Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

Позивач 9 серпня 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача: аліменти на її користь на утримання синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття; а також аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів його доходів, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO] (а.с.1). Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не надсилала. Спрощене провадження у справі відкрите 23 серпня 2018 року (а.с.11). Відповідачу, за адресою вказаною в позовній заяві та підтвердженою на запит суду в порядку частини сьомої статті 187 ЦПК України (а.с. 10), було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.14) відповідач вчасно повідомлений про місце та строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяви про його виклик у судове засідання не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також щодо розміру аліментів не надав. Крім цього, суд, враховуючи, що вищевказані заяви могли бути направлені відповідачем поштою ухвалює дане рішення після спливу чотирьох днів з дати, на яку було призначено розгляд справи. Однак будь-які документи на адресу суду засобами поштового зв'язку від відповідача не надходило. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей, а також на її утримання не надає. У зв'язку з тим, що син [PERSON] не досяг трьохрічного віку вона не має можливості вийти на роботу. А тому просить стягнути із відповідача аліменти та вважає, що відповідач має можливість і повинен сплачувати їй аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, а також на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щодмісячно. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. Підставою позову є неоспорюване батьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання дітей та дружини. Відповідно до копій свідоцтв про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5). Відповідно до довідки виконавчого комітету Леляцької сільської ради від 13 липня 2018 року №1463 сторони разом з неповнолітніми дітьми зареєстровані та проживають [ADDRESS] (а.с.6). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини другої та четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривні, з 1 липня - 1944 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, що відповідач здоровий, працездатний, інших дітей, яких він утримує, не має, працевлаштований (спростувань цьому відповідач суду не надав); і приходить до висновку про стягнення аліментів на користь позивача в інтересах дітей та в її інтересах в розмірі, який просить позивач, починаючи з дня пред'явлення позову, враховуючи вимоги статтей 84, 181, 182, 191 СК України та виходячи з обставин справи, оскільки відповідачем проігноровано пропозицію суду щодо надання відзиву на позовну заяву, а тому суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, а також аліменти на утримання дружини до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щодмісячно. При розгляді справи суд позбавлений можливості врахувати будь-які доводи відповідача, що заслуговують на увагу, оскільки до суду першої інстанції він їх не подав. Тому при винесенні рішення суд виходить з позовних вимог, які вважає справедливими, розумними та спів мірними. Саме такий розмір аліментів, на думку суду, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи, що з 2015 року зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги, а також те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Згідно з частиною першою статті 191 цього ж Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною першою статті 79, частиною першою та другої статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя за рішенням суду від дня подання позовної заяви у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежів за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved