Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

І. Короткий зміст пред`явленого позову. В серпні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 30 березня 2007 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк», був укладений кредитний договір №014/5644/134/011341. За умовами цього договору ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав позивачу кредит у розмірі 94000 доларів США для придбання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого була вищевказана квартира. 24 жовтня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Юнекс Банк» був укладений договір відступлення прав вимоги. Цього ж дня між ПАТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» був укладений договір відступлення прав вимоги за кредитним договором №014/5644/134/011341 від 30 березня 2007 року, договором поруки та договором іпотеки від 03 квітня 2007 року. Одночасно з отриманням вказаного повідомлення позивачем отримана вимога про усунення порушень, в порядку ст.35, ст.36 Закону України «Про іпотеку». [PERSON] були направлені заперечення на адресу ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», оскільки останній не погоджувався з висунутими вимогами. 03 січня 2018 року з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що 09 грудня 2017 року державним реєстратором КП «Центр реєстраційних послуг» Смолієм В.Є. на підставі Закону України «Про іпотеку» право власності на квартиру зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». Позивач вважає, що при здійсненні державної реєстрації переходу права власності на квартиру допущені численні порушення норм діючого законодавства. У зв`язку з цим [PERSON] просить визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38819581 від 19 грудня 2017 року 12:58:28, прийняте державним реєстратором КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область, Смолієм В.Є., а також скасувати запис про право власності за номером 24022110 ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на квартиру [ADDRESS] . 15 липня 2020 року представником позивача [PERSON] подано заяву про зміну предмета позову, в якій викладено позовні вимоги в такій редакції: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38819581 від 19 грудня 2017 року 12:58:28, прийняте державним реєстратором КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область, Смолієм В.Є., припинити право власності ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 24022110, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1442424432105), а також скасувати запис про право власності на квартиру [ADDRESS] , внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2017 року державним реєстратором КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область, Смолієм В.Є. ІІ. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2019 року було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.72-74). Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (т.1 а.с.75-76). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів (т.1 а.с.198-199). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 жовтня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.239). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України (т.1 а.с.254-255). Постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2021 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2021 року, а цивільну справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.2 а.с.74-78). ІІІ. Ставлення учасників справи до пред`явленого позову. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні. Представник відповідача ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» Попова М.В. надала відзив на позовну заяву, яким вказала, що вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, перехід права власності на спірну квартиру відбувся з дотриманням положень Законів України «Про іпотеку», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та умов визначених сторонами у кредитному договорі і договорі іпотеки. Також зазначила, що державному реєстратору Смолію В.Є. були надані всі необхідні документи для здійснення реєстраційних дій. З цих підстав представник відповідача Попова М.В. просила відмовити у задоволенні позову. У відповіді на відзиві [PERSON] вказав на те, що перевірити правомірність здійснення реєстрації права власності на спірну квартиру не надається можливим, оскільки реєстраційна справа відсутня, а державний реєстратор Смолій В.Є. жодного разу на виклик до суду не з`явився. Абсолютно безпідставним є твердження відповідача, що підписуючи іпотечний договір він надав згоду на прийняття іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя. На його думку, прийняте судом рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення на користь ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» свідчить про недоведеність відповідачем існування заборгованості за кредитним договором, що в свою чергу, свідчить про безпідставність здійснення в позасудовому порядку без його згоди та достатніх правових підстав звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку». Державний реєстратор КП «Центр реєстраційних послуг» Київська область Смолій В.Є. у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не надав та про причини неявки суд не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] у судовому засіданні також підтримала вимоги за пред`явленим позовом. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 30 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/5644/134/011341 (т.1 а.с.25-26). За умовами цього договору ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав [PERSON] кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 94000 доларів США для використання на споживчі цілі: купівлю квартири. [PERSON] зобов`язався до 23 вересня 2027 року повернути суму отриманого кредиту шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів у розмірі 1118 доларів США 06 центів, а також сплатити проценти у розмірі 13,25% річних та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений договір іпотеки №014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року. За умовами якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.22-24). 24 жовтня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Юнекс Банк» був укладений договір відступлення прав вимоги за вищевикладеними договорами (т.1 а.с.96-105). В той же день між ПАТ «Юнекс Банк» та ТОВ «ФК Інвест-Кредо» був укладений договір відступлення права вимоги за кредитним договором №014/5644/134/011341 від 30 березня 2007 року, договором поруки та Договором іпотеки №014/5644/134/011341 від 03 квітня 2007 року (а.с.106-109). Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03 січня 2018 року та 15 серпня 2019 року, рішенням державного реєстратора КП «Центр реєстраційних послуг» Смолія В.Є. від 19 грудня 2017 року (індексний номер 38819581) право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстровано за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» (т.1 а.с.27-31). Крім того, із вказаної довідки вбачається, що підставою виникнення у ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» права власності на квартиру є договір іпотеки №014/5644/134/011341, посвідчений 03 квітня 2007 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області. Дата державної реєстрації права власності за іпотекодержателем - 14 грудня 2017 року. Листом від 30 жовтня 2017 року ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» повідомило [PERSON] про укладення договору відступлення права вимоги за кредитним договором (а.с.130). Крім цього, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» надіслало [PERSON] вимогу про усунення порушень, в порядку ст.35 та ст.36 Закону України «Про іпотеку», повідомивши, що у випадку не погашення боргу протягом 30 днів ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» буде реалізовувати належні йому права про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом одного із способів, передбаченого договором іпотеки (т.1 а.с.134). Вказані обставини підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення про отримання [PERSON] зазначеного повідомлення та вимоги (а.с.132 зворотній бік), а також визнаються позивачем у справі. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу реалізації кредитором права на звернення стягнення на квартиру в позасудовому порядку. Звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до умов договору іпотеки та розділу V Закону України «Про іпотеку». V. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. а. норми матеріального права. Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту та на виконання кредитних зобов`язань укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ст.12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. За приписами ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями ст.37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на час проведення державної реєстрації державним реєстратором права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Згідно ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва змін» до статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки зазначений закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно, а фінансова компанія здійснила стягнення на підставі іпотечного застереження, що є добровільною згодою іпотекодавця на перехід права власності на квартиру до фінансової компанії в рахунок виконання зобов`язань за договором кредиту. Тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, який відповідає вимогам пункту першого зазначеного Закону, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі №6-1356цс15 дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Та зробив висновок про те, що установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №465/1310/17. Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. За змістом ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст.321 ЦК України). Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 (провадження №14-45цс20) в подібних правовідносинах. б. норми процесуального права. Відповідно до положення ч.ч.1-2, ч.4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. VI. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що за змістом п.3.1.5 договору іпотеки, укладеного між сторонами по справі, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим або кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за його рахунок задовольнити свою вимогу, визначену підпунктом 3.1.4 пункту 3.1.договору. Порядок такого способу задоволення визначається пунктом 5 цього Договору. Пунктом 5.1 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодежатель вправі розпочати стягнення на предмет іпотеки. У цьому випадку умовами іпотечного договору від 03 квітня 2007 року, передбачено, що іпотекодержатель має право, доки він залишається власником заставної, з метою задоволення своїх вимог і в порядку, передбаченому пунктом 5 цього договору, звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані. Згідно з п.5 договору іпотеки, який кореспондується зі ст.35 Закону України «Про іпотеку», у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. З наведеного слідує, що згідно з умовами договору іпотеки, підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» направило позивачу рекомендованим листом повідомлення-вимогу про порушення зобов`язань за кредитним договором та роз`яснило наслідки в разі невиконання такої вимоги. Однак вказана вимога була проігнорована, а основне зобов`язання залишилось невиконаним. 14 грудня 2017 року державний реєстратор КП «Центр реєстраційних послуг» Київська область Смолій В.Є. зареєстрував право власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку». Встановлено, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки квартира була передана в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок забезпечення споживчого кредиту у розмірі 94000 доларів США для придбання нерухомості у вигляді цієї ж квартири, загальна площа квартири становить 81,9 кв.м.(т.1 а.с. 20) і вона використовується [PERSON] як постійне місце проживання. Також, згідно п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). При розгляді заяви ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» про реєстрацію права власності на квартиру державний реєстратор КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область Смолій В.Є., як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинен була перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на підставі іпотечного застереження, врахувати положення «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відмовити у вчиненні зазначеної реєстраційної дії. Під час здійснення реєстраційних дій, державним реєстратором Смолієм В.Є. не було дотримано вимоги вказаних вище нормативних актів. Будь-яка реєстраційна дія вчиняється на підставі нормативно-правових актів, які чинні на момент здійснення такої реєстраційної дії. Рішенням державного реєстратора КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область Смолія В.Є. №38819581 від 19 грудня 2017 року на підставі договору іпотеки від 03 квітня 2007 року була здійснена державна реєстрація права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо». Тобто, іпотекодержатель у позасудовому порядку набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого спірний об`єкт нерухомого майна вибув з власності іпотекодавця без його згоди, як власника. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іптекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Тобто, всупереч дії мораторію відбувся фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна. Суд звертає увагу на те, що в порушення приписів ст.37 Закону України «Про іпотеку» матеріали справи не містять також належних та допустимих доказів оцінки квартири під час примусового звернення стягнення на нерухоме майно, а відповідачем до справи надано звіт про визначення ринкової вартості майна, виготовлений оцінювачем ТОВ «Пальчинська і Партнери» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №1013/16 від 15 грудня 2016 року дійсний до 15 грудня 2019 року). Згідно наданого звіту вартість квартири станом на 12 грудня 2017 року становить 678677 гривень 22 копійки. Тоді як сума боргу згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2019 року становить в розмірі 1602016 гривень 72 копійки, що на момент звернення стягнення на спірну квартиру складає еквівалент 101969 доларів США 78 центів. Окрім наведеного, у суду відсутня можливість дослідити матеріали реєстраційної справи, а тому неможливо встановити наявність документів на підставі яких державним реєстратором проведено реєстраційні дії. Так, позивачем оскаржується правомірність переходу права власності на спірну квартиру, але ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2020 року про витребування від державного реєстратора КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область, Смолія В.Є. належним чином завірену копію реєстраційної справи на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на квартиру [ADDRESS] , не виконана. Судом для вручення копії вказаної ухвали здійснено всіх можливих дій, однак з незалежних від суду причин ухвалу не виконано і суд позбавлений можливості дослідити матеріали реєстраційної справи щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та з`ясувати обставини справи, встановити наявність документів на підставі яких державним реєстратором проведено реєстраційні дії. Оскільки в матеріалах справи відсутні дані про перехід права власності на квартиру від позивача до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» суд вважає належними способами захисту порушеного права власності [PERSON] на квартиру скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про проведення державної реєстрації права власності №38819581 від 19 грудня 2017 року про реєстрацію за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» права власності на квартиру та скасування запису про право власності на квартиру [ADDRESS] , внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2017 року державним реєстратором КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область, Смолієм В.Є. Суд вважає, що вищезазначені дії державного реєстратора КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область Смолія В.Є. є протиправними, а прийняте ним рішення №38819581 від 19 грудня 2017 року про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» підлягає скасуванню. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов щодо суті позовних вимог. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №195 від 15 серпня 2018 року (т.1 а.с.1) вбачається, що при пред`явленні позову [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. Позов задоволений. З огляду на це, з ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» та державного реєстратора КП «Центр реєстраційних послуг», Київська область, Смолія В.Є. на користь позивача слід примусово стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі по 384 гривні 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved