Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому просить визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини, але не менший ніж три місяці з дня набранні рішенням суду законної сили, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 лютого 2020 року, видані та зареєстровані в реєстрі: - за № 287, № 288 на [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині спадкового майна [PERSON] , яка складається з права на земельну частку (пай) в КСГП імені Шевченка села Черниш Чернігівського району Чернігівської області в розмірі 4,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належної спадкодавцю як члену КСГП імені Шевченка на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0215534, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 23.10.1996 року на підставі рішення Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20.09.1996 року № 430, зареєстрованого 23.10.199 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 534; - за № [NUMBER] , № 290 на [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині спадкового майна [PERSON] , яка складається з 2/3 частки у праві на земельну частку (пай) в КСГП імені Шевченка села Черниш Чернігівського району Чернігівської області в розмірі 4,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, документом, що підтверджує право власності є Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0215527, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 23.10.1996 року на підставі рішення Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20.09.1996 року № 430, зареєстрованого 23.10.199 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 527, що належало [PERSON] , матері спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Крім неї спадкоємцями після смерті батька є її рідні сестри [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] позивач дізналась, що [PERSON] та [PERSON] за життя прийняли спадщину за законом після смерті батька. Зазначає, що її не було повідомлено, ані сестрами, ані нотаріусом, який заводив спадкову справу, про наявність спадщини. Пізніше позивач дізналась, що [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку у спадковому майні кожній. Позивач вважає, що при цьому були порушені її права, як спадкоємця першої черги за законом і вважає, що має право на визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в установлений строк вона не звернулась із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з проблемами зі здоров`ям. Вказує, що з 2015 року і на даний час потребує постійного лікування та обстеження, тому не могла повноцінно приділити увагу питанню прийняття спадщини після смерті батька, оскільки це потребувало певних коштів, яких вона не мала у зв`язку з лікуванням. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2020 року відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 14 липня 2020 року. Ухвалою Чернігівського районного суду від 07 вересня 2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 листоада 2020 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Кручек О.О. та виключено зі складу відповідачів у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , належними відповідачами вважати [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Кручек О.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Підтвердила, що позивач не знала, що вони із сестрою звернулись до нотаріуса та прийняли спадщину. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Кравченко В.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважали, що позивачем належними доказами не доведено позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується записами в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] від 24 жовтня 2017 року (а.с.14). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) в КСГП імені Шевченка села Черниш Чернігівського району Чернігівської області в розмірі 4,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належної спадкодавцю як члену КСГП імені Шевченка на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0215534 та права на земельну частку (пай) в КСГП імені Шевченка села Черниш Чернігівського району Чернігівської області в розмірі 4,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Документом, що підтверджує право власності є Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0215527, виданого Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області 23 жовтня 1996 року на підставі рішення Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 20 вересня 1996 року № 430, зареєстрованого 23 жовтня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 527, що належало [PERSON] , матері спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Позивач є спадкоємцем за законом після померлого батька, однак вчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Зазначає, що має хворобливий стан здоров`я, наприкінці 2015 року перенесла тяжку операцію, на день смерті батька [INFO] перебувала на стаціонарному лікуванні КЛПЗ " Чернігівська ЦРЛ", проходила обстеження головного мозку та серця, тим самим не змогла повноцінно приділити увагу питанню прийняття спадщини. Багато часу і коштів витрачала на відновлення здоров`я. Лише в січні 2020 року після смерті сестри [PERSON] позивач дізналась, що її сестри прийняли спадщину після смерті батька. Як вбачається з копії виписки - епікриз з історії хвороби [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в гінекологічному відділенні ЧООД з 09 листопада 2015 року по 27 листопада 2015 року (а.с.16). З копії виписного епікризу № 9411 (а.с.17) вбачається, що [PERSON] проходила стаціонарне лікування у неврологічному відділенні КЛПЗ «Чернігівська центральна районна лікарня» з 19 жовтня 2017 року по 06 листопада 2017 року, при цьому 20 жовтня 2017 року та 02 листопада 2017 року проходила обстеження МР - томографії та КТ (а.