Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON] 12 липня 1996 року, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред"явлення позову та до досягнення дитиною повноліття та стягнути додаткові витрати на утримання сина в розмірі 5102,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 12 липня 1996 року з відповідачем перебуває у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис № 649. Від цього шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійні непорозуміння, оскільки вони втратили один до одного почуття любові, довіри та поваги. Вони не ведуть спільного господарства, тому вона вважає, що шлюб існує лише формально, його збереження неможливе. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та не бере участь у її вихованні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила позовні вимоги та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в сумі 500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікупочинаючи з дня звернення з заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується його підписом на титульній стороні справи, заперечень на позов чи заяв про відкладення розгляду справи не подав. Суд, заслухавши доводи позивача, прийшов до висновку про можливість ухвалення в судовому засіданні заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з"ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Свій висновок суд обґрунтовує слідуючим: Сторони з 12 липня 1996 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис № 649. Сторони від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через постійні непорозуміння, оскільки вони втратили один до одного почуття любові, довіри та поваги. Вони не ведуть спільного господарства, тому шлюб існує формально. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина та не бере участь у його вихованні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову, а саме про доцільність стягнення аліментів в розмірі 500 грн. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. На підставі викладеного, ст.ст. 111, 112, 180-183, 185 СК України,

Outcome: approved