Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У лютому 2019 року звертаючись до суду з заявою позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір»ю [PERSON] , [INFO] . Аргументує свої вимоги тим, що з серпня 2008 року по жовтень 2017 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають двох синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею. Згоди щодо місця проживання дітей між нею та відповідачем досягнуто не було. Вона має всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку дітей, забезпечена житлом. Відповідач власного житла не має, на даний час проживає в однокімнатній квартирі разом з дружиною та їх новонародженою дочкою, постійного доходу не має. Відповідач неодноразово забирав дітей зі школи, нікого про це не попереджаючи. За останні три місяці він не сплачує аліменти на утримання дітей, пояснюючи це відсутністю коштів. Відповідач не може надати дітям належного виховання та розвитку, забезпечити безпечними для здоров»я умовами та матеріально, оскільки зловживає спиртними напоями. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 04 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального провадження на 09 год. 00 хвилин 01 березня 2019 року(а.с.20) Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01.03.2019 року розгляд справи відкладено до 09 год. 22 березня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.03.2019 року розгляд справи відкладено до 11 год. 30 хв. 10 квітня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 20190 року справу призначено до судового розгляду на 08 год. 00 хв. 13 травня 2019 року. ІІІ. Позиції сторін. Позивач в судове засідання не з»явилась, але наддала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач належним чином повідомлений про день і час розгляду справи в порядку спрощеного провадження в судове засідання не з»явився. Представник третьої особи - служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, просила розглянути справу без їх участі, при винесенні рішення у справі просять врахувати висновок органу опіки та піклування Прилуцької міської ради та інтереси дітей. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). З серпня 2008 року по жовтень [INFO] року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі(а.с.2) Відповідно до довідки №264 від 024/4-09 виданої комітетом самоорганізації населення №4 мікрорайону М»ятно-дослідної станції, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані: її сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , бабуся - [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір»ю(а.с.10) Відповідно до характеристики наданої директором Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7, [PERSON] навчається в школі з 01 вересня 2018 року, зарекомендував себе старанним, дисциплінованим, та працелюбним, часом неуважним. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів з усіх предметів, які вивчаються в І класі. Потребує контролю з боку батьків та вчителів. Мати дитини цікавиться успіхами сина, відвідує батьківські лекторії. Син приходить до школи охайним, має все необхідне для навчання(а.с.14) Згідно з характеристики наданої директором Прилуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7, [PERSON] навчається у школі з 01 вересня 2016 року. Зарекомендівав себе старанним, дисциплінованим, та працелюбним, часом неуважним. Має навчальні досягнення достатнього та середнього рівнів з усіх предметів початкової школи. Навчається в повну міру своїх сил. Потребує контролю з боку батьків та вчителів. Мати дитини з розумінням ставиться до рекомендацій учителя, цікавиться навчанням сина, регулярно відвідує батьківські лекторії. У дитини є все необхідне навчальне приладдя, шкільний одяг і спортивна форма(а.с.15) Відповідно до довідки №2 від 17.01.2019 року виданої ТОВ «Велес-Пром», [PERSON] працює на ТОВ «Велес Пром» на посаді складальника деталей та виробів з 01.02.2017 року по теперішній час(а.с.12) Згідно з характеристики директора ТОВ «Велес-Пром», [PERSON] за час роботи на ТОВ «Велес-Пром» зарекомендувала себе працелюбною і відповідальною працівницею. Гармонійно влилась в колектив, легка в спілкуванні, швидко знаходить спільну мову з людьми, вміє слухати, доброзичлива по відношенню до оточуючих, користується авторитетом та повагою колег. Стримана, в будь-якій ситуації готова до мирного вирішення конфлікту. Шкідливі звички відсутні. Комунікабельна, вміє знайти індивідуальний підхід до людей, демонструє високий рівень працездатності, цілеспрямована(а.с.11). Відповідно до довідки про доходи від 17 січня 2019 року [PERSON] , за час роботи на ТОВ «Велес-Пром» за період з січня по грудень 2018 року отримала дохід у сумі 40449 (сорок тисяч чотириста сорок дев»ять) грн. 78 коп(а.с.13). Згідно з довідки комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» №43 від 22.01.2019 року, [PERSON] , [INFO] на обліку в наркодиспансері не перебуває(а.с.17) Згідно з розрахунку заборгованості по аліментах №1843/28/14.15/1369 від 25.01.2019 року, заборгованість [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за період з 07 вересня 2018 року по грудень 2018 року становить 15162 грн.07 коп.(а.с.16) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради №02-16/1178 від 21.03.2019 року, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживають разом з матір»ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] Остання позитивно характеризується, приділяє достатню увагу вихованню і навчанню синів, працевлаштована. Мати створила належні умови для проживання та розвитку дітей, вона постійно відвідує школу, спілкується з учителями, бере активну участь у батьківських зборах, лекторіях. Для об»єктивного вивчення порушеного питання щодо визначення місця проживання дітей, працівники служби у справах дітей Прилуцької міської ради спілкувались з батьком дітей [PERSON] . Останньому запропоновано надати постійній комісії з питань захисту прав дитини матеріали, які б підтверджували його спроможність стосовно виховання, утримання дітей, забезпечення належних умов проживання, проте батько дітей не надав жодних матеріалів до служби у справах дітей міської ради. У зв»язку з цим було зроблено висновок про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з їх матір»ю [PERSON] , при цьому матері дітей не чинити перешкод стосовно їх спілкування з батьком - [PERSON] (а.с.37-38) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 141 СК України в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов'язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків з сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У зазначених справах Європейський суд з прав людини не визначав обов'язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов'язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Суд бере до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у справі № 61-327цс18 у постанові від 17 жовтня 2018 року щодо застосування статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов'язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Батько дитини, у разі визначення місця проживання останньої з матір»ю , не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір»ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. У відповідності до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз'яснення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до п. 72 Постанови КМ України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов»язаної із захистом прав дитини» під час розв»язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов»язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як встановлено судом, позивач і відповідач з 2017 року не перебувають в шлюбі, на даний час їх малолітні діти проживають з матір»ю, яка здійснює за ними догляд та займається їх вихованням та навчанням, батько дітей проживає окремо. Мати дітей забезпечена житлом та має постійний дохід. Відповідачем доказів на спростування позовних вимог суду не надано. Орган опіки та піклування з приводу встановлення місця проживання дітей надав висновок, що відповідає вимогам, які повинна дотримуватися зазначена установа, у якому зазначено, що мати дітей має задовільні житлово-побутові умови та позитивні характеристики, батько дітей не надав відповідних матеріалів, які б підтверджували його спроможність стосовно виховання, утримання дітей, забезпечення належних умов їх проживання, тому зробив висновок про доцільність визначення місця проживання дітей з матір»ю, при цьому останню зобов»язано не чинити перешкоди стосовно спілкування дітей з батьком. Суд, при вирішенні спору виходить з того, що інтереси дітей у вирішенні даного спору є першочерговими і в сукупності доказів, обставин справи , приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей, ставлення матері до своїх батьківських обов'язків, інтереси дітей, її турбота, житлові умови, розвиток дітей в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний чинники, дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір»ю. Крім того, визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з ним, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved