Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Позивач 14.05.2013 року звернулася до суду з даним позовом до відповідача, зазначаючи, що на підставі розпорядження Новоазовської райдержадміністрації №10 від 15 січня 2007 року вона є власником земельної ділянки площею 4,410 га, розташовану на території Новоазовської районної ради, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ №743058 від 08.02.2007 року. Виходячи з того, що позивачем було прийнято рішення самостійно використовувати земельну ділянку, вона звернулася до відповідача з проханням звільнити її земельну ділянку, проте відповідач надав відповідь, що користується зазначеною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі №108 від 01.03.2010 року, укладеного між [PERSON] та ДП "Ілліч-Агро Донбас". Позивачем була отримана копія зазначеного договору оренди землі, в якому було зазначено, що вона, позивач, передала відповідачу в оренду земельну ділянку площею 4,410 га, розташовану на території Лебединської сільської ради Новоазовського району. Проте зазначила, що в договорі в графі «реквізити сторін» стоїть не її підпис. Просила визнати спірний договір оренди землі недійсним, скасувати його державну реєстрацію, зобов'язати відповідача звільнити та повернути їй земельну ділянку. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, у присутності її представника адвоката [PERSON] У судове засідання представник позивача не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, надав заперечення проти позову, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі з наступних підстав. По-перше, договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства та він є дійсним. Договір було укладено в письмовій формі з погодженням усіх наявних істотних умов, позивач на час укладення договору мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було спрямоване на укладення договору. На час укладення договору був чинний Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року № 2073 (далі «Порядок»). Пунктами 10-12 Порядку передбачено послідовність дій для реєстрації договору оренди земельної ділянки, згідно якої для висновку про можливість державної реєстрації спеціальним органом державної влади, якому надана відповідна компетенція з державної реєстрації договорів, проводиться комплексна перевірка наданих документів, в тому числі тексту редакції договору на відповідність закону, за результатами якої робиться висновок про відповідність договору чинному законодавству та можливості його державної реєстрації або про відмову в реєстрації. Договір оренди, що укладений між сторонами, зареєстровано у встановленому порядку у Новоазовському ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» 01.09.2010 року. Тобто договір, укладений між сторонами, повністю відповідає вимогам законодавства та волі сторін. По-друге, позивач не підтвердив доказами обставини, котрими обґрунтував позовні вимоги. Також представник відповідача заявив клопотання, згідно якого просив суд у разі винесення позитивного для позивача рішення у відповідності до ст.217 ЦПК України визначити судовим рішенням порядок його виконання, а саме: зобов'язати позивача не чинити перешкод відповідачу у зборі врожаю зі спірної земельної ділянки, оскільки вона засіяна. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Новоазовському районі у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та прийняття рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №743058 від 08.02.2007 року є власником земельної ділянки площею 4,410 га (а.с.6), розташованої на території Новоазовської районної ради, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Так, з копії договору оренди землі №108 від 01.03.2010 року (а.с.7-8) вбачається, що між сторонами по справі був укладений у письмовій формі договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець [PERSON] передала орендарю ДП «Ілліч - Агро Донбас» належну їй, орендодавцю, в оренду земельну ділянку площею 4,410 га. З висновку судово-почеркознавчої експертизи № 4564/02/4565/03 від 17.01.2014 року (а.с.47-49) вбачається, що підписи від імені [PERSON], що розташовано в трьох примірниках договору оренди землі №108 від 01.09.2010 року, зареєстрованих за №041016400477, виконано однією особою, але не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 і ч.3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», договір оренди підлягає державній реєстрації й на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 Земельного Кодексу України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України і пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з наступними змінами і доповненнями до неї, підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Як було встановлено в судовому засіданні, спірний договір був зареєстрований в Новоазовському ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» за № 041016400477. Проаналізувавши докази і дав їм оцінку в їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірний договір оренди земельної ділянки, оскільки він підписаний обома сторонами договору, є вчиненим, і тому в світі п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» він може бути визнаний судом недійсним, оскільки у судовому засіданні позивачем доведено, що його волевиявлення на укладення договорів оренди землі з ДП «Ілліч-Агро Донбас» не було, оскільки це ствердження позивача підтверджується висновком вищенаведеної судової почеркознавчої експертизи, а тому на підставі ст.203 ЦК України суд визнає спірний договір недійсним. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вирішуючи за позовами про визнання питання про наявність або відсутність тих чи інших правовідносин, суд при задоволенні позову зобов'язаний у необхідних випадках зазначити в резолютивній частині рішення і про ті правові наслідки, які тягне за собою таке визнання (наприклад, про анулювання актового запису про реєстрацію шлюбу в разі визнання його недійсним, анулювання свідоцтва про право власності в разі задоволення позову про витребування майна від добросовісного набувача тощо). Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яке незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначена правова позиція суду повністю співпадає з правовими висновками суду касаційної інстанції, які викладені в листі Вищого спеціалізованого суду України від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 114,70 грн., а також витрати за проведення експертизи у розмірі 1836,00 грн. Також суд вважає таким, що підлягає задоволенню клопотання представника відповідача щодо визначення порядку виконання судового рішення у відповідності до ст.217 ЦПК України, оскільки судом встановлено на підставі письмових доказів на а.с.62, що на час винесення судового рішення спірна земельна ділянка засіяна відповідачем.

Outcome: approved