Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів в сумі 13945 грн. 69 коп. пов'язаних з підготовкою фахівця у вищому навчальному закладі, посилаючись на те, що 30.07.2007р. між відповідачем та Львівським державним університетом внутрішніх справ УМВС України у Тернопільській області було укладено письмовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п. 3 вказаного договору, [PERSON] був зобов'язаний після закінчення навчання відпрацювати в органах внутрішніх справ не менше трьох років, однак наказом УМВСУ в Тернопільській області №233 о/с від 12.10.2012 року [PERSON] було звільнено за п.64 «є» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» за власним бажанням. Сума витрат, які підлягають до відшкодування за утримання курсанта [PERSON] за період з серпня 2007 року по червень 2011 року, становить 13945 грн. 69 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав та подав суду письмове заперечення в якому зазначає, що безоплатність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту означає можливість здобуття освіти в державних і комунальних навчальних закладах без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги визначених законодавством рівня, змісту, обсягу і в межах тих видів освіти, безоплатність яких передбачена частиною третьою статті 53 Конституції України. Виходячи з положень частин другої, третьої статті 53 Конституції України, за якими повна загальна середня освіта є обов'язковою і безоплатною, витрати на забезпечення навчально-виховного процесу в державних і комунальних загальноосвітніх навчальних закладах здійснюються на нормативній основі за рахунок коштів відповідних бюджетів у повному обсязі. Тому Львівським державним університетом внутрішніх справ України йому повинна була бути надана безоплатна освіта, а витрати на забезпечення навчально-виховного процесу повинні були здійснюватися на нормативній основі за рахунок коштів відповідних бюджетів у повному обсязі. Крім цього зазначає, що позивач Львівський державний університет внутрішніх справ є неналежним позивачем, оскільки він є проміжною ланкою між ним та УМВС України, за замовленням якого він навчався. Також вказав, що він був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, наказом УМВС України у Тернопільській області №233 ос від 12.10.2012 року, однак вже через 2 дні наказом прокуратури Тернопільської області його було призначено на роботу в органи прокуратури, де на даний час працює на посаді старшого прокурора прокуратури Теребовлянського району. Вважає позов про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням у ВНЗ МВС України, є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить закріпленим правам та свободам людини, визначеним основним законом України - Конституцією України, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав: Відповідно до наказу Львівського державного університету внутрішніх справ від 30.07.2007 № 277 о/с [PERSON] було зараховано курсантом 1-го курсу денної форми навчання за державним замовленням факультету підготовки слідчих для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», спеціальність «Правознавство» та поставлено курсанта на грошове, майнове та котлове забезпечення з 13.08.2007 року. 13.08.2007 між Львівським державним університетом внутрішніх справ ( Виконавець), Управлінням міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області ( Замовник) та гр. [PERSON] було укладено Договір «Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України". Відповідно до п. 2.3.6. Договору „ Про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України" ( далі Договір) [PERSON] зобов'язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Наказом №233 о/с від 12.10.2012 року лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено за п.64 «є» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» за власним бажанням. Згідно розрахунку сума витрат, що підлягають відшкодуванню за утримання [PERSON] у Львівському державному університеті внутрішніх справ, складає 13945 грн. 69 коп. Відповідно до п. 4.4. вище зазначеного Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ передбачено постановою КМ України від 01.03.2007 року №313. Згідно ст. 18 ЗУ «Про міліцію», курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Суд критично оцінює посилання відповідача на безоплатність освіти оскільки позивач не вимагає від відповідача оплату за навчання, а лише відшкодування витрат пов'язаних з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі. Твердження відповідача про те, що Львівський державний університет внутрішніх справ по даній справі є неналежним позивачем суд також вважає безпідставними, оскільки Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України укладався між вищим навчальним закладом в особі його ректора і особою, зарахованою на навчання - відповідачем, при цьому МВС України є стороною договору у якості замовника, який за умовами договору зобов'язувався забезпечити відповідачу [PERSON], як випускнику призначення на відповідну посаду. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 13945 грн. 69 коп. в якості відшкодування витрат на утримання курсанта [PERSON] за період навчання з серпня 2007 року по червень 2011 року у Львівському державному університеті внутрішніх справ, підлягають до задоволення як такі, що підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані належними та допустимими доказами відповідачем. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу відшкодовуються за рахунок відповідача.

Outcome: approved