Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 08.05.2018 року звернувся в суд із позовом, в якому просив стягнути з відповідача Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго») на його користь 23 720, 45 грн. невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 03.09.2010 р. працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідно до наказу №496-к на посаді слюсаря з ремонту котельних і пилопідготовчих цехів 3 групи в Теплоелектроцентралі №1. На підставі наказу №198-к звільнений з посади 28.04.2011 р. за власним бажанням. 10.09.2013 р. був прийнятий на посаду столяра 3 розряду в групу з ремонту будівель і споруд в цех з ремонту тепломеханічного устаткування Теплоелектроцентралі №1. 13.06.2014 р. на підставі наказу №355-к переведений на посаду сторожа по четвертому розряду. 18.11.2014 р. згідно наказу №679-к переведений в ремонтно-будівельну дільницю спеціалізованого ремонтно-будівельного цеху столяром по четвертому розряду. 16.09.2016 р. згідно наказу №516-к переведений столяром по п'ятому розряду цієї ж дільниці спеціалізованого ремонтно-будівельного цеху. 13.04.2018 року був звільнений з роботи за згодою сторін. Внутрішніми наказами по підприємству, відповідачем встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, яка не відповідала Закону України «Про державний бюджет України», зокрема наказами ЛМКП «Львівтеплоенерго» №186 від 21.07.2010 року встановлено розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з 01.07.2010 р. - 892,80 грн., наказом №150 від 23.04.2012 року встановлено розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з 01.05.2012 року - 1 042,80 грн., наказом №170 від 29.04.2013 року встановлено розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з 01.05.2013 року - 1 106,40 грн., наказом №176 від 30.04.2014 року встановлено розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з 01.05.2014 року - 1 152 грн., наказом №264 від 27.06.2014 року встановлено розмір мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з 01.07.2014 року - 1204, 80 грн. Зазначені ставки не відповідають та є значно меншими, ніж передбачено Законами України «Про державний бюджет України» відповідних років. Оскільки відповідач самовільно визначав мінімальну заробітну плату, що була нижчою від встановленої вищенаведеним Законом, відтак нарахування та виплата заробітної плати проводилося із суттєвим її заниженням. Окрім цього, заниженим був і розмір доплат за шкідливі умови праці. Відповідач не дотримався галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерації роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010 - 2012 роки; територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об'єднаннями роботодавців та профспілковими об'єднаннями Львівської області на 2012 - 2014 роки, а також укладеного колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012 - 2013 роки, у частині встановлення, нарахування та виплати заробітної плати. Ухвалою від 10.05.2018 року у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. 04.06.2018 р. від представника відповідача Негрі Г.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що накази «Про зміни в оплаті праці працівників» є чинними та скасованими у встановленому порядку не були. На виконання даних наказів, відділом організації праці і заробітної плати ЛМКП «Львівтеплоенерго» формується тарифна сітка (схема посадових окладів) на основі тарифної ставки робітника І розряду, з урахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок за видами робіт та кваліфікаційних коефіцієнтів; розробляється штатний розклад із врахуванням нової схеми посадових окладів (тарифної сітки) та подається на погодження в Департамент житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради; нараховується та виплачується заробітна плата в терміни, встановлені наказом, у відповідності до затвердженого штатного розкладу. Доведення до відома працівників змісту наказів здійснюється шляхом безпосереднього повідомлення керівниками структурних підрозділів (начальниками відділів, служб, лабораторій, цехів тощо) своїм підлеглим про їх прийняття та механізм впровадження в дію, а також шляхом розміщення примірників наказів на дошках оголошень. При кожній виплаті заробітної плати підприємство повідомляє працівників, шляхом видачі розрахункових листків, про наступні дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Позивач був ознайомлений з наказами про зміни в оплаті праці працівників у вказаний вище спосіб, проте, не оскаржив їх у встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, просить суд у задоволенні позову відмовити. 14.06.2018 р. представником позивача [PERSON] через канцелярію суду подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача основну заробітну плату за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року та з вересня 2013 року по вересень 2015 року в розмірі 9 973 грн. 49 коп., доплату за шкідливі умови праці за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року та з вересня 2013 року по вересень 2015 року в розмірі 500 грн. 21 коп., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з невиплатою заробітної плати в розмірі 9 778 грн. 19 коп. Зазначає, що з відомостей, що містяться в розрахункових листах про виплату заробітної плати позивачу вбачається, що доплата за шкідливі умови праці встановлена ЛМКП «Львівтеплоенерго» в розмірі 10% від тарифної ставки (посадового окладу) за період з вересня 2010 р. по квітень 2011 р., в розмірі 4% з вересня 2013 р. по листопад 2014 р. та в розмірі 6% з грудня 2014 року по вересень 2015 р. Оскільки розмір тарифної ставки (посадового окладу) є заниженим, то відповідно заниженим і є розмір доплат за шкідливі умови праці. Окрім цього, враховуючи те, що відповідачем порушено строки виплати заробітної плати, відтак позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати, сума якої становить 9 778, 19 грн. 04.07.2018 р. від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких, серед іншого, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 300 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та письмових пояснень, підтримав, надав пояснення, аналогічні змісту таким, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача Негря Г.Ю. позов не визнала, в наданих суду поясненнях покликається на обставини, викладені в відзиві на позовну заяву. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ЛМКП «Львівтеплоенерго», зокрема, 03.09.2010 р. відповідно до наказу №496-к він був прийнятий на посаду слюсаря з ремонту котельних і пилопідготовчих цехів 3 групи в Теплоелектроцентралі №1; на підставі наказу №198-к звільнений з посади 28.04.2011 р. за власним бажанням; 10.09.2013 р. був прийнятий на посаду столяра 3 розряду в групу з ремонту будівель і споруд в цех з ремонту тепломеханічного устаткування Теплоелектроцентралі №1; 13.06.2014 р. на підставі наказу №355-к переведений на посаду сторожа по четвертому розряду; 18.11.2014 р. згідно наказу №679-к переведений в ремонтно-будівельну дільницю спеціалізованого ремонтно-будівельного цеху столяром по четвертому розряду; 16.09.2016 р. згідно наказу №516-к переведений столяром по п'ятому розряду цієї ж дільниці спеціалізованого ремонтно-будівельного цеху; 13.04.2018 року був звільнений з роботи за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами трудової книжки, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 8-10). Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці», мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Матеріалами справи підтверджено та не заперечується представником відповідача, виплата заробітної плати у ЛМКП «Львівтеплоенерго» регулюється наказами «Про зміни в оплаті праці працівників». Так, зокрема, наказом ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 21.07.2010 року №186 встановлено з 01.07.2010 року мінімальну тарифну ставку робітника І розряду в розмірі 892,80 грн.: наказом від 23.04.2012 року № 150 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2012 року в розмірі 1 042,80 грн.; наказом від 29.04.2013 року № 170 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2013 року в розмірі 1 106,40 грн.; наказом від 30.04.2014 року № 176 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.05.2014 року в розмірі 1 152 грн.; наказом від 27.06.2014 року № 264 встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01.07.2014 року в розмірі 1 204,80 грн. Разом з тим, Законом України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачено, що мінімальна заробітна плата з 01.07.2010 р. становила 888 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено мінімальну заробітну плату станом на 01.05.2012 р. - 1094 грн. Згідно з Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01.05.2013 р. становила 1147 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» мінімальна заробітна плата станом на травень та липень 2014 року складала 1218 грн. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що у будь-якому випадку оплата праці при виконанні працівником місячної (годинної) норми праці (обсягу робіт) не може бути нижчою від встановленої законом мінімальної заробітної плати. При визначенні, чи не є заробітна плата нижчою від мінімальної, до неї не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Отже відповідач, власними внутрішніми наказами по підприємству, неправомірно зменшував встановлений Законом розмір мінімальної заробітної плати, на основі якого, проводив розрахунок мінімальної тарифної ставки робітника першого розряду. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Частиною 2 цієї статті визначено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно з розрахунками, наданими представником позивача, заборгованість ЛМКП «Львівтеплоенерго» по не виплаті позивачу основної заробітної плати за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року складає 1 025, 64 грн., з вересня 2013 року по вересень 2015 року - 8 947, 85 грн., а всього 9 973 грн. 49 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 100 КЗпП України на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я встановлюється підвищена оплата праці. Пунктом 17.8 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 рр. за роботу у важких і шкідливих умовах праці визначено доплату у розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). Згідно з пунктом 17.6 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки теж визначено доплату за роботу у важких і шкідливих умовах праці в розмірі до 12 відсотків тарифної ставки (посадового окладу). З відомостей, що містяться в розрахункових листах про виплату заробітної плати позивачу, вбачається, що доплата за шкідливі умови праці за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року встановлювалася в розмірі в розмірі 10 % від тарифної ставки (посадового окладу), з вересня 2013 року по листопад 2014 року в розмірі 4 %, з грудня 2014 року по вересень 2015 року - в розмірі 6%. З огляду на те, що встановлений відповідачем розмір тарифної ставки (посадового окладу) був заниженим та не відповідав вимогам чинного законодавства, відтак відповідно заниженими є і розмір доплат за шкідливі умови праці. Згідно з розрахунком, поданим представником позивача, сума невиплачених доплат за шкідливі умови праці за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року та з вересня 2013 року по вересень 2015 року становить 500 грн. 21 коп. Відповідно до ч.ч. 4, 7 ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. З огляду на вищевикладене та оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено права позивача, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути невиплачену позивачу основну заробітну плату за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року та з вересня 2013 року по вересень 2015 року в розмірі 9 973 грн. 49 коп., а також доплату за шкідливі умови праці за період з вересня 2010 року по квітень 2011 року та з вересня 2013 року по вересень 2015 року в розмірі 500 грн. 21 коп. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3,4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Згідно наданого представником позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, така становить 9 778 грн. 19 коп. З огляду на те, що у визначені законодавством строки відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату, що потягло за собою втрату частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати, подані представником позивача розрахунки відповідачем не спростовано, відтак з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на корить позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати у розмірі 9 778 грн. 19 коп. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Що стосується доводів представника відповідача про те, що до даних правовідносин не може застосуватися положення ч.2ст. 233 КЗпП України, оскільки в даному випадку має місце спір про оплату праці, на який поширюється тримісячний строк звернення до суду, суд вважаєтакі безпідставними виходячи із наступного. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013надано офіційне тлумачення положень ч. 2ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», зокрема, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат. З огляду на наведені вище приписи закону і роз'яснення Конституційного Суду України, вимоги позивача про стягнення заробітної плати, яка не була своєчасно нарахована роботодавцем, не обмежуються будь-яким строком. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує положення ст. 137 ЦПК України, за якими витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано наступні докази: договір про надання правової допомоги від 27.04.2018 року, який укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], акт виконаних робіт з надання правової допомоги у цивільній справі №464/2468/18 за період з 27.04.2018 року по 20.06.2018 року, відповідно до якого загальна сума витрат становить 3 300 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордера №38 від 20.06.2018 р. Враховуючи, що стороною відповідача не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката, відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 137 ЦПК України, а відтак вказана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача. Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved