Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач 20.08.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про отримання обладнання в системі LeaselT. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між позивачем (який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій») та відповідачем 10.02.2012 року було укладено договір про отримання обладнання в системі LeaselT №120383150 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу телефон Nokia N9 64GB White. Відповідно до п.1.1. договору відповідач бере участь в системі LeaseIT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраними клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT зобов'язується забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. Відповідно до п. 1.2. договору, порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору. Правила затверджені та введені в дію наказом генерального директора ЗАТ "Лізинг ІТ" від 01.02.2006 року. Пунктом 8.7 договору, відповідач підтвердив, що з правилами ознайомлений, зміст правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати. Відповідно до п.2.2. договору, а також п. 4.9. правил, позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт прийому-передачі майна від 19.03.2012 року №120389157. Згідно п. 2.1. договору умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються пакетом LeaseIT. Відповідачем обрано пакет LeaseIT Десятка. Умовами пакету є: платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10%; вид договору - фінансовий лізинг; кількість місячних лізингових платежів (крім першого) - 9; розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами; перехід права власності - виплата повної вартості обладнання. Також п. 6.2. правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого пакетом LeaseIT строку. Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 8438,80 грн. в наступному порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Отже, на підставі вище викладеного, а також п.п. 3.1., 5.4.2., договору у відповідача перед позивачем виникла заборгованість щодо сплати орендних платежів. Згідно структури розрахунку відповідач сплатив лише 7311,88 грн., з яких - 4583,48 грн. на погашення місячних орендних платежів; 2728,40 грн. на погашення плати за прострочення щомісячних платежів. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач станом на 10.08.2015 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 22553,31 грн., що складається із: 3855,32 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 18697,99 грн. плата за прострочення щомісячних платежів. Добровільно сплатити заборгованість відповідач відмовляється, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні 30.11.2015 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку із частковим погашенням відповідачем боргу, відповідно до якої представник позивача просив стягнути з відповідача суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 19053,31 грн. та судові витрати 243,60 грн. У судовому засіданні 30.11.2015 року представник позивача Бертнік Я.П. позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні 30.11.2015 року позов визнав у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав, для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.1) ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 10.02.2012 року було укладено договір про отримання обладнання в системі LeaselT №120383150 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу телефон Nokia N9 64GB White (а.с. 5). Відповідно до п.1.1. договору відповідач бере участь в системі LeaseIT зокрема отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраними клієнтом пакетом фінансування LeaseIT, а оператор LeaseIT зобов'язується забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом LeaseIT. Про передачу обладнання свідчить Акт прийому-передачі майна від 10.02.2012 року №120383150 (а.с. 15). Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 8438,80 грн. в наступному порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів; 9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця. Згідно структури розрахунку відповідач сплатив лише 7311,88 грн., з яких - 4583,48 грн. на погашення місячних орендних платежів; 2728,40 грн. на погашення плати за прострочення щомісячних платежів. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач станом на 27.11.2015 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 19053,31 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення від 12.08.2015 року №603 (а.с. 4). На підставі викладеного та

Outcome: approved