с.18-19). Крім того, обстеження позивача проводилось 12 січня 2018 року, що підтверджується відповідними медичними виписками (а.с.20-21). З копії спадкової справи, заведної приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В., вбачається, що 16 березня 2018 року була відкрита спадкова справа № 38 після померлого [INFO] [PERSON] . Із заявою про прийняття спадщини за законом звернулись діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . 27 лютого 2020 року на ім`я [PERSON] та [PERSON] буди видані свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку у спадковому майні після смерті [PERSON] , яка складається з права на земельну частку (пай) в КСГП імені Шевченка села Черниш Чернігівського району Чернігівської області в розмірі 4,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належної спадкодавцю як члену КСГП імені Шевченка та з 2/3 частки у праві на земельну частку (пай) в КСГП імені Шевченка села Черниш Чернігівського району Чернігівської області в розмірі 4,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [INFO] [PERSON] . При цьому [PERSON] у заяві про прийняття спадщини повідомляла нотаріуса про наявність ще двох спадкоємців [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 30) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 15 (а.с.15). Як вбачається з матеріалів спадкової справи після її смерті 13 лютого 2020 року була відкрита спадкова справа № 51, із заявою про прийняття спадщини звернувся чоловік спадкодавця [PERSON] , який прийняв спадщину, як спадкоємець першої черги за законом.( відповідач у справі). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України. У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, згідно з частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин, коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, та ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Надані позивачем [PERSON] та досліджені судом копії медичних документів свідчать про наявність у неї тяжких хвронічних захворювань, підтверджують перебування позивача на стаціонарному лікуванні на день смерті батька [INFO] , однак не містять інформації про тривале перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті батька, що позбавляло її можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Доказів про наявність інших поважних причин, які б унеможливлювали звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини суду не надано. Позивачу було достовірно відомо про смерть її батька, дійсно на момент смерті батька позивач перебувала на лікуванні, що підтверджено відповідною довідкою, але наприкінці шестимісячного строку для прийняття спадщини з січня по березень 2018 року позивач не надала підтвердження поважності причин не звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, жодних непереборних обставин та перешкод у позивача для подачі протягом встановленого строку заяви про прийняття спадщини не існувало. Доказів свого матеріального стану, який унеможливлював би звернення її до нотаріуса суду позивач не надала. Твердження позивача, що будинок батько за життя на себе не оформив, а про наявність земельної частки ( паю) вона не знала та, що сестра [PERSON] ввела її в оману, стверджуючи, що на її користь батьком складено заповіт, суд не може вважати тими поважними причинами, які могли б слугувати підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Більш того, і до суду із заявою про визначення додатково строку для прийняття спадщини позивач звернулась більше чим через два роки після закінчення шестимісячного строку з дня смерті батька. Отже, належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а саме наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали їй звернутися з відповідною заявою, суду не надано, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Таким чином, враховуючи викладене, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у частині визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, то відсутні і підстави для задоволення похідних позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину. А тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до положень п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову [PERSON] , понесені нею витрати на правову допомогу ( а.с. 22, 23) та на сплату судового збору, відшкодуванню відповідачами не підлягають. Між відповідачем [PERSON] та адвокатом Кравченком В.В. укладено договір про надання правової допомоги ( а..с 107), у якому вони передбачили відповідні права та обов`язки, надано ордер на надання правої допомоги ( а.с. 111), квитанція до прибуткового касового ордера від 19 жовтня 2020 року про сплату 5 600 грн. за договором про надання правової допомоги ( а.с. 140), розрахунок витрат за надану правову допомогу( а.с. 141-143), довідка про взяття на облік платника поддітків( а.с.144). Як визначено положеннями частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає суду попередній( орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи, що на думку суду позивачем дотримано. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 УПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Визначаючи розмір втитрат на правову допомогу, що підлягає відшкодуванню відповідачу з позивача у зв`язку з відмовою у позові, суд враховує, що ці витрати позивачем документально підтверджені, представник відповідача приймав участь лише у двох судових засіданнях та підготував пояснення у справі, а тому, з урахуванням майнового стану позивача та відповідача, враховуючи клопотання позивача про зменшення таких витрат, витрати на правову допомогу, понесені відповідачем [PERSON] підлягають компенсації з позивача у сумі 2 000 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved