Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 2 серпня 2005 року у Цегівській сільській раді Горохівського району Волинської області, актовий запис № 7. Від шлюбу мають трьох дітей - сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. З відповідачем спільне життя не склалося, оскільки мають різні характери та протилежні погляди на життя, що було причиною постійних конфліктів у сім'ї. Почуття любові та взаємоповаги між ними втрачено, шлюбних відносин понад чотири роки не підтримують. Відповідач зареєстрований у [ADDRESS], проте на цей час проживає в м. Луцьк з іншою жінкою. Вважає, що примирення між ними та збереження шлюбу неможливе. Разом з тим, їхні діти, які зареєстровані за місцем реєстрації відповідача в [ADDRESS], понад чотири роки проживають та бажають надалі проживати з нею в [ADDRESS]. Дітям створені належні умови для проживання. Відповідач [PERSON] не надає достатньої допомоги на утримання дітей. Тих коштів, які нерегулярно надає відповідач недостатньо. Їхні діти - дочка [PERSON] та син [PERSON] відвідують Вербенський ліцей, а дочка [PERSON] - дитячий садочок, тому потребують додаткових витрат на їх утримання. Відповідач офіційно працевлаштований та регулярно отримує заробітну плату, інших утриманців немає, а тому може надавати допомогу на утримання дітей. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], що був зареєстрований 2 серпня 2005 року у Цегівській сільській раді Горохівського району Волинської області, актовий запис № 7, а у разі розірвання шлюбу залишити їй право надалі іменуватися прізвищем - [PERSON]. Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 1000,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] просила рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання . Крім того, у позовній заяві позивач [PERSON] просила визначити місце проживання дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], з нею, [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Махацький Ю.М. подали заяву про зменшення розміру позовних вимог, в частині вимог про стягнення аліментів, в якій просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 700,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дітьми повноліття. В решті позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши сторони, представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог, не встановлено. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В ході розгляду справи сторони (їх представники) інших заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10) сторони по справі зареєстрували шлюб 2 серпня 2005 року у Цегівській сільській раді Горохівського району Волинської області, актовий запис № 7 (Сім). В силу вимог ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Стаття 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачає, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В судовому засіданні встановлено, що сторони не бажають зберегти шлюб, наполягають на його розірванні. Сторони по справі спільно не проживають протягом останніх чотирьох років, не ведуть спільного господарства. Шлюбні відносини між сторонами припинені, а тому суд, приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Розірвання шлюбу між сторонами по справі не буде суперечити інтересам відповідача чи інтересам дітей сторін, які є малолітніми. Спорів між сторонами про поділ майна, на час розгляду справи, немає. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення права після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем [PERSON]. Як встановлено із змісту Свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] (а.с. 11, 12, 13) [PERSON] народився [INFO] року, [PERSON] народилась 23 листопада 2011 року, [PERSON] народилась 12 квітня 2014 року, їх батьком вказаний [PERSON], а матір'ю [PERSON]. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 29 СК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає… Згідно довідки Демидівської седищної ради Рівненської області від 27 грудня 2018 року № 775 (а.с. 34) та пояснень сторін, встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають без реєстрації разом з своєю матір'ю - позивачем [PERSON], в [ADDRESS]. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти визначення місця проживання дітей спільно з матір'ю позивачем [PERSON] В силу вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] просить стягути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі, в розмірі 700,00 гривень щомісячно на кожну дитину, та такі вимоги позивача визнані відповідачем [PERSON] За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача [PERSON] про визначення місця проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 700,00 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дітьми повноліття. Ч. 1 ст. 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 704,80 гривень, що був сплачений позивачем на час подання до суду позовної заяви за вирішення позовних вимог в частині розірвання шлюбу (а.с. 1). Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 гривень, у зв?язку з розглядом вимог позивача про стягнення аліментів та вимог про визначення місця проживання дітей, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року про те, що позовні вимоги майнового та немайнового характеру оплачуються судовим збором окремо та щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру. Підстав для звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 160,161,180, 181, 182, 184 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 112-114, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved