Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом до Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в якому просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка належали [PERSON], згідно державного акту на право власності на землю серії ЛВ № 098388 від 06.09.2004 року, розташовану на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,7585 га, яка складається з трьох земельних ділянок: ділянки №1 площею 0,0655 га, кадастровий номер № 4623684400:10:001:0214; ділянки №2 площею 0,1840 га, кадастровий номер № 4623684400:06:001:0219; ділянки №3 площею 0,5089 га, кадастровий номер № 4623684400:05:001:0058. Окрім вказаного просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0, 8585 га, кадастровий номер 4623684400:05:001:0297, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала [PERSON] згідно державного акту на право власності на землю серії ЛВ № 011792 від 10.08.2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що 17.08.2011 року померла його мати [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії ІСГ № 255122, виданим Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 18.08.2011 року. До складу спадкової маси після її смерті увійшло право власності на вказані земельні ділянки. Своїм майном на випадок смерті мати не розпорядилася, а тому спадкування її майна відбувається за законом. Спадкоємцем першої черги [PERSON] є її син - позивач по справі [PERSON]. Позивач стверджує, що він у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - державні акти на право приватної власності на землю серії ЛВ № 098388 від 06.09.2004 року та серії ЛВ № 011792 від 10.08.2004 року були втрачені. В судове засідання позивач не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача, Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву у якій зазначив, що просить справу розглядати у відсутності представника сільської ради, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.08.2011 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІСГ № 255122, виданим Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 18.08.2011 року. До складу спадкової маси після її смерті, у відповідності до ст. 1218 ЦК України, увійшло право власності на земельну ділянку загальною площею 0,7585 га, розташовану на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з трьох земельних ділянок: ділянки №1 площею 0,0655 га, кадастровий номер № 4623684400:10:001:0214; ділянки №2 площею 0,1840 га, кадастровий номер № 4623684400:06:001:0219; ділянки №3 площею 0,5089 га, кадастровий номер № 4623684400:05:001:0058, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 098388 від 06.09.2004 року. Окрім вказаної земельної ділянки до складу спадкової маси після смерті [PERSON] увійшло також право власності на земельну ділянку площею 0,8585 га, кадастровий номер № 4623684400:05:001:0297, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ № 011792 від 10.08.2004 року. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядилася, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкування після її смерті відбувається за законом почергово. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як стверджується свідоцтвом про народження серії І - УР № 383050 та копією паспорта громадянина України, позивач [PERSON] народився 31.03.1960 року, його батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Чоловік спадкодавця та батько позивача [PERSON] помер 09.01.1995 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 299086, яке видане 11.01.1995 року Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Як вбачається з довідки № 563 від 23.09.2016 року, виданої Миколаївською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, [PERSON] до дня смерті 17.08.2011 року, проживала та була зареєстрована в [INFO]. На момент смерті [PERSON] разом з нею проживав та вів спільне господарство її син [PERSON], [INFO], який продовжив вести господарство після її смерті. У відповідності до положень ст.ст. 1268, 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, оскільки позивач постійно проживав разом із своєю матірю на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявив, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Проте на даний час позивач не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно державні акти на право приватної власності на землю серії ЛВ № 098388 від 06.09.2004 року та серії ЛВ № 011792 від 10.08.2004 року були втрачені спадкодавцем та не можуть бути відновленими. У відповідності до п. 5 "Порядку видачі дубліката державного акту при втраті або псуванні оригіналу", Інструкції про порядок, складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року за № 43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 04 червня 1999 року № 354/3647 із змінами, втрачений державний акт можливо відновити, тобто видати дублікат лише власнику земельної ділянки. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Аналогічна позиція викладена також у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Таким чином, з врахуванням наведеного вище, враховуючи те, що позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на момент її смерті, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, фактично набув право власності на спадкове майно, позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved