Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

заявник звернулася до суду із заявою, в якій зазначає, що вона є матір'ю народженої [INFO] року в м.Донецьк дитини. Отримати свідоцтво про народження у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС. Встановлення факту народження дитини необхідно для отримання свідоцтва про народження. Просить встановити факт народження нею дитини [INFO] року в м.Донецьк. Заявник в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Надала суду заяву, в якій просить її заяву про встановлення факту народження дитини розглядати за її відсутності, на вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності заявника та представника зацікавленої особи. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 7 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Судом встановлено, що громадянка України, [PERSON], не перебуваючи в шлюбі, в м. Донецьк, [INFO] року народила дитину - хлопчика, вагою 4000,00 гр., про що свідчить, обмінна карта пологового будинку, пологового відділення лікарні, протоколи ультразвукового дослідження від 02.02.2016 року та від 14.04.2016 року, висновок ультразвукового дослідження від [INFO] року, виписка із медичної карти стаціонарного хворого, видана комунальною установою «Центральна міська лікарня № 17 м.Донецька», медична картка дитини, свідоцтво про народження дитини № [NUMBER], видане Червоногвардійским відділом запису актів цивільного стану м.Макіївки (а.с.3-9,12-16). Відповідно до п.п. а) п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Згідно з абз. 5 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно відповіді Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 26.05.2017 року № 15.34-23 (а.с.17) в проведенні державної реєстрації народження дитини [PERSON] відмовлено, оскільки останньою для підтвердження факту народження дитини пред'явлено медичний документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Даючи оцінку допустимості свідоцтву про народження як документу, що виданий установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тобто свідоцтво про народження № [NUMBER], видане 07.07.2016 року Червоногвардійским відділом запису актів цивільного стану м.Макіївки, - на території тимчасово не підконтрольній Україні, не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження дитини для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника [PERSON], суд, як виняток, приймає до уваги надане свідоцтво про народження дитини, і оцінює його в сукупності з обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні, протоколами ультразвукового дослідження, висновком ультразвукового дослідження, випискою із медичної карти стаціонарного хворого, медичною карткою дитини, та вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, встановивши факт народження [PERSON] [INFO] року в м. Донецьк, Україна, сина, що надасть можливість заявникові отримати свідоцтво про народження дитини відповідно до законодавства України.

Outcome: approved