Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 24 листопада 2009 року у виконкомі Лисичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом № 21, позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] - [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Однак, сімейне життя у позивача з відповідачем не склалося, оскільки вони люди різних характерів та поглядів на життя. Між позивачем та відповідачем стали виникати непорозуміння, спори та конфлікти, внаслідок чого сімейні стосунки між ними стали неможливі. Шлюб існує лише формально. Примирення між сторонами неможливе, і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам спільної дитини. Відповідач має стабільний заробіток, проте ніякої матеріальної допомоги не надає, ні на утримання домашнього господарства, ні на утримання дитини. Всупереч принципів побудови сімейних відносин, відповідач байдуже відноситься до позивача, як до дружини та родини в цілому, матеріальної допомоги на забезпечення спільної дитини всім необхідним не надає. На підставі вищенаведеного позивач просить шлюб зареєстрований 24 листопада 2009 року у виконкомі Лисичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №21, між [PERSON] та [PERSON] розірвати; Неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO] залишити проживати з матір'ю - [PERSON]; Стягнути з [PERSON] ,[INFO] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] -[INFO] у розмірі 800,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, на адресу суду надійшла заява від позивач про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надійшла заява від відповідача в якій останній просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 24.11.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Лисичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №21, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області - 04.06.2010 р. народився [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис №692 від 15.06.2010 року, серія [NUMBER], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки ЖБК «Мрія» від 02.06.2012 р. встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS], разом зі своїм сином - [PERSON] - [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 12 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років - становить 1032 грн. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, визнання відповідачем вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім цього беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, оцінюючи надані докази, суд вважає, що з [PERSON] ,[INFO] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] - [INFO] у розмірі 800,00 грн. щомісяця, починаючи з 03.06.2014 р. та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved