Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач в позовній заяві просить визнати недійсним договір купівлі - продажу частини комплексу будівель та споруд за адресою [ADDRESS], укладений 08.09.2014 року між Державою України в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та [PERSON] та зобов'язати останнього повернути державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства 9/10 частин комплексу будівель і споруд за вказаною адресою, що складається з будівлі Б-3, підвалу під Б-3, рампи до Б-3, навіса «б», ганка до Б-3, рампи до Б-3, ганка до Б-3, ганка до Б-3, ганка до Б-3, рампи до Б-3, ганка до Б-3, прибудови «б4 -1», прибудови «б5-1», надбудови над Б-3, будівлі 3-1, будівлі К-1, прибудови К1-1, будівлі О-1, будівлі П-1, будівлі Р-1, ганка до Р-1, огорожі № 1, воріт, загальною площею 4253,2 кв.м, посилаючись на те, що зазначений об'єкт нерухомості на час укладання договору було власністю держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та знаходилося на праві господарського віддання ДП «Бердянське агротогрове підприємство». Згідно Статуту (п.5.1) зазначеного підприємства майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського віддання, відчуження нерухомого майна здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. (п. 5.5 Статуту). Частиною 5 ст. 75 ГК України передбачено, що відчуження нерухомого майна, а також повітряних і морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України. Фонд державного майна України виступає організатором продажу нерухомого майна в порядку, що встановлюється КМ України, який визначає порядок відчуження та списання об'єктів державної власності ( ст.5 Закону України «Про управління об'єктами державної власності». Згідно ст. 7 зазначеного Закону Фонд державного майна України дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством. Таким чином, відчуження нерухомого майна по вул. Воровського, 1 в м. Мелітополі повинно було здійснюватись з урахуванням особливостей його правового режиму, встановленого законом. Відповідно до п. 6 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановлю КМ України № 803 від 06.06.2007 року відчуження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власником і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна приймається суб'єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна. Крім того, звіт про оцінку державного майна, що підлягає відчуженню, має пройти рецензування, а висновок про вартість майна має бути погоджений з Фондом державного майна (п.10 Порядку). Проте, Фонд не надавав погодження на відчуження вищевказаного об'єкта нерухомого майна. Крім того, відчуження комплексу будівель по [ADDRESS] було реалізовано за ціною 472705 грн., яка нижче від ринкової вартості, в разі чого Державний бюджет України недоотримав 1,4 млн. грн. Так, звіт про оцінку державного майна відповідно до якого здійснено продаж об'єкту нерухомості, класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним і не може бути використаний. А відповідно до звіту від 23.03.2015 року про повторну оцінку майна, вартість комплексу будівель по [ADDRESS] складає 1918868,34 грн., проте продаж здійснено за 472 705 грн. Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна, предметом якого є частина комплексу будівель по [ADDRESS], що є державною власністю, всупереч вимогам діючого законодавства відчужено без погодження Фондом державного майна України, а тому відповідно до вимог ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 та ст. 227 ЦК України є підстави для визнання його недійсним. В судовому засіданні прокурор Лисенко І.С. позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Представник Фонду Державного майна України в судове засідання не з'явився, від Голови Фонду [PERSON] надійшли письмові пояснення в яких просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, при цьому зазначив, що нерухоме майно, яке є предметом оскаржуваного договору, на момент його укладення перебувало у державній власності в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України і знаходилось на праві господарського відання ДП «Бердянське агроторгове підприємство», а тому відповідно до пункту 6 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабіну Міністрів України від 06.06.2007 № 803 «Про затвердження Порядку відчуження об'єктів державної власності», відчуження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу (далі - згода) відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами (далі - суб'єкт управління). Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна приймається суб'єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна. Статутом ДП «Бердянське агроторгове підприємство» також встановлено, що відчуження нерухомого майна здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом (пункт 5.5. Статуту). Таким чином, відчуження нерухомого майна, яке належить ДП «Бердянське агроторгове підприємство» на праві господарського відання мало відбуватись із погодженням з Фондом. Проте, Фонд погодження на відчуження нерухомого майна, вказаного у договорі купівлі-продажу від 08.09.2014 не надавав, рецензування звітів про оцінку цього майна Фондом не проводилось. Отже, відчуження державного майна, яке є предметом оскаржуваного договору, відбулося з порушенням вимог законодавства України. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина 1 статті 215 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Пунктом 4 статті 4 Закону України «Про Фонд державного майна України» встановлено, що до основних завдань Фонду належить захист майнових прав державних підприємств, установ та організацій, а також корпоративних прав держави на території України. Представник відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України [PERSON] позов не визнав, при цьому пояснив, що органом управління підприємства «Бердянське агроторгове підприємство» є Міністерство аграрної політики та продовольства. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» уповноваженні органи управління покладених на них завдань приймають рішення про створення, і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності. В межах повноважень Міністерство аграрної політики та продовольства прийняло наказ від 01 липня 2013 року № 403 «Про припинення державного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство», яким вирішено припинити шляхом ліквідації діяльність державного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство». Пунктом 4.3 Наказу зобов'язано голову комісії з ліквідації «Бердянське агроторгове підприємство» [PERSON] провести інвентаризацію і оцінку майна, коштів та здійснити продаж основних засобів в установленому законодавством порядку з метою погашення заборгованості. Повноваження голови комісії з ліквідації встановлені ст. 105 ЦК України. Порядок ліквідації визначено ст. 111 ЦК України. Порядок реалізації майна юридичної особи в процедурі ліквідації не передбачає погодження відчуження нерухомого майна з Фондом державного майна України. Дана норма кореспондується з підпунктом 4 пункту 5 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 06.06.2007 № 803, в якому передбачено, що дія цього порядку не поширюється на відчуження майна, порядок відчуження якого, визначається окремим законом. Порядок відчуження також передбачений частиною п'ятою статті 75 Господарського кодексу України, якою визначено, що відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно, належить на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Оскільки Цивільний кодекс України є єдиним нормативно-правовим актом, який містить порядок ліквідації юридичної особи за рішенням власника, в тому числі норми щодо реалізації майна, а Порядок відчуження об'єктів державної власності та Господарський кодекс України містять застереження щодо застосування, якими передбачено, що їх дія не поширюється на відчуження майна, порядок відчуження якого визначається окремим законом, то потреба в погоджені з Фондом державного майна України реалізації нерухомого майна в процедурі ліквідації за рішенням власника відсутня. Дія Порядку відчуження об'єктів державної власності розповсюджується на активні підприємства, тобто підприємства, які займаються господарською діяльністю. Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, реорганізації, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна). Головою комісії з ліквідації ДП «Бердянське АТП» було укладено договори 01.06.2014 № 08/2014 та 01.06.2014 №09/2014 з Професійно-технічним Навчальним закладом «Майстер» товариства з обмеженою відповідальністю «ТДН» на проведення незалежної експертної оцінки, предмет договорів полягає у визначенні ринкової вартості будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Також на підставі заяви голови ліквідаційної комісії проведено рецензування звітів про визначення загальної ринкової вартості нежитлових будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Загальний висновок рецензій свідчить про те, що звіти оцінки майна в цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але мають незначні недоліки, що не впливають на достовірність оцінки. 07.07.2014 року ДП «Бердянське АТП» було укладено Договір на організацію та проведення аукціону з продажу майна з Міжнаціональною Універсальною Товарно-Сировинною Біржею «ЕПСІЛОН», яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. МУТСБ «ЕПСІЛОН» є біржею, яка акредитована Фондом державного майна України і включена до Реєстру організаторів аукціонів з продажу майна, та має угоду на продаж державного майна, а саме угода № 344 від 10.10.13 року, з Фондом Державного майна України про організації продажу майна, що перебуває у державній власності. На виконання умов договору МУТСБ «ЕПСІЛОН», 14.07.2014 року було опубліковано оголошення про проведення аукціону з продажу майна ДП «Бердянське АТП», яке розташоване за адресою: [ADDRESS], в загально державному рекламно-інформаційному виданні «Біржовий щотижневик» № 7(7). Протоколом № 2 від 26 серпня 2014 року проведення відкритих публічних торгів (аукціону) визначено [PERSON] переможцем аукціону. Відтак, Мінагрополітики вважає, що ліквідаційною комісією ДП «Бердянське агроторгове підприємство» дотримано порядок відчуження майна в процедурі ліквідації державного підприємства. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, при цьому пояснив, що він придбав частину майнового комплексу по [ADDRESS] на аукціоні, згідно вимогами законодавства. Представник третьої особи ДП «Бердянське агроторгове підприємство», голова ліквідаційної комісії [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, при цьому пояснив, що Державне підприємство перебуває в сфері управління Мінагрополітики України. Міністерством у відповідності до ст.6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», п.п. 78 п. 4 Положення про Міністерства аграрної політики та продовольства України, прийнято рішення про припинення діяльності ДП «Бердянське АТП (наказ Мінагрополітики України від 01.07.2013 року) та затверджено склад ліквідаційної комісії. Відповідно до п.4.3 наказу Мінагрополітики України від 01.07.2013 року № 403 «Про припинення діяльності державного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство» голові ліквідаційної комісії доручено провести інвентаризацію й оцінку майна, коштів та здійснити продаж основних засобів підприємства в установленому законом порядку з метою погашення кредиторської заборгованості. Для проведення достовірності оцінки нерухомого майна підприємства ліквідаційною комісією залучено Професійно технічний навчальний заклад «Майсер» ТОВ «ТДН», що має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності Фонду державного майна України. Чинним законодавством не передбачено необхідність погодження звіту про незалежну експертну оцінку вартості майна з Фондом державного майна України в рамках ліквідації. Фонд державного майна України відповідно до ст. 75 ГК України погоджує реалізацію нерухомого майна та повітряних і морських суден відповідно до постанови КМ від 06.06.2007 року «Про затвердження Порядку відчуження об'єктів державної власності». При цьому дія Порядку не застосовується в ліквідаційній процедурі, оскільки передбачає порядок реалізації окремого, індивідуально визначеного майна ДП, що здійснюють господарську діяльність, тоді як із введенням процедури ліквідації, підприємство знаходиться в стані припинення господарської діяльності. Отже, механізм погодження не поширюється на реалізацію майна у ліквідаційній процедурі. Крім того, майно державного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство» реалізоване шляхом проведення біржових торгів. Згідно ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведена незалежна експертна оцінка майна, а також рецензія цієї оцінки, згідно якої вона відповідає нормативно-правови актам з оцінки майна. Біржова організація, яка проводила торги акредитована Фондом державного майна України та несе відповідальність за наявність всіх необхідних дозвільних документів на продаж. Повторна оцінка, здійсненна позивачем з порушенням норм проведення оцінки нерухомого майна, так як не здійснювався доступ до об'єкту оцінки суб'єктом оціночної діяльності. Разом з тим, РВ ФДМУ по Запорізькій області проведено рецензії звіту про оцінку державного майна. При цьому, встановити оригінальність оцінки, яка була надана в прокуратору Запорізької області, неможливо, оскільки запити про надання оригіналу оцінки нерухомого майна до голови ліквідаційної комісії не надходили. Суд вислухавши представників позивача, відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України, відповідача [PERSON], представника третьої особи, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наказу від 01 липня 2013 року № 403 «Про припинення державного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство», Міністерство аграрної політики та продовольства прийняло рішення про припинення шляхом ліквідації діяльності державного підприємства «Бердянське агроторгове підприємство». Пунктом 4.3 Наказу зобов'язано голову комісії з ліквідації «Бердянське агроторгове підприємство» [PERSON] провести інвентаризацію і оцінку майна, коштів та здійснити продаж основних засобів в установленому законодавством порядку з метою погашення заборгованості. ( Т № 2, с. 60-61). Пунктом 5.5. Статуту ДП «Бердянське агроторгове підприємство» встановлено, що відчуження нерухомого майна здійснюється за умови додаткового погодження в установленому порядку з Фондом державного майна України ( Т № 1, с. 27 ). Головою комісії з ліквідації ДП «Бердянське АТП» було укладено 01.06.2014 № 08/2014 та 01.06.2014 №09/2014 з Професійно-технічним Навчальним закладом «Майстер» товариства з обмеженою відповідальністю «ТДН» договори на проведення незалежної експертної оцінки. Предмет договорів полягає у визначенні ринкової вартості будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Також на підставі заяви голови ліквідаційної комісії проведено рецензування звітів про визначення загальної ринкової вартості нежитлових будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Загальний висновок рецензій свідчить про те, що звіти оцінки майна в цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але мають незначні недоліки, що не впливають на достовірність оцінки. 07.07.2014 року Головою комісії з ліквідації ДП «Бердянське АТП», [PERSON] було укладено Договір з Міжнаціональною Універсальною Товарно-Сировинною Біржею «ЕПСІЛОН», на організацію та проведення аукціону з продажу майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. МУТСБ «ЕПСІЛОН» є біржею, акредитованою Фондом державного майна України і включена до Реєстру організаторів аукціонів з продажу майна, та має угоду на продаж державного майна, а саме угода № 344 від 10.10.13 року, з Фондом Державного майна України про організації продажу майна, що перебуває у державній власності. На виконання умов договору МУТСБ «ЕПСІЛОН», 14.07.2014 року було опубліковано оголошення про проведення аукціону з продажу майна ДП «Бердянське АТП», яке розташоване за адресою: [ADDRESS], в загально державному рекламно-інформаційному виданні «Біржовий щотижневик» № 7(7). Протоколом № 2 від 26 серпня 2014 року проведення відкритих публічних торгів (аукціону) визначено [PERSON] переможцем аукціону з продажу майна відповідно до лоту 2: будівлі Б-3, підвалу під Б-3, рампи до Б-3, навісу б, ґанку до Б- 3, рампи до Б-3, ґанку до Б-3, ґанку до Б-3, рампи до Б-3, ґанку до Б-3, прибудови б4-1, прибудови б5-1, надбудови над Б-3, будівлі 3-1, будівлі К-1, прибудови К'-1, будівлі О-І, будівлі П-1, будівлі Р-1, ґанку до Р-1, огорожі №1, воріт, загальною площею 4253, 2 м., загальна вартість об'єкта 472705 грн. 00 коп. ( Т № 2, с. 227-228). 08.09.2014 року Державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого входить Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 9/10 частин комплексу будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS], який нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за номером 2817. Відповідно до пункту 2 договору купівлі продажу частина комплексу складається з: будівлі Б-3, підвалу під Б-3, рампи до Б-3, навісу б, ґанку до Б- 3, рампи до Б-3, ґанку до Б-3, ґанку до Б-3, рампи до Б-3, ґанку до Б-3, прибудови б4-1, прибудови б5-1, надбудови над Б-3, будівлі 3-1, будівлі К-1, прибудови К'-1, будівлі О-І, будівлі П-1, будівлі Р-1, ґанку до Р-1, огорожі №1, воріт, загальною площею 4253, 2 м., основною площею 3767,3 кв.м. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім визнання сторонами обставин справи, ці обставини також підтверджуються письмовими доказами. Представником третьої особи ДП «Бердянське агроторгове підприємство» в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON], до матеріалів справи долучено відповідь МУТСБ «ЕПСІЛОН» від 15 липня 2014 року № 15/07-1, про те що відсутні нормативно правові акти, які визначають необхідність узгоджувальних процедур в процедурі ліквідації, та зазначено перелік документів необхідних для проведення аукціону. Однак зі змісту відповіді МУТСБ «ЕПСІЛОН», вбачається що директором біржі роз'яснено положення щодо реалізації майна та наявності необхідних документів для проведення аукціону. Питання про надання роз'яснень, щодо погодження на відчуження нерухомого майна Державних підприємств не входять до повноважень директора МУТСБ «ЕПСІЛОН». Пунктом 6 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 06.06.2007 року встановлено, що відчуження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна, а також повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання та рухомого складу залізничного транспорту приймається суб'єктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна. Відповідно до змісту п. 8 вказаного Порядку рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб'єктом управління у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоди у формі листа. Рішення про погодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа. Отже, на час укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу законодавцем чітко було визначено порядок відчуження державного майна, яке перебуває у господарському віданні державних підприємств. Відповідно до п.п. 6, 12, 50 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.07 № 803 (який був чинним на момент укладення спірного договору): 1) відчуження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції; 2) рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна приймається суб'єктом управління лише за погодженням з Фондом державного майна України; 3) рішення про надання згоди суб'єктом управління на відчуження майна дійсне 12 місяців. При укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу державного майна від 08.09.14 не були дотримані вищевказані вимоги. Так, відчуження вищевказаного майна взагалі не було погоджене з Фондом державного майна України. Посилання представника відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України та представника третьої особи ДП «Бердянське агроторгове підприємство» про те, що порядок реалізації майна юридичної особи в процедурі ліквідації не передбачає погодження відчуження нерухомого майна з Фондом державного майна України, та кореспондуванням даної норми закону з підпунктом 4 пункту 5 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 06.06.2007 № 803, в якому передбачено, що дія цього порядку не поширюється на відчуження майна, порядок відчуження якого, визначається окремим законом не може бути прийнято до уваги, оскільки в Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 06.06.2007 № 803, відсутнє застереження щодо неврахування його положень, у випадку відчуження (реалізації) державного майна у ліквідаційній процедурі. Крім того Порядок відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 06.06.2007 № 803, є підзаконним нормативним актом. Реалізація майна в ліквідаційній процедурі, є різновидом його відчуження. Спеціальний закон або норма права, яка-б дозволяла здійснювати відчуження державного майна у ліквідаційній процедурі без погодження з Фондом державного майна України відсутня. Відповідно до п.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд діє за принципом аналогії закону, тобто, застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини. Відповідно до п.п. «и» п.2 ст. 7 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» від 21.09.2006 року Фонд державного майна України відповідно до законодавства дає дозвіл (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством. Представником відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України та третьої особи ДП «Бердянське агроторгове підприємство» в обґрунтування заперечень на позов зазначено про те, що не потрібно погодження Фонду державного майна України на відчуження державного майна у випадках, відчуження цілісних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів. Дійсно відповідно до п.п. 1, п. 5 Порядку відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 06.06.2007 № 803 встановлено, що дія цього Порядку не поширюється на відчуження цілісних майнових комплексів державних підприємств, їх структурних підрозділів. Проте, 08.09.2014 року між Державою Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, до сфери управління якого входить Державне підприємство «Бердянське агроторгове підприємство» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу частини комплексу будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS], а не цілісного майнового комплексу, тому п.п. 1, п. 5 Порядку, не розповсюджується на виниклі правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України право розпорядження майном належить виключно його власнику. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що правовідносини, які виникають з приводу конкретного майна та зумовлюють перехід права власності на нього у спосіб не заборонений чинним законодавством, можуть виникнути лише за умови погодження Фондом державного майна України на відчуження державного майна. Як убачається з матеріалів справи Фондом державного майна таке відчуження не погоджувалось. Тобто, майно вибуло з державної власності поза волею власника, а оскаржуваний договір вчинений з дефектом волі та з дефектом закону (всупереч приписам чинного на той момент законодавства). Так, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Право розпорядження майном, належить власникові (ст. 317 ЦК України). Частиною 5 ст. 657 ЦК України встановлено, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватись законом. Відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.326 ЦК України від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Враховуючи наведене, оспорюваний правочин - договір купівлі-продажу, вчинено від імені продавця без дотримання процедури відчуження майна, а тому такий правочин слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з п.7 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за змістом ст. 216 ЦК України та виходячи з загальних засад цивільного законодавства, суд може застосувати з власної ініціативи реституцію, як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Зважаючи на викладене, необхідно застосувати наслідки недійсності вказаного договору шляхом повернення спірного приміщення державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України. Ураховуючи положення ст. ст. 55, 64, 121, 124 Конституції України, аналізуючи зміст ст. 36-1 Закону України "Про Прокуратуру" в редакції чинній на час звернення з позовом прокуратура, як державний орган, має повноваження на представництво інтересів держави. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Судом не приймаються до уваги посилання представника позивача в частині обґрунтування позовних вимог про не відповідність вимогами нормативно-правових актів, звіту з оцінки державного майна на підставі якого, було визначено вартість об'єктів, зазначених в пункті 2 договору купівлі продажу, як на підставу визнання правочину недійсним, на підставі рецензії від 27.05.2015 року, оскільки беззаперечних доказів, висновку експерта або рішення суду, яким даний звіт було визнано таким, що не підлягає для врахування під час укладання угоди, суду не надано. Клопотання про проведення експертизи в судовому засіданні заявлено не було. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства у спосіб, визначений законом. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу положень ст.ст. 10,60 ЦПК України зобов'язана довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. З'ясувавши обставини справи та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач в порушення ст.10,60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що звіт з оцінки державного майна на підставі якого, було визначено вартість об'єктів, зазначених в пункті 2 договору купівлі продажу є неякісний та його не можливо було використовувати, та звіт класифікується за ознакою абзацу п'ятого ст. 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» затверджені постановою КМУ від 10.09.2003 року № 1440, як такий що не відповідає вимогам нормативно-правових актів. Відповідачем також надано суду рецензію про відповідність визначення загальної ринкової вартості нежитлових будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS], які в подальшому стали предметом укладання угоди купівлі - продажу. Загальний висновок рецензії свідчить про те, що звіти оцінки майна в цілому відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але мають незначні недоліки, що не впливають на достовірність оцінки. (т.3 а.с.45-50) Отже, суду надано дві рецензії щодо оцінки одного об'єкту майна, які протилежні за своїми висновками. Доказів на спростування протиріч цих висновків позивачем не надано. Проте, особливого значення по справі це не має, оскільки судом встановлено, що Фондом державного майна відчуження спірного об'єкту нерухомості не погоджувалося. Тобто спірний договір купівлі-продажу вчинено без дотримання встановленої процедури відчуження. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів судовий збір за вимогами про визнання недійсним договору по 121 грн. 80 коп. з кожного та з відповідача [PERSON] за вимогами про повернення майна в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього в сумі 365 грн.40 коп.

Outcome: approved