Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Відповідач за первісним позовом [PERSON]В, звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору позики оформленого у вигляді розписки. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги уточнив в частині суми заборгованості та обгрунтував тим, що 17 лютого 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики в усній формі, відповідно до якої відповідач отримав позику в сумі 50 000 тисяч євро та зобовязався її повернути до 15 квітня 2012 року. Факт укладення договору, передання коштів та взяття зобовязань щодо повернення позики в узгоджений строк підтверджується розпискою від 17.02.2012 року. Станом на 20.01.2014 року за за [PERSON] рахується непогашена заборгованість по позиці у сумі 50 000 тисяч євро. Починаючи з 15.04.2012 року [PERSON] постійно вимогав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобовязання. Таким чином станом на 06.05.2014 року заборгованість відповідача складає 790 134,00 грн. основного боргу, 40 653,90 грн. 3 % (три) проценти річних від простроченої суми боргу за договором позики, також просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до суду зутрічний позов до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. Свої позовні вимоги обгрунтував тим що, він був знайомий з [PERSON], який займався переганнянням автомобілів з-за кордону. Його знайомий [PERSON] попросив його познайомити з [PERSON] для покупки автомобіля. Після чого попросив його бути присутнім при передачі коштів для [PERSON] на придбання автомобіля. Передача коштів у сумі 50 тисяч євро [PERSON] для [PERSON]П, відбулася в автомобілі [PERSON] в м. Івано-Франківську по вул. Грушевського в його присутності та присутності [PERSON], [PERSON] [PERSON] після отримання коштів від [PERSON] повідомив, що автомобіль буде через пів року. Проте через кілька днів до нього зателефонував [PERSON] та повідомив, що йому не вдалось вчасно перерахувати гроші в Німеччину, а тому [PERSON] має ще додатково оплатити йому витрати у сумі 15 тисяч доларів США, які він нібито втратив через невчасну оплату вартості автомобіля [PERSON] При цьому при зустрічі [PERSON] попросив [PERSON] написати розписку, про те, що нібито [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 50 тисяч євро, оскільки саме він познайомив його з [PERSON], знає його і це буде ніби то гарантією придбання для нього автомобіля. Через деякий час йому стало відомо, що [PERSON] ошукав його, [PERSON] та інших людей. Таким чином вважає, що вищевказана розписка підлягає скасуванню. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов підтримав, просив його задоволити, зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив його задоволити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики в усній формі, відповідно до якої відповідач отримав позику в сумі 50 000 тисяч євро та зобовязався її повернути до 15 квітня 2012 року. Факт укладення договору, передання коштів та взяття зобовязань щодо повернення позики в узгоджений строк підтверджується розпискою від 17.02.2012 року (а.с. 3). З 15.04.2012 року позивач постійно вимогав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобовязання. Таким чином станом на 06.05.2014 року заборгованість відповідача складає 790 134,00 грн. основного боргу, 40 653,90 грн. 3% річних вд простроченої суми боргу за договором позики. Відповідно до ст.625 ЦК України з відповідача сума позики може бути стягнута на користь позивача з урахуванням встановленого індексу інфлякції за весь час прострочення, а також 3% річнихвід простроченої суми. Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони. У п. 19 та 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливомпомилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд на сторін і погоджені ними, та умови які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач за первісним позовом [PERSON] не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст. 57,58 ЦПК України, щодо заперечень проти позову, тобто не надав жодного документу, щоб підтверджував факт не передання позивачем йому коштів. Тому суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги позивача обгрунтовані і повинні бути задоволені. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачені ним судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 3 654 грн. Заявлений [PERSON] зустрічний позов про визнання недійсним договору позики оформленого у вигляді розписки від 17.02.2012 року суд вважає необґрунтованим з огляду на наступне. Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначає, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, саме на [PERSON] як сторону, яка діяла під впливом обману та яка просить визнати в зв'язку з цим правочин недійсним, покладається обов'язок довести наявність умислу, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману. [PERSON] та його представником не надано доказів, а судом не встановлено обставин, які б свідчили, що договір позики укладено внаслідок обману. За таких обставин зустрічний позов не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 233, 526, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved