Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП « ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 22.05.2003 року по 16.03.2020 року, де працював на посаді начальника дільниці. Наказом № 300/к від 16.03.2020 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Оскільки в день звільнення відповідач не розрахувався з ним по заробітній платі, позивач просить стягнути з нього на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 84676,49 грн., та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 156165,42 грн. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу при звільненні було нараховано 84676,49 грн. Сума зазначена в довідці після обов`язкових утримань до сплати Позивач в останній день не працював, знаходився у простої. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача з вимогою до підприємства про виплату йому всіх належних сум при звільненні. Відповідачем отримано копію позовної заяви з додатками 23.12.2020 року, у зв`язку з чим, саме з цього періоду слід вважати затримку розрахунку при звільненні належних працівникові сум. Окрім того, зазначає, що підприємство знаходиться у скрутному матеріальному становищі, ситуація погіршилась оголошенням карантину, що виключає за його думкою, відповідальність підприємства із затримки розрахунку з позивачем. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. ( а. с. 15-18). Позивач в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без його участі ( а. с. 30). Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без його участі. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторін, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» з 22.05.2003 року по 16.03.2020 року, де працював на посаді начальника дільниці. ( а.с. 7) Наказом № 300/к від 16.03.2020 року позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.( а.с. 7- 8). Згідно довідки ВКТО від 24.12.2020 року позивач в день звільнення працював, приход на роботу мав місце в першу зміну о 05:46 годин та в цей же день подав заяву про звільнення ( а.с. 22). Отже, останній день день роботи позивача є день його звільнення 16.03.2020 року. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» за № 1896 від 30.11.2020 року ДП «ВК «Краснолиманська» має заборгованість перед позивачем за період з грудня 2019 року по березень 2020 рік в сумі 84676,49 грн. Сума заборгованості з виплати заробітної плати вказана після утримання обов`язкових податків та зборів. ( а. с. 3). Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» за № 1897 від 30.11.2020 року середньоденний заробіток [PERSON] становить 817,62 грн. ( а.с. 4). \~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~Відповідно до положень\~ст. 115 КЗпП України,\~ст. 24 Закону України "Про оплату праці"\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~116\~КЗпП України\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факта: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг\~своїх вимог\~лише на\~момент припинення\~такого правопорушення,\~яким є\~день фактичного\~розрахунку,\~що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Отже, установивши при розгляді справи про стягнення середньої заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Оскільки , як вбачається з матералів справи, позивач в день звільнення працював, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні слід розраховувати за період з 16.03.2020 року по день фактичного розрахунку, в даному випадку по день ухвалення рішення суду, тобто по 12.01.2021 року. Позивачем зазначається в позовній заяві, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, проте розраховує його на день подання позову. Тому, суд, виходячи з положень ст. 5 ЦПК України, ст. 117 КЗпП України, розраховує середній заробіток по день ухвалення рішення суду, тобто з 16.03.2020 року по 12.01.2021 рік, і розрахунок за вказаний період середнього заробітку не є виходом за межі позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 817,62 х 206 ( робочі дні) = 168429,72 грн. Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані ( виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору ( контракту), включаються до складу загального місячного ( річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб. Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу. Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори. \~ \~ Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, визначена судом сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів. Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 84676,49 грн.( сума визначена з врахуванням обов`язкових платежів і зборів згідно довідки) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 168429,72 грн. з подальшим\~відрахуванням з\~цієї суми\~податків і\~обов`язкових платежів. Що стосується доводів представника відповідача про зменшення суми середнього заробітку з урахуванням принципу пропорційності, то суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Право суду\~зменшити розмір\~середнього заробітку,\~що має\~сплатити роботодавець\~працівникові за\~час затримки\~виплати з\~вини роботодавця\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~визначені ст.\~116\~КЗпП України,\~залежить від\~таких чинників:\~наявність спору\~між працівником\~та роботодавцем\~з приводу\~розміру належних\~до виплати\~працівникові сум\~за трудовим\~договором на\~день звільнення;\~виникнення спору\~між роботодавцем\~та працівником\~після того,\~коли належні\~до виплати\~працівникові суми\~за трудовим\~договором у\~зв`язку з\~його звільненням\~повинні бути\~сплачені роботодавцем; періоду затримки\~(прострочення)\~виплати такої\~заборгованості,\~а також\~те,\~з чим\~була пов`язана\~тривалість такого\~періоду з\~моменту порушення\~права працівника\~і до\~моменту його\~звернення з\~вимогою про\~стягнення відповідних\~сум. прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах від 23.12.2015 року у справі № 6-837цс15, від 27.04.2016 р. у справі № 6-113цс16, постанові ВСУ від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13ц. Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони ( ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволенні вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум. При цьому принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком. Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які дані про наявність між позивачем та відповідачем спору про розмір належних до виплати сум на час звільнення. Позивач в день звільнення працював, відповідачем позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 84676,49 грн. не спростовано, проте зазначена сума не виплачена на момент розгляду справи, незважаючи на той факт, що заборгованість повинна бути виплачена ще 16.03.2020 року. Враховуючи , що спору щодо розміру розрахункових сум між сторонами не було, відповідач не надав доказів про відсутність своєї вини у невиплаті заборгованості по заробітній платі у день звільнення позивача, а також, приймаючи до уваги той факт, що відсутність фінансово-господарської\~діяльності або\~коштів у\~роботодавця,\~тобто важке\~матеріальне становище,\~не виключає\~його вини\~за невиплату\~належних звільненому\~працівникові коштів\~та не\~звільняє роботодавця\~від відповідальності,\~передбаченої статтею\~117\~КЗпП України,\~суд приходить\~до висновку\~про відсутність\~підстав для\~зменшення \~суми середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні. \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесений судовий збір в розмірі 1561,70 грн., на користь держави 846,76 грн. \~ \~ \~ \~ \~ На\~підставі викладеного,\~

Outcome: approved