Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07 вересня 2012 року. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис 1032. Від даного шлюбу у них [INFO] року народилась дочка [PERSON]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, в сім'ї постійно виникають сварки та суперечки, між ними немає взаєморозуміння та взаємоповаги. Крім того, з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведеться, малолітня донька перебуває на її утриманні. Просить розірвати шлюб, укладений 07 вересня 2012 року між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі, в розмірі 1032 гривень, щомісячно, проте не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила його задовольнити. Уточнила позовні вимоги щодо стягнення аліментів, просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 30 % заробітку відповідача. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в розмірі 25 % від заробітної плати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 вересня 2012 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис 1032. Від даного шлюбу у них [INFO] року народилась дочка [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду від 12.06.1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю" встановлено, що проголошена Конституцією охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач тривалий час подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Наданий судом термін для примирення не дав бажаного результату. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім'ї, та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також беручи до уваги категоричне заперечення сторонами щодо збереження сім'ї, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що шлюб слід розірвати. Судом встановлено, що неповнолітня дочка перебуває на утриманні матері - [PERSON], відповідач свого обов'язку утримувати неповнолітню дочку не виконує. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач працює в ВП «Волинські МЕМ державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на посаді сторожа, його заробітна плата за період з вересня по грудень 2014 року склала 9336 гривень 04 копійки, а відтак, як того вимагає ст. 183 СК України повинен сплачувати аліменти у частці від його заробітку. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачає ст. 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на неповно літню дочку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. З відповідача слід стягнути в доход держави 243 гривні 60 копійок судового збору. Крім того з відповідача в користь позивача слід стягнути з 243 гривні 60 копійок судового збору, сплачені останньою при звернені до суду.

Outcome: approved