Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 30 листопада 2018 року у\~м.\~Новоазовськ Донецької\~області померла\~його мати\~ [PERSON],\~про що\~є лікарське\~свідоцтво про\~смерть,\~видане відповідним органом на тимчасово окупованій території, але неналежного зразка. Після поховання представник заявника звернулась до Центрального районного у місті Маріуполі відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області з проханням зареєструвати смерть [PERSON] та видати йому відповідне свідоцтво. Однак у звязку з невідповідністю виданої довідки про смерть на тимчасово окупованій території зразку документів відповідно до вимог діючого законодавства України, йому було відмовлено в реєстрації смерті та отриманні свідоцтва про смерть. Заявник у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив здійснити розгляд справи у його відсутності, підтримав заявлені вимоги у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Центрального районного у м. Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився з невідомих суду причин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЯР №767653 від 05.03.1957, виданого Вирлянською сільрадою Барановського району Житомирської області, вбачається, що 09.04.1956 народився [PERSON], мати якого [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії VI-НО № 377783 від 23.03.1993, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON]. Згідно з копією довідки про причину смерті №75 від 03.12.2018, виданою ново азовською центральною районною лікарнею, [PERSON] померла 30 листопада 2018 року, причина смерті: атеросклеротичний кардіосклероз з гіпертензією. Заявник звернувся до Центрального районного у місті Маріуполі відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, для проведення належної реєстрації факту смерті, однак листом останнього від 29.12.2018 № 923/15.2-108 йому відмовлено у здійсненні вказаних дій, оскільки реєстрацію смерті за предявленими документами провести неможливо та рекомендовано звернутися до суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявникові для отримання у встановленому законом порядку свідоцтва про смерть. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 315\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 цього Кодексу. За змістом ч. ч. 1, 2 статті 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 13 Постанови ПВС України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за таких певних обставин. Згідно з ч. 2 ст. 219 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. На даний час свідоцтво про смерть видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України. Лікарське свідоцтво про смерть видане медичним закладом тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Крім цього у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії, де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Отже, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви про встановлення факту смерті особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про смерть батька, видане державним органом України.

Outcome: approved