Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, мотивуючи тим, що 12 липня 2001 року помер [PERSON], який був зареєстрований та проживав в [INFO]. Після його смерті зашилось спадкове майно: земельна частка (пай), посвідчений сертифікатом серії ХМ № 049037, виданим Дунаєвецькою райдержадміністрацією 03.09.1996 року, у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірма « Смотрич», який втрачено. Він являється спадкоємцем за заповітом і у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON]. 11 березня 2002 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом, спадкова справа № 201-02. На даний час позивач звернувся до відділу Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі Хмельницької області про реєстрацію права на земельну частку (пай), однак йому повідомлено, що державна реєстрація прав на земельні ділянки здійснюється спеціально уповноваженими органами державної реєстрації прав, крім того є ще Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку, який виданий 19 січня 2004 року [PERSON] селищною радою Дунаєвецького району Хмельницької області після смерті [PERSON], померлого 12 липня 2001 року. Вважає, що має право на отримання права на вказану земельну ділянку як спадкоємець майна померлого [PERSON], а тому звернувся з даним позовом до суду. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак надіслав суду заяву, в якій позов визнає і просить справу розглядати у його відсутності . Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає до задоволення, а розгляд справи слід провести в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що 12 липня 2001 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна частка (пай), посвідченого сертифікатом серії ХМ № 049037, виданим Дунаєвецькою райдержадміністрацією 03.09.1996 року, у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірма « Смотрич», який втрачено. Позивач є спадкоємцем за заповітом на майно померлого, і у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом 11 березня 2002 року, спадкова справа № 201-02. Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у Дунаєвецькому районі Хмельницької області про реєстрацію права на земельну частку (пай), йому повідомлено, що державна реєстрація прав на земельні ділянки здійснюється спеціально уповноваженими органами державної реєстрації прав, крім того є ще Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку, який виданий 19 січня 2004 року [PERSON] селищною радою Дунаєвецького району Хмельницької області після смерті [PERSON], померлого 12 липня 2001 року. Згідно із ст. 16 ЦК України способом захисту свого права є визнання права. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На підставі абз. 2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-У) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року №509-УІ). Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої; право власності припиняється у разі смерті власника, у зв'язку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87; 90, 97, 100, 102, 108, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161. 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЩІК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку,що державний акт на право власності на земельну ділянку серія Р1 № 785689, виданий [PERSON] 19 січня 2004 року на підставі рішення сесії [PERSON] селищної Ради народних депутатів №8 від 12 січня 2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1280 порушує права позивача, оскільки не відповідає вимогам закону і виданий з порушенням вимог ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України, а тому його слід визнати недійсним та скасувати його реєстрацію. Позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право на земельну ділянку. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивач є спадкоємцем за заповітом і має право на оформлення спадщини та відповідне право на земельну частку ( пай) розміром 2,84 га в порядку спадкування, а тому вимоги обґрунтовані і суд задовольняє їх.

Outcome: approved