Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 листопада 2006 року вона уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Спільне проживання з відповідачем не склалося і шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року. Відповідач повністю ухилився від утримання їхньої доньки, жодної матеріальної допомоги на дитину він не надає. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки, оскільки працює на разових роботах, і отримує мінімальну заробітну плату. Інших аліментних зобов'язань відповідач не має. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що проживає з дитиною в орендованій квартирі, відповідач інколи допомагає їй в утриманні дитини, але вона бажає, щоб сума була стабільною. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив суду, що тимчасово не працює, допомагає в утриманні дитини тоді, коли має таку можливість. Також зазначив, що дитина проживає у бабусі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2006 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.3). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначені розміру аліментів, який буде стягуватись на утримання дитини, суд з урахуванням положень ст. 182 СК України, враховує як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги родині в повній мірі не надає, як встановлено судом є особою працездатного віку, будь-яких психічних чи фізичних захворювань не має, непрацездатних осіб на утриманні не має, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки підлягають задоволенню та присуджує до стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньки аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого була звільнена позивач при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved