Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 25.06.2018 року до суду з вищезгаданим позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з відповідачем у справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 16.11.2001 року, який розірвано 29.05.2018 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Відповідач є батьком дитини, однак добровільно матеріальну допомогу не надає, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/ 4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться. Відповідач - [PERSON] копію позовної заяви з додатками отримав 05.09.2018 р. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.11.2001 року /а.с. 2/. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] , в свідоцтві про народження якого, відповідача записано батьком дитини /а.с.3/. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( далі - Постанова) при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Малолітній [PERSON] [INFO] мешкає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян №2540 від 20.06.2018 року /а.с.4/. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч.1 ст.181 СК України). Згідно з ч.2,3 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, домовленість між сторонами щодо способу утримання дітей відсутня, надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не позбавляє позивача права на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягувати як аліменти на дитину, визначається судом ( ч.1ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, що не спростовано відповідачем. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір в дохід держави слід стягнути з відповідача. На підставі наведеного, ст.ст. 82,180, 181,183 СК України та

Outcome: approved