Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

І. СУТЬ ЗАЯВИ 26.02.2020 року адвокат Козирєв І.М., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог адвокат вказав, що відповідач був чоловіком доньки позивача, а тому був зареєстрований та проживав у належній позивачу квартирі. У 2008 році шлюб між її донькою та відповідачем було розірвано та з того часу він фактично не проживає у вказаній квартирі, має інше постійне місце проживання, а тому просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. При цьому посилається на норми ст. 317, 391, 405 ЦК України, які регулюють питання захисту права власності. ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН 24.03.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу семиденний строк для усунення виявлених недоліків. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) карантин на всій території України встановлено з 12 березня 2020 р. і який триває по даний час. Згідно з вимогами Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, в тому числі, строки для виконання вимог про залишення позовної заяви без руху, продовжуються на строк дії такого карантину. 06.05.2020 року на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху, адвокат подав уточнену позовну заяву, яка була отримана суддею 18.05.2020 року. 18.05.2020 року ухвалою Богунського районного суду міста Житомира відкрито провадження у справі та призначено до\~\~судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заяв по суті справи до суду не надійшло. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача адвоката Козирєва І.М. засобами електронного зв`язку надійшла заява, в якій він просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити . Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, \~в якій він позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення, просить розглянути справу без його участі. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін, які скористалися своїм правом та подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва №2 про право особистої власності на жилий будинок від 31.02.1997 року, яке видано виконавчим комітетом Богунської районної Ради народних депутатів, Ѕ ідеальна частина житлового будинку з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с. 6). Розпорядженням Житомирського міського голови від 19.02.2016 року провулок [ADDRESS] (а.с. 13-14). Згідно копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян та копії довідки №293 від 19.02.2020 року, яка видана Приватним підприємством «ВЖРЕП №4», за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання наступних осіб: [PERSON] , 1959 року народження, [PERSON] , 1957 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1984 року народження (а.с. 7-10). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу [INFO] було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Зі змісту копії акту від 21.02.2020 року, який посвідчено директором Приватного підприємства «ВЖРЕП №4» [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою понад шість місяців, що підтверджено свідками (сусідами) - [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12) ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст.\~71,\~72,\~116,\~156, ЖК УРСР;\~ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, \~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. V. ОЦІНКА СУДУ Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї власника квартири в розумінні ст. 64 ЖК України, у спірному житловому приміщенні не проживає понад один рік, а фактично проживає за іншою адресою, наявність поважних причин, з яких відповідач не проживає у квартирі, та домовленості між сторонами про збереження права користування житлом, судом не встановлено. Беручи до уваги на визнання відповідачем позову, те, що реєстрація місця проживання відповідача у належній позивачу квартирі не дозволяє їй у повній мірі реалізовувати своє право власності на квартиру, а тому наявні підстави для задоволення позову та для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.\~\~ VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та у зв`язку з визнанням відповідачем позову покладає на нього судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 50 відсотків ставки судового збору, що становить 420,40 грн. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору підлягає стягненню на користь держави.

Outcome: approved