Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом до відповідачів [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Посилається на те, що 01 липня 2004 року померла його баба [PERSON], після смерті якої в с.Мигове по вул.Першотравнева, 10, Вижницького району Чернівецької області, залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та надвірними будівлями. За життя, а саме 09.11.1998 року [PERSON] склала заповіт про те, що все своє майно, яке їй буде належати на день смерті заповідає [PERSON]. Однак [PERSON] у відповідності до вимог ст..1271 ЦК України шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини, не подавав до нотаріальної контори своєї заяви про прийняття спадщини згідно заповіту, отже вважається таким, що не прийняв спадщину. Спадкоємцями першої черги за законом першої черги на майно померлої [PERSON] є її діти: [PERSON] та [PERSON], які спадщину не прийняли, на момент смерті [PERSON] у житловому будинку діти не проживали і не були зареєстровані. Інших спадкоємців які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Він є онуком померлої та рідним сином [PERSON], який є рідним сином бабусі [PERSON]. Факт його родинних відносин зі спадкодавцем як бабою та ним як онуком підтверджується свідоцтвом про народження його батька [PERSON] і його свідоцтвом. Зазначив, що після смерті діда, який помер 05.06.1994 року, він фактично постійно проживав з бабусею у її будинку по вул.Першотравнева, 10 с.Мигове, Вижницького району Чернівецької області, але в по господарській книзі був зареєстрований за вказаною адресою лише у 2003 році. Постановою приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] від 03.06.2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно за законом, необхідно для оформлення спадкових прав. Просить встановити факт родинних відносин між ним, [PERSON], та померлою 01 липня 2004 року [PERSON], як баби та онука та визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, на домоволодіння з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Мигове по вул.Першотравнева, 10, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлій 01.07.2004 року [PERSON] В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку підготовчого судового засідання позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В підготовче судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради, не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши визнання позову відповідачами, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01 липня 2004 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №115665, виданого 02 липня 2004 року [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №31. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з двох житлових будинків з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який розташований в с.Мигове по вул.Першотравнева, 10, Вижницького району Чернівецької області. З копії технічного паспорту на домоволодіння, вбачається, що домоволодіння складається з житлового будинку під літ. «А» та житлового будинку під літ. «Б» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Мигове по вул.Першотравнева, 10, Вижницького району Чернівецької області, 1972 та 1990 років побудови відповідно, вартістю 211660,00 грн. З копії свідоцтва про народження Серія ІІ-МИ №307938, виданого 03.11.1951 року [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №69 вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. З копії свідоцтва про народження Серія І-МИ №270235, виданого 19.02.1972 року [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №30 вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. З копії свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №001088, виданого 06.06.1994 року [PERSON] сільською радою, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №18 вбачається, що [PERSON], помер 05 червня 1994 року. З довідки [PERSON] сільської ради №110 від 15.02.2016 року вбачається, що [PERSON] проживає і перебуває на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання у [INFO], з 2003 року по даний час. З довідки [PERSON] сільської ради №110 від 15.02.2016 року вбачається, що [PERSON] постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання в [INFO], з 1976 року по 01.07.2004 року, тобто по день її смерті. На день смерті [PERSON] разом з нею в одному будинку були зареєстровані: [PERSON] онук, [PERSON] дружина онука, [PERSON] правнук. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] надав докази того, що померла 01 липня 2004 року [PERSON], була бабусею позивача. Таким чином, факт родинних відносин, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. За життя 09.11.1998 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла відповідачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 09.11.1998 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі №65. З копій спадкової справи №50/2016 року до майна померлої 01.07.2014 року [PERSON] вбачається, що спадкоємцем за заповітом є син померлої [PERSON] [PERSON], який 03.06.2016 року подав до приватного нотаріуса заяву, в якій зазначив, що спадщину в установлений законом строк після смерті [PERSON] не прийняв та на неї не претендує; спадкоємцями першої черги за законом є [PERSON], [PERSON], які 03.06.2016 року подали до приватного нотаріуса заяви, в яких зазначили, що спадщину в установлений законом строк після смерті [PERSON] не прийняли та на неї не претендують. Спадкоємцем пятої черги є позивач. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до ст.1273 ч.1, ч.5, ч.6 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Таким чином, спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично відмовились від спадкового майна після смерті [PERSON], на спадщину не претендують, не заперечують щодо оформлення спадкових прав позивачем [PERSON], що також підтверджується їхніми заявами, поданими до початку підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але в звязку з тим, що: ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно, не було надано безспірних фактів постійного проживання однією сімєю, в порядку ст..1264 ЦК України, передбачає факт проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини; не надані документи та немає доказу родинних відносин спадкоємця, як між онуком та бабою, а вчинення нотаріальної дії без доказів родинних відноси спадкоємця із спадкодавцем суперечить закону, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №312/02-31/50-2016 від 03.06.2016 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Позивач [PERSON] являється онуком спадкодавця та спадкоємцем п'ятої черги за законом. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, домоволодіння, яке складається з житлових будинків по плану забудови під літ. «А» та під літ. «Б», 1972 та 1990 років побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ перехідних положень цивільно-процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Outcome: approved