Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

\~\~ Позивач 17 липня 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила визнати [PERSON], який зареєстрований в [INFO], особою, яка втартила право користувнаня цим жилим будинком (а.с.3-6). Позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі 3 серпня 2018 року (а.с.19). Ухвалою від 17 серпня 2018 року підготовче судове засідання відкладено у зв'язку з неявкою відповідача (а.с.23). Ухвалою суду від 25 вересня 2018 року закрито підготовче судове засідання, справа призначена до судового розгляду на 18 жовтня 2018 року (а.с.25). У судовому засіданні позивач свій позов повністю підтримує і пояснює, що відповідач її син, який зареєстрований у належному їй житловому будинку № 4 по вул.Котовського в с.Мала Жмеринка Жмеринського району, і який не проживає у ньому близько тридцяти років. У 2008 році вона хотіла продати цей будинок, просила відповідача знятися з реєстрації, однак він так і не знявся з реєстраційного обліку. Реєстрація відповідача позбавляє її права на отримання субсидії, а також продажу цього будинку. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування її жилим будинком. Відповідач двічі не з'явився у підготовче судове засіданні. Його виклик у сьогоднішнє судове засідання був здійснений в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.26). За згодою з позивачем суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи (а.с.28). Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зняття з реєстраційного обліку у належному їй житловому будинку. Підставою позову є неможливість позивачем отримати субсидію та продати цей будинок у звязку з реєстрацією у ньому відповідача, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог. В судовому засіданні установлено, що позивач [PERSON] є власником будинку № 4 по вул. Котовського в с. Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області, про що свідчить ксерокопія свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 жовтня 1998 року серії ААМ № 784143 (а.с.14). Вона зареєстрована у цьому будинку, що підтверджується ксерокопією її паспорту серії АВ № 063264 (а.с.7-8). Відповідач [PERSON] є сином позивачки, що видно з ксерокопії свідоцтва про його народження серії ІІ-АМ № 439794 (а.с.10). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов від 4 червня 2018 року, складеному комісією у складі депутатів Леляцької сільської ради Жмеринського району, до складу сімї позивачки входить чоловік [PERSON] та син [PERSON], який зареєстрований у [INFO], однак не проживає у ньому на протязі пятнадцяти років (а.с.13). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою : [INFO], але за місцем реєстрації не проживає, місце його проживання не відоме, що підтверджується довідкою № 291 від 2 серпня 2018 року Леляцької сільської ради (а.с.18). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ частини першої статті\~ 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. За змістом\~ частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що позивачка є власником будинку, реєстрація відповідача в ній перешкоджає реалізації права власності та розпорядження будинком, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням та усунути позивачці перешкоди в користуванні належним їй житлом шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку. На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача у розмірі 704,80 грн судового збору підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved