Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Вказав, що він є власником земельної ділянки, площею 0,0416 га, призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована біля багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. Дана земельна ділянка межує з земельною ділянкою загального користування прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, в якому він проживає. На території належної йому земельної ділянки розташовані його гараж та сараї. Позивач вказав, що відповідач [PERSON], яка також проживає в [ADDRESS], самовільно, без його відома та дозволу, захопила частину його земельної ділянки, розміром 7,5х2,60м (20 кв.м.) і самовільно, з істотним порушенням норм ДБН та правил добросусідства, на частині захопленої у нього земельної ділянки побудувала із цегли господарське приміщення впритул (стіна до стіни) до його гаража, із перекриттям поверх перекриття його гаража. Така протиправна настройка відповідача призвела до пошкодження його майна. До гаража немає проходу, що не дає можливості належним чином його обслуговувати по периметру. Крім цього, відповідач створює пожежонебезпечну ситуацію та антисанітарію, порушення відведення дощової води з прилеглої території. Позивач вказав, що на його зауваження і прохання звільнити його земельну ділянку і розібрати прибудови, відповідач не реагує, у зв'язку з чим він змушений був неодноразово звертатися до Ямпільської міської ради та Ямпільського районного сектору управління ДСНС України у Вінницькій області. 01 липня 2014 року комісією в складі начальника ДСНС України у Вінницькій області Соловей О.В., начальника ДП «Ямпіль-водоканал» Кіловатої О.В., головного спеціаліста відділу містобудування та архітектури Ямпільської РДА Алєксєєва О.М., спеціаліста Ямпільської міської ради Росінського А.В., інспектора ДАБК у Вінницькій області Поліщука С.Л. складено акт, яким зафіксовано факт самовільного захоплення відповідачем частини його земельної ділянки та факт самовільного будівництва відповідачем прибудови господарських приміщень до його гаража та сараю на частині його земельної ділянки без дозвільних документів та з порушенням норм ДБН. Відповідачеві [PERSON] було надано строк до 01.08.2014 року привести прибудову господарських приміщень згідно норм ДБН. Однак до сьогоднішнього дня відповідач цього не зробила, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом і просити суд винести рішення, яким зобов'язати відповідача [PERSON] за власні кошти та власними зусиллями розібрати (демонтувати) самочинно побудоване нею із червоної цегли господарське приміщення із прибудовами, загальною площею приблизно 50 кв.м., вкриті шифером, які розташовані по [ADDRESS], що розташовуються частково на його земельній ділянці розміром 7,5х2,60, і земельній ділянці загального користування прибудинкової території багатоквартирного будинку по [ADDRESS] та зобов'язати відповідача не здійснювати будь-яких прибудов на відстані менше як один метр до межі його земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни, а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. 15 вересня 2017 року до Ямпільського районного суду була направлена заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить усунути перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою та належним йому на праві власності гаражем, що розташований по [ADDRESS], а саме зобов'язати [PERSON] за власні кошти та власними зусиллями розібрати (демонтувати) з належної [PERSON] земельної ділянки покрівлю із шиферу (піднавіс), який знаходиться позаду його господарських будівель та 1 метр по ширині і по всій висоті цегляну стіну, господарського приміщення вкритого шифером, який самочинно побудований [PERSON] впритул стіна до стіни належного [PERSON] гаража, на прибудинковій території багатоквартирного будинку по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що у 1997 році позивач перший приватизував квартиру. Вона приватизувала у 2003 році свою квартиру. 01 липня 2016 року вона викликала комісію, позивач надав їй акт і сказав, щоб вона добровільно демонтувала свої забудови. Самовільно вона нічого не будувала. Райспожив спілка, а також позивач не заперечували проти того щоб вона побудувала гараж із червоної цегли. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів - копії Державного акту серії [NUMBER] виданого на підставі рішення Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області від 05.11.1997 року №374 судом встановлено, що [PERSON] передається у власність земельна ділянка площею 0,0416 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Ямпільської міської ради та призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель(а.с.6). Із акту від 01.07.2014 року судом встановлено, що [PERSON] рекомендовано привести наявну прибудову господарських приміщень згідно ДБН (санітарних, пожежних і т.д. норм) в строк до 01.08.2014 року (а.с.8-9). Із листа начальника Ямпільського районного сектору Управління ДСНС України у Вінницькій області №356 від 01 липня 2014 року судом встановлено, що відповідач встановила авто гараж на межі, чим порушила п.3.25* ДБН 360-92, а саме для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни потрібно приймати не менше 1,0 метра(а.с.10). Із листа Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області №13-02-130 судом встановлено, що земельна ділянка відповідно до наданого державного акту знаходиться у приватній власності [PERSON] (а.с.11). Із постанови правління Ямпільської районної спілки споживчих товариств від 28.11.2003 року №102 Про дозвіл на приватизацію квартири [PERSON] судом встановлено, що відповідачці дозволено приватизувати квартиру [ADDRESS](а.с.24). Із свідоцтва про право власності на житло від 30.12.2003 року №1007 та із технічного паспорту судом встановлено, що [PERSON] дійсно належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS](а.с.25-29). Із висновку від 11 березня 2015 року складеного ст.. о/у СДСБЕЗ Ямпільського РВУ МВС старшим лейтенантом міліції [PERSON] судом встановлено, що перевірку по письмовій заяві від відповідачки про те, що в акті обстеження прибудинкової території її домоволодіння було підроблено підпис інспектора ДАБК [PERSON] закінчено, так як не вбачається ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст..358 КК України (а.с.35). Із листа начальника Ямпільського РВУ МВС України у Вінницькій області вих.№2254 від 11.03.2015 року судом встановлено, що за результатами попереднього розгляду повідомлення відповідачки по факту підроблення підпису в акті обстеження прибудинкової території по [ADDRESS] ознаки кримінального правопорушення в події відсутні(а.с.36). Із заяви від 21.05.2014 року судом встановлено, що відповідачка зверталася до міського голови з проханням направити комісію міської ради для вирішення питання з сусідом [PERSON] та [PERSON] щодо використання земельної ділянки (а.с.37). Із повідомлення Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області №13-02-93 від 30.05.2014 року судом встановлено, що для вирішення питання щодо неправомірних дій сусідів [PERSON] та [PERSON] потрібно виділити прибудинкову територію, розподілити її між квартиронаймачами, узаконити самовільно збудовані споруди, відвести дощові води з прибудинкової території (а.с.38). Із заяви відповідачки від 18.06.2014 року судом встановлено, що відповідачка просить надати їй дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.39). Із повідомлення Ямпільської міської ради Ямпільського району Вінницької області №13-02-46 від 12.03.2015 року судом встановлено, що для вирішення спірного питання відповідача з позивачем потрібно звернутися до суду(а.с.41). Із звернень [PERSON] від 24 липня 2014 року, від 13 серпня 2014 року, від 04 березня 2015 року, від 03 березня 2017 року, від 17 березня 2016 року встановлено, що остання неодноразово зверталась до Ямпільської міської ради, Ямпільської РДА щодо вирішення спірного питання з сусідом [PERSON] (а.с. 42, 44, 46, 47, 50, 52, 53). Із відповідей Ямпільської міської ради від 31 липня 2014 року(а.с.43) від 09 вересня 2014 року (а.с.45), від 12 березня 2015 року (а.с.49), від 11 березня 2016 року, від 04 квітня 2016 року(а.с.55) встановлено, що Ямпільська міська рада Вінницької області надавала відповіді на звернення [PERSON] щодо вирішення спірного питання з сусідом [PERSON]. Із фотознімків, які містяться у матеріалах справи судом встановлено, що відповідач дійсно здійснила будівництво господарських будівель з порушенням ДБН - 360-92**, а саме [PERSON] в результаті будівництва господарських будівель захопила земельну ділянку, яка належить позивачеві. Окрім того, обмежила доступ [PERSON] до своєї земельної ділянки. (а.с.56-66, а.с. 92 - 98, а.с.114). Із рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради народних депутатів №374 від 05.11.1994 року судом встановлено, що позивачу передану у приватну власність земельну ділянку площею 416 квадратних метрів для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS](а.с.90). Із свідоцтва про право власності на житло від 18 серпня 1997 року судом встановлено, що [PERSON] дійсно належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] (а.с.91). Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Зі змісту ст.321 ЦК України вбачається, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Норма про непорушність права власності стосується всіх її форм тоді як ст..41 Конституції України передбачає непорушність лише права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканості самого майна власника. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Пунктом "г" ч.1 ст. 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч.1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Таким чином, діями відповідача [PERSON] порушено право позивача на володіння, користування та розпорядження належною [PERSON] земельною ділянкою. Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені в ст.16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зокрема відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до положень норм ст.ст.16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Виходячи зі змісту порушеного права [PERSON], відсутності обґрунтованих належними доказами доводів відповідача про можливість усунення порушення прав позивача іншим адекватним способом і враховуючи положення ст.ст.10, 11 ЦПК України, суд вважає, що правомірним способом відновлення порушеного права позивач є знесення господарського приміщення із прибудовами загальною площею приблизно 50 квадратних метрів, зведенням якої порушенні права [PERSON] Відповідно до абзацу 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судоми земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п.5 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч.3 ст.43 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території визначаються співвласниками. Враховуючи те, що усі квартири у багатоповерховому будинку є приватизованими, то прибудинкова територія має режим спільної часткової власності усіх співвласників квартир. Згідно ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Згідно ст.88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, о перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників,згідно із договором, а уразі недосягнення згоди у судовому порядку. Статтею 125 ЗК України визначено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі ( на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації - забороняється. Згідно Закону України «Про державний контроль за використанням і охороною земель» - самовільне заняття земельних ділянок - це будь-які дії, що свідчать про фактичне використання не наданого йому земельної ділянки або намір використовувати земельну ділянку до встановлення його меж в натурі (на місцевості), до отримання документа, що засвідчує право на нього і до його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно ч.10 ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» чинний на момент виникнення спірних правовідносин, здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт, вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність. Відповідно до абзацу 3 п.3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше одного метра. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судоми земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст.152 ЗК України шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] самочинно, без виділення їй земельної ділянки для будівництва, без згоди інших співвласників багатоквартирного будинку, без отримання відповідних дозволів на будівництв на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку, впритул до гаража [PERSON] побудувала із червоної цегли господарське приміщення, чим порушує права позивача, як власника будівлі гаража до якого здійснила прибудову. В свою чергу відповідачем по справі не надано суду жодного доказу правомірності користування останньою земельною ділянкою на якій [PERSON] самовільно здійснила будівництво спірного господарського приміщення. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що слід зобов'язати [PERSON] здійснити власними зусиллями ( за власні кошти) демонтаж - 1 метр по ширині та по всій висоті цегляну стіну самочинно збудованого господарського приміщення на прибудинковій території багатоквартирного будинку по [ADDRESS]. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №108 від 15 березня 2016 року, за правилами ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved