня 2008 року з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також процентів, нарахованих за користування кредитом, пені. Свої позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтував тим, що 15.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11371658000 (далі - Кредитний договір), згідно з яким відповідач отримав у Банку кредит у розмірі 28000,00 доларів США строком по 13.07.2029 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, описаних у Кредитному договорі. В якості забезпечення виконання зобов'язань перед Банком за Кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки №217270, №217271, №217272, 217273 від 15.07.2008 року (далі - договори поруки), згідно з якими останні погодились забезпечувати повну і своєчасну виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем по Кредитному договору. Згідно умов договору відповідач зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Однак, в порушення умов Кредитного договору, відповідач не здійснював сплати щомісячних платежів у строки та у розмірах, встановлених договором. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за Кредитним договором від 15.07.2008 року його заборгованість перед позивачем складає 35155,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України складає 281000,38 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 27212,07 доларів США, сума заборгованості по процентам - 7039,39 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 1085,69 доларів США, пеня за прострочення сплати процентів - 768,52 доларів США. Відповідач [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» із зустрічним позовом про розірвання договору про надання споживчого кредиту. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що у нього перед банківською установою утворилася заборгованість, яку він не має можливості сплатити у зв'язку з зміною банком істотних обставин умов кредитного договору. [PERSON] у момент укладання договору не міг передбачити фінансової кризи, що наступить, ті наслідки, які вона спричинить. Тому він не міг їх усунути, так як отримує доходи на території України в офіційній грошовій одиниці - гривні, а не в доларах США. Подальше виконання договору у тому вигляді, який є, порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє його як заінтересовану сторону того, на що він розраховував при укладанні договору. У судовому засіданні представник позивача за первинним позовом свої позивні вимоги підтримав, проти задоволення зустрічного позову - заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились про дату і час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачі [PERSON], [PERSON] первинний позов не визнали, підтримавши зустрічний позов [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] не має можливості повернути суму заборгованості за кредитним договором у зв'язку з поважною подією - зміною банком істотних обставин умов кредитного договору. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що первинний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов - не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне. ПАТ «УкрСиббанк» обґрунтував тим, що 15.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11371658000 (далі - Кредитний договір), згідно з яким відповідач отримав у Банку кредит у розмірі 28000,00 доларів США строком по 13.07.2029 року зі сплатою процентів у порядку та розмірах, описаних у Кредитному договорі. В якості забезпечення виконання зобов'язань перед Банком за Кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки №217270, №217271, №217272, 217273 від 15.07.2008 року (далі - договори поруки), згідно з якими останні погодились забезпечувати повну і своєчасну виконання зобов'язань [PERSON] перед позивачем по Кредитному договору. Згідно умов договору відповідач зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Однак, в порушення умов Кредитного договору, відповідач не здійснював сплати щомісячних платежів у строки та у розмірах, встановлених договором. У зв'язку з виникненням заборгованості у [PERSON] з повернення кредиту, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся із позовом про стягнення заборгованості. Відповідно до вимог кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику кредит, а позичальник - своєчасно погашати кредит, сплачувати відсотки за користування ним та виконувати інші зобов'язання згідно цього договору. На підставі Договору кредиту, позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі суму кредиту з нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у терміни визначені договором кредиту. Суд не може не погодитися з позивачем стосовно того, що отримавши вказані кошти, відповідач [PERSON] взяв на себе певні зобов'язання, а саме: сплачувати суму заборгованості та відсотків за кредитним договором. Взятих на себе зобов'язань відповідач не виконує, у зв'язку із чим у [PERSON] виникла перед банком заборгованість у розмірі 35155,81 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України складає 281000,38 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 27212,07 доларів США, сума заборгованості по процентам - 7039,39 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 1085,69 доларів США, пеня за прострочення сплати процентів - 768,52 доларів США , що підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін відповідно до умов договору. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено інше. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, суд задовольняє первинний позов у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України з матеріалів справи вбачається, що доводи [PERSON] щодо розірвання договору окрім зустрічної позовної заяви та поясненнях останнього не на чому не ґрунтуються. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов'язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Відповідно до умов кредитного договору сторони узгодили, що у разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе позичальник. З підписанням договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового становища позичальника. На підставі ч.1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Приписи частини 2 ст. 652 ЦК України передбачають, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. [PERSON] суду не надано доказів, що всі вищевказані одночасні умови існували у правовідносинах між позичальником та кредитором. Відповідно п. 15 ППВСУ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин. Пункт 16 вказаної Постанови свідчить про те, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Судом встановлено, що вказаний обов'язок АКІБ «УкрСиббанк» під час укладання договір про надання споживчого кредиту №11371658000 від 15.07.2008 року з [PERSON] виконаний у повному обсязі. Таким чином, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів за первинним позовом на користь банку у солідарному порядку слід стягнути судовий збір сплачений за подання позовної заяви банківською установою у розмірі 2810, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved