Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі Банк) звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з Меркур»єва А.М., як спадкоємця після смерті боржника [PERSON]»євої О.І., померлої 18.11.2014 року, заборгованість в сумі 60671 грн. 19 коп. шляхом накладення стягнення на успадковане майно, а саме ? частину квартири [ADDRESS]. На обгрунтування вимог представник позивача [PERSON] зазначила, що внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору №1694 від 10.07.2007 року, поручителем по якому була Меркур»єва О.І., за рішенням Конотопського міськрайонного суду від 29.05.2009 року, з останньої солідарно стягнута заборгованість в сумі 68637 грн. 58 коп. Частину боргу було сплачено в порядку примусового виконання судового рішення, а решта 60671 грн. 19 коп. залишилась. 18.11.2014 року Меркур»єва О.І. померла внаслідок чого відкрилася спадщина, зокрема й на ? частину вказаної вище квартири. 20.01.2015 року, тобто в межах визначеного ст.1281 ЦК України шестимісячного строку, Банк через нотаріуса пред»явив вимоги до спадкоємців. Проте, нотаріус сповістив, що із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від неї ніхто не звертався. КП «Конотопське МБТІ» повідомило, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності Меркур»євій О.І. та Меркур»єву А.М. по ? частині. Згідно довідки з місця проживання останній був зареєстрований разом зі спадкодавцем у цій квартирі на час відкриття спадщини, тобто є таким, що прийняв спадщину. На сьогоднішній день вимоги Банку спадкоємцем не задоволені, що і стало підставою звернення до суду. Відповідач [PERSON]»єв А.М. у судове засідання не з»явився, судові повістки направлені за місцем його реєстрації повернуті з відмітками про невручення, а тому був викликаний через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, з урахуванням положень ст.ст.128, 130 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення вимог виходячи із такого. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обовязків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобовязання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. За приписом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право. З матеріалів справи вбачається, що на день смерті спадкодавець, Меркур»єва О.І., яка померла 18.11.2014 року, була співвласником квартири [ADDRESS] (а.с.8,15,50-55). На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем був зареєстрований її син [PERSON]»єв А.М., який також є співвласником вказаної квартири (а.с.13). Згідно технічного паспорта квартира належить кожному по ? частині (а.с.52). За рішенням Конотопського міськрайонного суду від 29.05.2009 року, з Меркур»євої О.І. солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 68637 грн. 58 коп. (а.с.56). Частину боргу було сплачено в порядку примусового виконання судового рішення (а.с.9), а решта 60671 грн. 19 коп. залишилась. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК відповідач набув право на вищевказане спадкове майно з часу відкриття спадщини не дивлячись на те, що не отримав правовстановлюючі документи з цього приводу. ПАТ "Державний ощадний банк України" своєчасно пред»явив свої вимоги до спадкоємців шляхом направлення повідомлення до нотаріуса протягом визначено ст.1281 ЦК шестимісячного строку (а.с.10). Однак до теперішнього часу спадкоємець Меркур»єв А.М., який є відповідачем у справі, у добровільному порядку не задовольнив вимоги кредитора, що є підставою для накладення стягнення на майно, одержане у спадщину, але в межах його вартості.

Outcome: approved