Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту народження дитини в порядку статті 317 ЦПК України. У судове засідання заявник не з»явився попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Від заінтересованої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечуючи проти задоволення заявлених вимог. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку , що заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] Крим. Згідно Свідоцтва про шлюбу серія І-КЕ № 106781 від 08.07.2016р., гр. [PERSON], [INFO] та гр. [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюбу 08.07.2016 р. про що складено відповідний актовий запис № 64 у Генічеському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Херсонській області. З матеріалів справи вбачається, що 09.08.2018р. у м. Сімферополь народилась [PERSON] про що складено актовий запис про народження № 3450. Єдиними наявними документами у заявника, що підтверджують факт народження дитини на території, непідконтрольній державній владі території України, яка одночасно є тимчасово окупованою територією України, є: медичне свідоцтво про народження та свідоцтво про народження, що видані медичним закладом та незаконними органами реєстрації, що знаходяться на тимчасово окупованій території. Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000№ 52/5, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 28.12.2010 за № 1371/18666, встановлено, що підставою для державної реєстрації народження є: - медичне свідоцтво про народження ( форма № 103/0); - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу ( форма № 103-1/0); - лікарське свідоцтво про перетинальну смерть ( форма № 106-2/0); - рішення суду про встановлення факту народження особи. Як встановлено, факт народження дитини: [PERSON], - заявник підтверджує наступними документами: медичним свідоцтвом про народження серії 35 № 041805 від 10.08.2018р. та свідоцтвом про народження серія І-АЯ № 791578 від 14.08.2018р., що видані медичним закладом, незаконними органами реєстрації, що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. Однак, вказані документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки вони були видані на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". У звязку з цим наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження дитини відповідно п. 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000№ 52/5, зареєстрованого Міністерстві юстиції України 28.12.2010 за № 1371/18666 Встановлення факту народження дитини в судовому порядку необхідно заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про народження, згідно чинного законодавства України. Статтями 293-294, 315-319 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення юридичного факту, що має значення, в судовому порядку. Відповідно до статті 317 Цивільного процесуального кодексу України заява про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначається як тимчасово окупована територія. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні з порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). За таких підстав суд, вважає, що у судовому засіданні встановлено факт того, що 09 серпня 2018 року у місті Сімферополь АРК народилась [PERSON], тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а рішення суду підлягає негайному виконанню. На підставі наведеного та

Outcome: approved