Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що він є власником квартири [ADDRESS] , на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на кооперативну квартиру від 18.04.2001. В даній квартирі зареєстровані: позивач та відповідач - [PERSON] . Відповідач в квартирі не проживає понад 5 років. Остання тривалий час мешкає на території Російської Федерації. Вона не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, але залишається зареєстрованою в ньому. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації його права власності. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вищезазначеним житлом. 18 березня 2019 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу зареєстрованого місця проживання. Станом на 03 липня 2019 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на кооперативну квартиру від 18.04.2001. Даний правовстановлюючий документ зареєстрований в Шосткинському БТІ в реєстровій книзі № 59 за реєстровим номером 8736. (а.с.7) В квартирі [ADDRESS] , згідно довідки ТОВ «Жилкомсервіс» від 03 січня 2019 року, зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.6) Актами щодо встановлення факту проживання (не проживання) особи за місцем реєстрації від 21.10.2016, 05.11.2018, 15.01.2019, свідченнями сусідів підтверджується, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2012 року. Вищевказані Акти засвідчені підписами та печаткою директора ТОВ «Броус-ЖЕК» та паспортиста. (а.с.8-10) Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 Цивілького кодексу України (далі - ЦК України) власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, підлягає задоволенню. Судові витрати, за згодою позивача, залишити за ним.

Outcome: approved