Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Бучацької РДА, в якому просить ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31.05.2008 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Відділі РАЦСу Монастириського РУЮ Тернопільської області, актовий запис №26. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем. Рішенням Монастириського районного суду від 15.07.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення Монастириського районного суду від 15.07.2016 року (справа №603/295/16-ц) вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] по 400 грн. та 460 грн. відповідно, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення, було видано виконавчий лист від 28.07.2016 року та відкрито виконавче провадження. Відповідач сплачує аліменти нерегулярно, у зв`язку з чим відомості про нього внесено до Єдиного реєстру боржників. Згідно довідки про неотримання аліментів, виданої 09.12.2019 року Бучацьким міжрайонним відділом ДВС, позивач [PERSON] не отримує аліменти за виконавчим листом від 28.07.2016 року в період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року. Відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських прав та протягом трьох років ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У письмових пояснення службі у справах дітей, відповідач підтвердив ту обставину, що він не займається вихованням дітей та не виконує своїх батьківських обов`язків, не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з наведеним, 31.10.2018 року позивач звернулась у службу в справах дітей Монастириської РДА, щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно дочок [PERSON] та [PERSON] . 08.11.2018 року орган опіки і піклування Монастириської РДА надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, відносно дочок [PERSON] та [PERSON] . З часу складання вказаного висновку пройшов рік, однак відповідач [PERSON] не змінив свого ставлення та поведінку відносно дітей. Позивач [PERSON] одна займається вихованням та утриманням дочок. Створила дітям належні житлово-побутові умови, вони забезпечені всім необхідним для виховання, розвитку та проживання. У зв`язку з наведеним, позивач позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача - адвоката Андрусенка І.Я. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Бучацької РДА в підготовче судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст.200, ст.206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, в порядку, встановленому ст.206 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 31.05.2008 року у Відділі РАЦСу Монастириського РУЮ Тернопільської області, актовий запис №26. Також судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10.07.2012 року Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №03, а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04.06.2009 року Велеснівською сільською радою Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №04. Згідно рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 20.09.2016 року, шлюб між сторонами розірвано. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачем [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №3384, виданою 07.11.2019 року Монастириською міською радою Тернопільської області, а також характеристиками, виданими 05.11.2019 року Золотопотіцькою селищною радою Бучацького району на дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Золотопотіцької селищної ради від 07.11.2019 року, позивач [PERSON] працює в Золотопотіцькій селищній раді Бучацького району на посаді провідного спеціаліста-завідувача військово-обліковим бюро з 27.06.2018 року. Сама виховує трьох малолітніх дітей, матеріально їх забезпечує. У позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських прав та протягом трьох років ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У письмових пояснення службі у справах дітей, відповідач підтвердив ту обставину, що він не займається вихованням дітей та не виконує своїх батьківських обов`язків, не заперечив щодо позбавлення його батьківських прав. Так, згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження. Згідно ст. 152 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною другою статті 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного Кодексу України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, що спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Як слідує з приписів вищевказаних нормативно-правових актів та правових позицій Верховного Суду, для позбавлення батьківських прав не достатньо впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню дітей. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що особа вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов`язки. Зі змісту висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації №6 від 08.11.2018 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно дочок - [PERSON] та [PERSON] . Зазначений висновок мотивований тим, що батько не цікавиться життям та здоров`ям своїх малолітніх дочок, самоусунувся від їх виховання та утримання. Згідно довідки про неотримання аліментів №13775, виданої 09.12.2019 року Бучацьким міжрайонним відділом ДВС, позивач [PERSON] не отримує аліменти за виконавчим листом від 28.07.2016 року в період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року. Як вбачається з пояснення відповідача [PERSON] від 05.11.2018 року, адресованого Голові комісії з питань захисту прав дитини Монастириської РДА, відповідач не заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочок [PERSON] та [PERSON] , оскільки не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до них, не утримує їх матеріально, не займається вихованням протягом тривалого часу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, свідомо не цікавиться життям та здоров`ям своїх неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] , самоусунувся від їх виховання та утримання. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачем позову та вищезазначені обставини справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення, шляхом позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону та інтересам неповнолітніх дітей, відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не надав жодних доказів існування об`єктивних причин з яких він не має можливості встановити постійне спілкування з ними, періодично відвідувати їх, щоб брати участь в їх вихованні та утриманні. На підставі наведеного,

Outcome: approved