Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій [PERSON] просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] у відношенні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 30.08.2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Спільне життя сторін по справі не склалося, під час вагітності позивача відповідач пішов із сім`ї, причин проявлення такої ганебної поведінки не пояснив, не повідомив про свою нову адресу місця проживання, змінив номер мобільного телефону. В зв`язку із загостренням ситуації на Донбасі у вересні 2014 року позивач вимушена виїхати до міста Мінська Республіки Білорусь, де отримала додатковий захист з 10.01.2015 року по 10.01.2016 року з причини об`єктивних обставин для небезпеки зіткнення при поверненні в Україну із загрозою життя з огляду озброєного конфлікту неміжнародного характеру. [INFO] позивач народила доньку, про що повідомила батьків відповідача, оскільки особистих контактів останній так і не повідомив. Разом з тим, батьки [PERSON] відмовилися надавати будь-яку інформацію про можливий зв`язок з ним, та лише після висловлення позивачем позиції звернення до уповноважених органів із заявою про розшук чоловіка, - відповідач разом з матір`ю [INFO] приїхали в м. Мінськ, та було зареєстровано народження доньки [PERSON] . Це єдиний раз, коли відповідач бачив свою дитину. Взявши копію свідоцтва про народження дитини білоруського зразка, [PERSON] спішно повернувся на непідконтрольну територію України, а саме в м. Донецьк Донецької області. [PERSON] разом з донькою проживала на території Білорусії до початку 2016 року, після повернулися до України, взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та проживають в м. Вінниці. Оскільки збереження сім`ї сторін все ж таки виявилося неможливим, позивачем розпочато шлюборозлучний процес. Шлюб сторін розірвано на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2016 року (набрало законної сили 13.03.2016 року). Крім того, рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.03.2016 року відповідачу встановлено аліментні зобов`язання щодо утримання неповнолітньої дитини. Однак, від надання матеріальної допомоги [PERSON] ухиляється, має заборгованість по аліментах в розмірі кількох десятків тисяч гривень. Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з народження та до теперішнього часу, тобто вже понад 5 років не зробив жодної спроби побачити доньку, не поцікавився здоров`ям та життям, жодної участі у формування особистості дитини не приймає. Виключно позивач повністю забезпечила фізичний та духовний розвиток малолітньої доньки, організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку неповнолітньої дитини мали місце всі необхідні для цього чинники. Зазначені обставини й стали підставою для звернення [PERSON] , в порядку ст. 165 СК України, за судовим захистом прав малолітньої [PERSON] , [INFO] . Судом порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, що узгоджується з ч. 6 ст. 19, ч. 2 ст. 187 ЦПК України. Відповідачем [PERSON] відзив на позову заяву в порядку та строк, передбачені ст. 191 ЦПК України не подано. Сторони на виклик до суду не з`явилися. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник позивача адвокат Сенькін П.В. (уповноважений ордером) суду адресував заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, зазначив, що матеріалами справи підтверджується наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання для відповідача проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія (Донецька область, м. Донецьк), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв`язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливий). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Згідно листа Міністерства соціальної політики України № 5334/0/2-20/22 від 15.04.2020 року (на запит суду) станом на 10.04.2020 року відомості про [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутні. Третьою особою Службою у справах дітей Вінницької міської ради пояснення щодо позову, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦПК України, не надано, представником [PERSON] (уповноважена довіреністю) суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, при цьому висловлено позицію щодо врахування при ухваленні рішення письмового висновку по суті спірних правовідносин сторін, складеного в порядку ч. 5 ст. 19 СК України. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Горлівка Донецької області, громадянка України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 7). 30 серпня 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб - а.с. 12). В шлюбі сторін народжена [PERSON] , дата народження - [INFO] , місце народження - м. Мінськ Республіки Білорусь (а.с. 13). Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2016 року по справі № 235/1191/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дата розірвання шлюбу - дата набрання законної сили рішення, а саме 13.03.2016 року (а.с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Позивач [PERSON] прикладає зусилля щодо створення всіх умов для розвитку малолітньої доньки [PERSON] , [INFO], забезпечення належного догляду та уваги дитині. В свою чергу, за позицією позивача, - відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання доньки з перших днів народження, покинув сім`ю, не цікавиться дитиною, проявляє байдужість у матеріальному забезпеченні, фізичному та духовному розвитку дівчинки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. На підтвердження заявлених вимог позивачем [PERSON] надано такі докази. З вересня 2014 року (до народження дитини) позивач змушена через загострення озброєного конфлікту в м. Донецьку виїхати за кордон для пошуку притулку в Республіці Білорусь. Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ Республіки Білорусь № 10 від 10.01.2015 року [PERSON] відмовлено в надані статусу біженця та надано додатковий захист, з причини об`єктивних обставин для небезпеки зіткнення при поверненні в Україну із загрозою життя з огляду озброєного конфлікту неміжнародного характеру (а.с. 21). Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ Республіки Білорусь № 156 від 31.03.2015 року [PERSON] , [INFO] надано додатковий захист в Республіці Білорусь як члену сім`ї [PERSON] (а.с. 23). 10.01.2015 року Управлінням по громадянству та міграції Головного управління внутрішніх справ Мінміськвиконкому видано свідоцтво [NUMBER] про надання [PERSON] , та членам сім`ї - доньці [PERSON] , [INFO] додаткового захисту в Республіці Білорусь (а.с. 26). Аналогічне свідоцтво видано 10.01.2016 року (а.с. 26). Наказом Департаменту по громадянству та міграції Міністерства внутрішніх справ Республіки Білорусь № 752 від 07.12.2015 року строк надання додаткового захисту в Республіці Білорусь [PERSON] , її доньці [PERSON] , [INFO] продовжено з 10.01.2016 року на один рік (а.с. 24). Наказом Департаменту по громадянству та міграції Міністерства внутрішніх справ Республіки Білорусь № 810 від 12.12.2016 року строк надання додаткового захисту в Республіці Білорусь [PERSON] , їй доньці [PERSON] , [INFO] продовжено з 10.01.2017 року на один рік (а.с. 25). З 02.02.2018 року позивач [PERSON] стала на облік як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України (м. Донецьк) та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № [NUMBER] , виданою управлінням соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (а.с. 10). Відповідно до довідки № 509-5000020629 від 31.07.2017 року [PERSON] , [INFO] взята на облік внутрішньо переміщеної особи, адреса фактичного проживання: [ADDRESS] , законним представником, яка супроводжує дитину є матір [PERSON] (а.с. 9). Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26.02.2016 року по справі № 235/1191/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, дата розірвання шлюбу - дата набрання законної сили рішення, а саме 13.03.2016 року (а.с. 16). Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.03.2016 року по справі № 235/1188/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.02.2016 року до повноліття дитини (а.с. 17-18). Згідно довідки-розрахунок Олександрівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області заборгованість [PERSON] за виконавчим листом № 2/235/786/16 від 23.06.2016 року, виданим Красноармійським міськрайонним судом Донецької області по аліментам за період з 01.01.2019 року по 01.11.2019 року складає 10317,00 гривень (а.с. 20). Відповідно до довідки Вінницького національного технічного університету № 251 від 14.02.2020 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (гуртожиток) разом з членами сім`ї - батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] , донькою [PERSON] , [INFO]; будинок знаходиться на балансі ВНТУ (а.с. 27). З Акту перевірки житлових умов від 05.03.2020 року вбачається, що сім`я [PERSON] проживає за адресою: : [ADDRESS] ), умови проживання задовільні, в родині здорові стосунки, характеризуються ефективним спілкуванням; батько малолітньої дитини не проживає з сім`єю, жодного разу не відвідував доньку за час проживання в гуртожитку (з 2017 року) (а.с. 28). Згідно довідки № 11 від 24.02.2020 року [PERSON] , [INFO] відвідує гурток «Перлинка» у Центрі розвитку дітей та юнацтва «ДивоСвіт» з вересня 2019 року по теперішній час; сума благодійного членського внеску становить 950 гривень за календарний місяць; заява про прийняття дитини до Центру була оформлена мамою [PERSON] (а.с. 29). З характеристики на неповнолітню [PERSON] , [INFO] вбачається, що дитина навчається у закладі Вінницька дитяча школа мистецтв «Вишенька» з вересня 2018 року по теперішній час на хореографічному відділенні (сучасний танець) та у групі загально-естетичного виховання; за цей період проявила себе як добра, життєрадісна дитина; має відповідний віку фізичний розвиток; дівчинка виявляє інтерес до спортивних вправ і танцю; постійно відвідує заняття та забезпечена всім необхідним для навчання (а.с. 31). Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Вінниці» № 351 від 05.03.2020 року [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] наглядається ЛЗПСМ КНП «ЦПМСД№3» з 31.08.2017 року; за період нагляду за дитиною на прийомах завжди була мати (а.с. 30). В письмових поясненнях свідків [PERSON] , [PERSON] (опитані в порядку ст. 93 ЦПК України) викладено обставини сімейних відносин доньки [PERSON] та [PERSON] . Так, після реєстрації шлюбу в 2013 році сторони мешкали разом із свідками в будинку у м. Донецьку. Навесні 2014 року, у зв`язку із загостренням військової ситуації на Донбасі, відповідач залишив сім`ю не дивлячись навіть на перебування його дружини (позивача) в стані вагітності. Після обстрілів почалася паніка, позивачу треба було проводити медичне обстеження, що з причини бойових дій в м. Донецьку зробити було неможливо. Було вирішено виїхати з м. Донецька для збереження вагітності [PERSON] . Тоді поїхали за напрямком, куди була можливість придбати квитки - це м. Сімферополь, а потім до м. Мінська Республіки Білорусь. Стан [PERSON] погіршився, потребувалась термінова госпіталізація, в м. Мінську позивач отримала додатковий захист, три місяці знаходилася в лікарні для збереження вагітності. [INFO] народилася онука [PERSON] , дитина три тижні знаходилася у терапевтичному відділенні для новонароджених. Необхідно було отримувати свідоцтво про народження дитини. Неодноразово зв`язувалися з родичами (батьками) [PERSON] , однак його матір відповідала, що не знає про місце знаходження сина. Три місяці не було можливості зареєструвати народження доньки та лише після повідомлення матері відповідача, що позивач подасть заяву про розшук чоловіка, - [PERSON] приїхав до м. Мінська. В результаті довгих розмов [PERSON] обіцяв, що повернеться до родини, однак через 2 дні виїхав з Білорусії та зник до теперішнього часу. При першій можливості свідки разом з донькою [PERSON] та онукою [PERSON] повернулася до України, та на теперішній час однією сім`єю мешкають по теперішній час. Свідки відмічають, що [PERSON] самостійно забезпечила піклування про малолітню доньку, виховує її, займаються інтелектуальним розвитком, дитина відвідує дошкільні секції естетичного виховання, вокалу. Окремо свідки надали суб`єктивну характеристику відповідача як без принципової людини, безвідповідального батька, матеріальної та моральної допомоги доньці [PERSON] ніколи не надавав, більш того на сьогоднішній день [PERSON] позбавлена можливості виїзду з дитиною на оздоровлення та оформлення документів на виїзд за кордон з причини відсутності зв`язку з [PERSON] (а.с. 32-34). Суд оцінює покази свідків як послідовні, взаємоузгоджені та такі, що не суперечать письмовим матеріалам по справі. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позивач [PERSON] створює необхідні умови для повноцінного розвитку малолітньої доньки [PERSON] , [INFO]. В свою чергу, відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов`язків, а саме - самоусунувся від виховання доньки з самого народження, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку природних здібностей та готування дівчинки до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. В судовому засіданні з належно допустимих письмових доказів встановлено, що тривалий час відповідач [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню малолітньої доньки [PERSON] , 2014 народження, не турбується за стан її здоров`я та розвиток, не цікавиться успіхами в навчанні, матеріально дитину не утримує. Згідно ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у справі №631/2406/15-ц від 13.03.2019 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Суд, враховуючи вказане, з огляду на дійсні обставини справи, - приходить до переконання, що відповідач маючи реальну можливість виконувати покладені на нього законом батьківських обов`язків щодо виховання дитини, зайняття підготовкою до самостійного життя тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов`язками. Будь-які об`єктивні причини ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки відсутні. Крім вказаного, суд зазначає, що правові норми п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України пов`язані з положенням статті 152 СК України - обов`язкам батьків щодо виховання дитини кореспондує право дитини на належне батьківське виховання. Так, право на належне виховання батьками малолітні [PERSON] , [INFO] отримала з моменту народження, при цьому захист прав та інтересів дитини на себе бере держава, від імені якої виступають різні державні органи (ч. 1 ст. 152 СК України). Стаття 51 Конституції України, положення Закону України «Про охорону дитинства» проголошує, що дитинство охороняється державою. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 01-00-011-21074 від 28.04.2020 року - Органом опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради на засідання комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 45-46). Сумуючи вищенаведене, суд, виходячи з інтересів дитини, зауважуючи, що позбавлення батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їхнього життя, здоров`я, створення передумов для належного виховання дітей, - приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог [PERSON] , оскільки встановлені в судовому засідання обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку по вихованню своєї доньки, і причини, які б не давали змоги виховувати та утримувати дитину, відсутні. При прийняті такого рішення, суд, вважає за необхідне роз`яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставною, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідач. За таких обставин, суд присуджує до стягнення (відшкодування) з відповідача понесені позивачем по справі документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved