Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 1926 гривень 52 копійки судового збору, 26100 гривень судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем на захист прав дитини на протязі 2016 - 2018 років та судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 1921 гривню (а.с. 2-5). Позов мотивовано тим, що позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано 28 липня 2016 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначив, що з 2016 року через дії відповідача був змушений неодноразово звертатися за правничою допомогою та сплачувати судові витрати, які на його думку повинна відшкодувати відповідач. Так, позивач вказав, що 16 травня 2016 року йому довелося сплатити судовий збір у сумі 551 гривню 20 копійок у справі про розірвання шлюбу, який за рішенням суду не було стягнуто з відповідача; 12 січня 2017 року за заявою відповідача [PERSON] рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда було визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] (справа № 404/1100/16-ц), проте 2 травня 2018 року постановою Верховного Суду були скасовані рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції і визначено місце проживання дитини з батьком; питання повернення сплаченого судового збору в сумі 607 гривень 32 копійки за розгляд справи в апеляційній інстанції та розгляд справи в касаційній інстанції в сумі 768 гривень постановою Верховного Суду вирішено не було; позивач вважає, що сплачений судовий збір у сумі 1375 гривень 32 копійки має бути стягнутий з відповідача; 4 червня 2018 року за заявою позивача рішенням суду його було звільнено від сплати заборгованості по сплаті аліментів, які були присуджені на дитину на користь відповідача судовим наказом Маловисківського районного суду Кіровоградської області у справі № 392/1-49/17, а потім скасовано і сам наказ, як таким, що не підлягає виконанню; позивачем було сплачено судовий збір за розгляд справи апеляційним судом Кіровоградської області в сумі 320 гривень. Крім того, позивач зазначив, що йому довелося звертатися за допомогою до адвокатів і користуватися професійною правничою допомогою, за надання якої позивачем сплачено кошти в сумі 26100 гривень за період з 5 квітня 2016 року до 10 жовтня 2018 року. Як на підставу задоволення своїх вимог, позивач послався на приписи Конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Конституційного Суду України, судову практику Верховного Суду та статті 79, 95, 137, 175 і 184 ЦПК України. 12 серпня 2019 року ухвалою судді у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 52). 17 березня 2020 року представник відповідача адвокат Данилюк Н.В. надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень (а.с. 79-82). Відзив мотивовано положеннями статей 133, 134 та 141 ЦПК України. Представник вважає, що позивач мав би разом з першою заявою по суті спору подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат є підставою для відмови у відшкодуванні цих витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Докази розміру судових витрат, які сплатила сторона або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник зазначила, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду. Крім того, представник вказала, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат. Представник вважає, що відсутність належних доказів, зокрема акту приймання-передачі наданих послуг, а також загального розрахунку понесених витрат на правничу допомогу, які б були надані суду протягом розгляду справ, про розгляді яких ці витрати були понесені, є підставою для відмови у задоволенні позову. 24 березня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду (а.с. 92). У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 26 березня 2020 року, позивач зазначив, що він не погоджується з посиланням відповідача на норми ЦПК України, які набули чинності 15 грудня 2017 року, до відносин надання правничої допомоги, що тривають з 2016 року. Позивач звернув увагу на те, що за весь час розгляду справ представником [PERSON] або нею самою не подавалося клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до судів будь-якої інстанції; заперечень на клопотання про розподіл судових витрат у частині стягнення правничої допомоги в матеріалах справ № 404/1100/16-ц та № 392/1-49/17 не містять; ухвали та рішення судів у вищезазначених справах не містять у резолютивній частині інформації про стягнення судових витрат у частині повернення судового збору. Позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 липня 2016 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда в справі № 404/934/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено позов та стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 551,20 грн (а.с. 7). 16 травня 2016 року позивач [PERSON] сплатив кошти в сумі 551,20 грн відповідно до квитанції № 186 від 16.05.2016 року. Призначення платежу - судовий збір за позовом [PERSON] , Кіровський районний суд м. Кіровограда (а.с. 8). 12 січня 2017 року Кіровським районним судом м. Кіровограда в справі № 404/1100/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини ухвалено рішення, яким задоволено первісний позов та відмовлено у задоволенні зустрічного позову; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] - 551,20 грн судового збору та 3000 грн витрат на правничу допомогу (а.с. 9-13). 2 травня 2018 року в справі № 404/1100/16-ц постановою Верховного Суду задоволено касаційну скаргу [PERSON] , скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 5 грудня 2017 року, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини; задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1280 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги (а.с. 14-19). 10 лютого 2017 року позивач [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 606,32 грн, призначення платежу - апеляційний суд Кіровоградської області (а.с. 20). 13 квітня 2017 року позивач [PERSON] згідно квитанції 00744328406.1 сплатив кошти в сумі 768 грн; призначення платежу - судовий збір за позовом [PERSON] в ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ (а.с. 21). 29 жовтня 2017 року згідно квитанції № 0.0.881821970.1 позивач [PERSON] сплатив грошові кошти в сумі 320 грн; призначення платежу - судовий збір за позовом [PERSON] , апеляційний суд Кіровоградської області (а.с. 22). 28 серпня 2017 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області в справі № 392/1049/17 за заявою [PERSON] ухвалено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON] , а також про стягнення судового збору в сумі 360 грн (а.с. 23). 4 червня 2018 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області в справі № 392/154/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яким задоволено позов та стягнуто на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн (а.с. 24-25). 11 вересня 2018 року в справі № 392/1049/17 за заявою [PERSON] постановлено ухвалу про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню (а.с. 26-28). 20 жовтня 2017 року ухвалою судді апеляційного суду Кіровоградської області апеляційну скаргу [PERSON] на судовий наказ Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28 серпня 2017 року повернуто до суду першої інстанції для виконання вимог ч. 2 ст. 293 ЦПК України (а.с. 29). 20 жовтня 2017 року ухвалою судді апеляційного суду Кіровоградської області задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , скасовано ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2017 року та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 31-32). 5 грудня 2017 року колегією суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в справі № 404/1100/16-ц постановлено ухвалу, якою відхилено апеляційну скаргу [PERSON] та залишено без змін рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2017 року (а.с. 33-36). 19 червня 2017 року згідно квитанції 00768311761.1 позивач [PERSON] сплатив за надання юридичних послуг грошові кошти в сумі 1000 грн (а.с. 37). 18 квітня 2016 року згідно квитанції № 140 позивач [PERSON] сплатив грошові кошти в сумі 1000 грн; призначення платежу - оплата юридичних послуг № 1/4 від 5.04.2016 року (а.с. 38). 5 квітня 2016 року між адвокатом Чернишом В.А. і [PERSON] укладено додаткову угоду до угоди № 1/4/16 про захист (представництво) та надання правової допомоги (а.с. 39). 21 січня 2018 року згідно квитанції [PERSON] сплатив Адвокатському об`єднанню "Усатенко і Усатенко" грошові кошти в сумі 4000 гривень (а.с. 40). 21 січня 2017 року між адвокатом Усатенком Ю.Ю. і [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 40). 21 січня 2017 року між адвокатом Усатенком Ю.Ю. і [PERSON] укладено додаткову угоду на суму 4000 грн (а.с. 41). Відповідно до розрахункової квитанції серії ВААВ № 004538 від 10.10.2018 року на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] сплачено за правничу допомогу грошові кошти в сумі 11100 грн (а.с. 42). 8 вересня 2017 року між клієнтом [PERSON] і адвокатом Майнард Н.О. укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 42-44). Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина 2 статті 2 ЦПК України). Приписами частини 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі (частина 4 статті 3 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина 2 статті 263 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина 3 статті 263 ЦПК України). Як вбачається з позовної заяви вимоги позивача [PERSON] зводяться до того, що він просить стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати, які позивач поніс у таких судових справах: справі № 404/934/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; справі № 404/1100/16-ц за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини; справі № 392/1049/17 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів; справі № 392/154/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. У позовній заяві позивач посилається на норми процесуального права, а саме статті 4, 133-142, 175, 177 ЦПК України. Між тим, суд вважає помилковим спосіб захисту, який обрав позивач. Як чинними нормами цивільного процесуального законодавства України, так і тими, які діяли на час розгляду і вирішення вищезазначених справ, передбачено, що суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат у тих провадженнях, у яких ухвалюються судові рішення по суті позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 6 частини 1 статті 264 ЦПК України). У резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат (пункт 2 частини 5 статті 265 ЦПК України). За змістом статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. У резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначаються висновки суду касаційної інстанції по суті вимог касаційної скарги і позовних вимог, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (пункт 4 частини 1 статті 416 ЦПК України). Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини 1 статті 270 ЦПК України). Ухвалюючи 28 липня 2016 року рішення в справі № 404/934/16-ц, Кіровський районний суд м. Кіровограда, задовольняючи позов [PERSON] про розірвання шлюбу, вирішив питання про розподіл між сторонами судових витрат, стягнувши відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 551 гривню 20 копійок, посилаючись на положення статей 79, 88, 214, 215 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення (а.с. 7). Як вбачається з резолютивної частини рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 січня 2017 року в справі № 404/1100/16-ц, задовольняючи повністю первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд стягнув з відповідача [PERSON] судовий збір та витрати на правничу допомогу, відповідно статей 79, 88, 214, 215 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення (а.с. 9-13). 5 грудня 2017 року ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області в справі № 404/1100/16-ц відхилено апеляційну скаргу [PERSON] , тому питання розподілу судових витрат між сторонами не вирішувалося (а.с. 33-36). 2 травня 2018 року постановою Верховного Суду в справі № 404/1100/16-ц задоволено касаційну скаргу [PERSON] та зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції (а.с. 14-19). 4 червня 2018 року рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області в справі № 392/154/18 розподіл судових витрат між сторонами проведено відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час ухвалення судового рішення (а.с. 24-25). Тому, суд не має законних підстав для задоволення позову. Відповідно до частин 1 і 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить стягнути з позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень (а.с. 81-82). У розпорядження суду надано договір про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 9 грудня 2019 року, а також квитанцію про оплату відповідачем коштів в сумі 5000 гривень відповідно до укладеного договору (а.с. 83-85). Як вбачається з розрахунку суми гонорару за надану правничу (правову) допомогу, витрати пов`язані з розглядом справи (а.с. 86). Тому, судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: approved