Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 48288,21 грн. та витрати сплаченого судового збору в розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 1 лютого 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mersedes-Benz 814», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «Peugeot 301» державний номерний знак [NUMBER] . На момент коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір Обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7809230 від 30 серпня 2018 року, укладеного Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» з власником автомобіля «Mersedes-Benz 814», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно з Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року у справі № 210/794/19, яка набрала законної сили 23 лютого 2019 року, Відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного порушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 7 травня 2019 року у справі № 210/793/19, яка набрала законної сили 18 травня 2019 року було підтверджено факт керування Відповідачем автомобіля «Mersedes-Benz 814», державний номерний знак [NUMBER] (під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди) у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проведено за допомогою алкотестера «Драгер» Алкотест, яким встановлено вміст алкоголю в крові, - 1,94%. Однак, справу було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. З урахування вищевикладеного вина Відповідача в скоєні ДТП встановлена та підтверджена. 27 серпня 2019 року до Позивача, з заявою на виплату страхового відшкодування звернулось ПАТ «Страхова Компанія «Українська Страхова Група», яке здійснило виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Peugeot 301» державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 49238,21 грн. На підставі страхового акту №00461/20/919 від 12.09.2019 року Позивач виплатив заявнику страхове відшкодування в розмірі 48288,21 грн. Відповідач добровільно не бажає відшкодувати понесені позивачем витрати, тому останій вимушений звернутись з вказаним позовом до суду. Рух по справі Ухвалою суду від 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 22 липня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача та відсутності підстав для винесення заочного рішення Аргументи учасників справи Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю його представника, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відзив на позовну заяву відповідач не надав. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місце проживання (перебування), крім того, шляхом здійснення оголошення на офіційному сайті "Судова влада". Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини справи, встановлені судами 01 лютого 2019 року, о 15 годині 25 хвилин, по вулиці Каховська, 38 в Металургійному районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом, автомобілем «MERCEDES-BENZ», номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль «PEUGEOT 301», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який зупинився попереду. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, що спричинило матеріальні збитки. Вказані обставини встановлені постановою Дзержинського районного районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року, якою притягнуто [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, із застосуванням відносно нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави, у сумі 340,00 гривень, стягнуто зі [PERSON] , [INFO] , на користь держави судовий збір у розмірі 384,20 гривень (а.с. 4). Крім того, 01 лютого 2019 року о 15 годині 25 хвилин по вул. Каховська, 38 в м. Кривому Розі, водій [PERSON] керував транспортним засобом, - автомобілем марки «Мерседес бенц», державний номерний знак [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проведено за допомогою алкотестера «Драгер» Алкотест 6820, яким встановлено вміст алкоголю в крові, - 1,94‰. Діями [PERSON] порушено вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху, за що ст.130 ч.1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність. Вказані обставини встановлені постановою Дзержинського районного районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року, якою провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] за ч.1 ст.130 КУпАП, закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП (а.с. 5). Відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7809230 від 30 серпня 2018 року, укладеного Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» з власником автомобіля «Mersedes-Benz 814», державний номерний знак [NUMBER] , який був чинний на момент спричинення матеріальної шкоди, цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (а.с. 8). У серпні 2019 року до Позивача, з заявою на виплату страхового відшкодування звернулось ПАТ «Страхова Компанія «Українська Страхова Група», яке здійснило виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Peugeot 301» державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 49238,21 грн. на підставі Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-00504 від 27 вересня 2018 року та додаткової угоди №10 від 5 жовтня 2018 року (а.с. 9, 10-15, 16). На підставі страхового акту №00461/20/919 від 12.09.2019 року Позивач виплатив заявнику ПАТ «Страхова Компанія «Українська Страхова Група» страхове відшкодування в розмірі 48288,21 грн. (а.с. 22, 23). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їх завдала за наявності її вини. За статтею 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. У ч. 1 ст. 1191 ЦК України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Оскільки Позивач покрив збитки замість відповідача, то [PERSON] , як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду. Відповідач [PERSON] не подав належні і допустимі докази на спростування позову. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, у тому числі щодо стягнення коштів у повернення сплаченого судового збору в розмірі 2270 грн. Щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2, ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню повний розмір сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved