Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся зі вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на його користь страхове відшкодування у розмірі 13 568,94 грн. та пеню за прострочення виплати його виплати в сумі 6 037,62 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є потерпілою особою у ДТП, у якого є перешкоди в отриманні матеріальної компенсації відновлення транспортного засобу із страховика винуватої особи, в зв'язку чим він звернувся до суду. Будучи належним чином повідомленим сторони, а також третя особа в судове засідання не з'явились, а за таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, при цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а відтак, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку. Судом встановлено, що 07 червня 2014 року о 08:05 год. у місті Апостолове Дніпропетровської області на перехресті не рівнозначних доріг по вулиці Свердлова та вулиці Ветеранів водій [PERSON], керуючи автомобілем «Опель», д.н.з. [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху, в результаті чого відбулось зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідач листом від 29 серпня 2014 року № 5967/в повідомив [PERSON] про те, що його заява розглянута та сума страхового відшкодування буде перерахована на вказаний позивачем рахунок. Поряд із цим, відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 19 січня 2015 року № 436/13-12 під час перевірки встановлено, що виявлено ознаки порушення страховиком законодавства у сфері фінансових послуг щодо нездійснення виплати страхового відшкодування у строк, передбачений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо несплати пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика. Постановою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 липня 2014 року, яка набрала законної сили 04 серпня 2014 року у справі № 404/6033/14-п визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді в сумі 340 грн. Згідно свідоцтва про спадщину від 18 липня 2014 року серії [NUMBER], що складається з автомобілю моделі ДЕУ ЛАНОС TF69Y, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], що належало померлій на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] виданий 30 вересня 2005 року Апостоліським МРЕВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровської області. Із роз'яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року вбачається, що відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право); такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України має власник. Згідно ч. 1 ст. 395 ЦК України речовим правом на чуже майно є право володіння. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права. За таких обставин суд прийшов до висновку, що [PERSON], належить до осіб, які мають право вимагати відшкодування завданої шкоди. Однак, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування, і до тепер, пошкоджений транспортний засіб не відремонтовано. Порядок проведення виплати страхового відшкодування регламентовано ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі». Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону України при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пунктом 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховик, згідно із ч. 3 ст. 988 ЦК України, у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Боржник за ч. 1 ст. 612 ЦК України вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченого ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв'язку з ухваленням рішення суду про присудження суми боргу, відкриттям на підставі цього рішення виконавчого провадження чи його зупинення. Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення (така правова позиція висловлена Верховним Судом України у своїх постановах). Отже є правомірними вимоги позивача про стягнення не виплаченого страхового відшкодування у розмірі 13 568,94 грн. та на стягнення за період з 13 вересня 2014 року по 09 вересня 2015 року 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 6 037,62 грн. Згідно наданих розрахунків загальна сума стягнення дорівнює 19 606,56 грн. Своїх розрахунків відповідач до суду не подавав, в наслідок чого суд прийшов до висновку, що обрахований позивачем розмір стягнення є не спростованим, а тому позов підлягає задоволенню із одночасним присудженням позивачу судових витрат за рахунок відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved