Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 29.06.2005 року на підставі рішення Приазовської селищної ради від 19.04.2005 року № 66. З 25.03.2010 року в будинку, що належить позивачу, було зареєстровано місце проживання його невістки - [PERSON] , [INFO] , про що в домовій книзі зроблено відповідний запис. Відповідач за вказаною адресою з 2013 року не проживає, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 27.10.2021 року. [PERSON] фактично проживає за межами Приазовського району, але де мае позивачу не відомо, оскільки вони не спілкуються, що не унеможливлює особисте звернення [PERSON] із заявою про зняття з реєстрації місця проживання. Реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] в будинку позивача не дозволяє останньому в повній мірі розпоряджатися своїм житлом, що є порушенням права власності. Ухвалою судді від 04 листопада 2021 року відкрите спрощене провадження у справі та призначене судове засідання на 15 листопада 2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, відзив на позовну заяву не надіслала, судова повістка направлялась їй за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку з відміткою, що адресат відсутній. На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 29.06.2005 року на підставі рішення Приазовської селищної ради від 19.04.2005 року № 66. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 15 березня 1999 року Приазовським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, місце проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Приазовське Запорізької області, з 03.03.2009 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7625126 від 29.06.2005 року, житловий будинок [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності б/н від 29.06.2005 року. Відповідно до наданих позивачем копій сторінок з домової книги, [PERSON] , [INFO] , з 25.03.2010 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і до цього часу не знята з реєстрації. У акті обстеження матеріально-побутових умов від 27.10.2021 р., складеному головним спеціалістом з соціальних питань Приазовської ОТГ Пташинською Т.С. та власником [PERSON] зазначено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але з 2013 року не проживає за вказаною адресою. В силу того, що місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною адресою у будинку, що належить позивачу, але вона не проживає там більше року, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки відповідач мешкала за однією адресою разом з позивачем як член його сім`ї, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Так, відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки, як було встановлено судом, відповідач як член сім`ї власника будинку не мешкає в ньому без поважних причин, понад один рік, інше не встановлено домовленістю між ними, тому на підставі статті 405 ЦК України, відповідач може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved