Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Дніпровська районна державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Виконавчий комітет Сурсько-Литовської сільської ради про встановлення нікчемності заповіту. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який залишив на її користь заповіт. Однак спадщину вона отримати не може через невірне оформлення заповіту, що змусило її звернутися до суду з даним позовом. 01.10.2019 р. до суду позивачем подано клопотання про розгляд справи за її відсутності позивача, в якому позивач зазначає, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та згідно доказів, наявних в матеріалах справи, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. № 121). [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомила. 22.03.2019 року за вх. №4138 через канцелярію надійшла заява відповідача про визнання позову (а.с. 67). [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки в судове засідання суду не повідомив. Судові повістки, що були направлені [PERSON] за місцем його реєстрації (а.с. 51) повернуті до суду без вручення (а.с. 110-111). [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. 22.03.2019 року за вх. №4137 через канцелярію надійшла заява відповідача про визнання позову (а.с. 65). Представник Дніпровської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви за вих. №652/02-14 від 22.03.2019 року завідувач нотаріальної контори просила суд слухати справу за відсутності представника контори (а.с. 69). Представник Виконавчого комітету Сурсько-Литовської сільської ради у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви за вих. №05/2-16/1 від 18.03.2019 року голова Сурсько-Литовської сільської ради просив суд слухати справу за відсутності представника сільської ради (а.с. 60). Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом відповідачі в судові засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, відповідач [PERSON] заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно до ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачі виходячи з положень ч.11\~ст.128 ЦПК України\~вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, згідно до\~ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими\~ст. 89 ЦПК України, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1.\~ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1.\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , народилась [INFO] . Батьком позивача є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . 04 серпня 1973 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації якого їй присвоєне прізвище [PERSON] 11 вересня 1979 року шлюб з [PERSON] розірваний про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблений запис за №532, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишилось [PERSON] . У шлюбі з [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] . 10 червня 1980 року [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів Лієпайського міського відділу записів актів громадянського стану Латвійської СР зроблений відповідний запис №469. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище [PERSON] . 09 січня 1984 року шлюб з [PERSON] розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище Озола. 06 грудня 2014 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу залишила собі прізвище [PERSON] . [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось три спадкоємця першої черги, діти спадкодавця - донька [PERSON] , [INFO] ; донька [PERSON] , [INFO] , яка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] ; та син померлого - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] за своє життя складав декілька заповітів. Оскільки [PERSON] останні роки доглядала за батьком [PERSON] , він на випадок своєї смерті залишив на її користь заповіт, який був останнім. Відповідно до заповіту [PERSON] зробив таке розпорядження, що належну йому земельну ділянку площею 2,0018 гектарів за межами населеного пункту, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Черкаської області, Тальнівського району, Мошурівської сільської ради, належну йому згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 166091, виданого на підставі рішення сесії від 27.02.2001 року № 13 Мошурівською сільською радою заповів - [PERSON] , 1953 року народження. [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті разом з ним за зазначеною адресою проживали та були зареєстровані: син [PERSON] та онук померлого - [PERSON] , невістка [PERSON] - [PERSON] , онуки [PERSON] та правнук померлого - [PERSON] та [PERSON] . Зазначене підтверджується довідками виданими виконкомом Сурсько-Литовської сільської ради. Зі спадкоємців першої черги за законом та заповітом тільки [PERSON] ( [PERSON] ) прийняла спадщину після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] шляхом подання заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений законом шести місячний строк, а саме: 16 лютого 2018 року, на підставі якої Дніпровською районною державною нотаріальною конторою у цей же день була заведена спадкова справа № 56/2018, номер у спадковому реєстрі: 62021176 та мені наданий витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50948798, що підтверджується копією спадкової справи. Інші спадкоємці першої черги за законом - [PERSON] та [PERSON] , спадщину не прийняли ані фактично, ані шляхом подання заяви до нотаріальної контори у встановлений законом строк. Окрім [PERSON] також спадщину прийняв син останньої [PERSON] , спадкоємець п`ятої черги за законом (онук померлого), який на час смерті померлого [PERSON] проживав разом з ним та був зареєстрований за однією адресою. У липні 2018 року [PERSON] звернулась до Дніпровської районної державної нотаріальної контори, розташованої в смт Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, вул. Теплична, буд. 31-КП, з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Розглянувши подані документи, державний нотаріус зробив висновок, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки відповідно до статтей 207 частини 4, 1247, 1248, 1253, 1257 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути підписаний особисто заповідачем; якщо особа не може підписати сама, то за її дорученням та у її присутності підписує інша особа, а заповідач через фізичні вади не може прочитати сам заповіт або за бажанням заповідача, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, які ставлять свої підписи на заповіті і у тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків, а також відповідно до п. п. 4.9, 4.11, 4.14, 4.15, 4.18, 4.20, 5.1 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача та якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. У своїй постанові нотаріус зазначив, що спадкоємцем за заповітом, був наданий заповіт спадкодавця [PERSON] , у якому відсутній особистий підпис заповідача або особи, яка за дорученням заповідача підписує заповіт, також не зазначені особи свідків, а є тільки їх підписи і не проставлений час складення заповіту, тобто наданий заповіт не відповідає вимогам чинного законодавства та є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.. Також нотаріус не може видати й спадкоємцю п`ятої черги за законом, онуку померлого [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом при існуванні спадкоємців першої черги. Отже без звернення до суду з даним позовом, [PERSON] , позбавлена можливості отримати спадщину ані за законом, як спадкоємиць першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , ані як спадкоємець за заповітом, який спадкодавець залишив останнім та склав його 08.09.2016р. з порушенням чинного законодавства, про що йому не роз`яснив секретар виконкому Сурсько-Литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Цурик Н.О., коли посвідчувала 08.09.2016 року заповіт та реєструвала його в реєстрі за № 149. Якщо заповіт буде визнаний судом нікчемним, це надасть право нотаріусу відновити попередній заповіт чи видати спадщину за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Статтею 1234 ЦК України установлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно з частиною першою статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних, а також інших учасників цивільних відносин. За приписами статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Статтею 1253 ЦК України визначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом 3 частини другої статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У тексті заповіту заносяться відомості про особу свідків. Відповідно до статті 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 37 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема, посвідчують заповіти (крім секретних). Крім того, пунктом 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 (далі - Порядок), визначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Пунктом 2.1 розділу II указаного Порядку передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення нотаріальні дії можуть бути вчиненні поза вказаним приміщенням, про, що в посвічувальному написі записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. За приписами частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до п. 7 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що, прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994р. № 419 з послідуючими змінами, що діяв на час посвідчення заповіту від імені [PERSON] заповіти і довіреності підписуються заповідачем або довірителем у присутності посадової, службової особи. У разі коли фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати заповіт чи довіреність, за її дорученням в її присутності та в присутності посадової, службової особи такий документ може підписати інша фізична особа. Про причини, з яких особа, від імені якої посвідчується заповіт чи довіреність, не підписала документ, зазначається у посвідчувальному написі. Згідно з пунктом 16 зазначеного Порядку заповіт складається однією фізичною особою (крім заповіту, що складається подружжям). Заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення, дати та місця народження заповідача і підписується заповідачем власноручно. [PERSON] може написати заповіт власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. Посадова, службова особа може на прохання заповідача записати заповіт з його слів власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. У такому разі заповіт вголос зачитується заповідачем, який робить запис перед своїм підписом. Якщо заповідач внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності та у присутності запрошених ним двох свідків заповіт може підписати інша фізична особа згідно з пунктом 7 цього Порядку. Згідно з пунктом 18 присутність не менш як двох свідків є обов`язковою умовою при посвідченні заповітів. У заповіті зазначаються прізвище, ім`я та по батькові свідка, дата його народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Спірний заповіт виконаний від імені [PERSON] зазначеним вимогам не відповідає, тому мені необхідно встановити його нікчемність для отримання у майбутньому спадщини після смерті батька, як спадкоємиці, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. В частині 2 статті 215 ЦК України також вказано, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, згідно роз`яснень, які містяться в пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків нікчемності правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Встановлення нікчемності правочину в судовому порядку необхідно також, якщо він посвідчений нотаріально, підлягає державній реєстрації та в інших випадках, передбачених законом. Окрім того, в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 також зазначено, що статтею 1257 ЦК визначено підстави нікчемності заповіту та визнання його недійсним, які не виключають застосування загальних норм §2 глави 16 ЦК відповідно до встановлених судом обставин, якщо, вони узгоджуються з правовими підставами та наслідками нікчемності або недійсності заповіту, зазначеними у ст. 1257 ЦК. Підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у,заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов`язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним. Враховуючи викладене віще, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved