Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, треті особи: [PERSON] , Третя Запорізька державна нотаріальна контора про звільнення спадкового майна з-під арешту, в обґрунтування якого зазначила наступне. [INFO] померла дочка позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частки квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, інша 1/2 частина зазначеної квартири належить на праві власності синові померлої - [PERSON] . 22.05.2019 року позивач звернулась до Третьої запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 11.09.2019 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки постановою ВДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . Позивач звернулась до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про скасування арешту, однак листом від 04.09.2019 року № 44197/16 Вознесенівським відділом державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області повідомлено позивача про неможливість скасування зазначеного арешту, оскільки виконавче провадження в межах якого у 2004 році було накладено арешт було знищено за закінченням терміну його зберігання. Разом із тим, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №181277241 від 17.09.2019 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності по 1/2 частині померлій [PERSON] та її сину [PERSON] . Також, зазначеною інформаційною довідкою підтверджується, що на вищевказане нерухоме майно накладено арешт №23331 від 04.06.2004 року реєстратором Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя АМ №648516 від 30.05.2004 року, де зазначено що власником квартири на час накладення арешту є ЖЄУ № 61 КП ВРЄЖО №1. Однак, позивач зазначає що вищевказаний арешт було накладено до того, як її дочка та онук стали власниками квартири [ADDRESS] на підставі Рішення Виконавчого документу ЗМР за №148/1 від 19.04.2006 року, у зв`язку з тим, що накладений арешт позбавляє позивача права користуватися та розпоряджатися своїм майном, вона вимушена була звернутися до суду із позовною заявою. Ухвалою суду від 30.10.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, сторонам встановлен о строки для подання заяв по суті справи, витребувано від Третьої запорізької державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 28.11.2019 року на виконання ухвали суду від Третьої запорізької державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи. Ухвалою суду від 16.12.2019 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явилася, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, відповідно до якої позивач позов підтримує та просить його задовольнити, на підставах, викладених у позові. Від представника відповідача державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області Мітіной Т.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, відповідно до якої заявник просить винести рішення на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства, відзиву на позов не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Третьої Запорізької державної нотаріальної контори до судового засідання не з`явився, направив до суду заяву, у якій просив розглянути справу без участі представника. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 14.01.2019 року, актовий запис №72 (а.с. 6). Позивач [PERSON] є рідною матір`ю померлої [PERSON] , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Михайлівською селищною радою Томаківського району Дніпропетровської області від 22.09.1979 року, актовий запис №8 (а.с.7), яка змінила прізвище після укладення шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується довідкою, виданою Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції від 30.03.2006 року № 10-1/04-76 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 16.11.2016 року №2009, інша 1/2 частина зазначеної квартири належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією зазначеного свідоцтва про право власності на житло та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13912152 від 16.03.2007 року (а.с. 13). Постановою нотаріуса Третьої запорізької державної нотаріальної контори Коцило С.В. від 11.09.2019 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищезазначеної квартири, що належала [PERSON] , оскільки постановою ВДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя накладено арешт на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с. 15). Листом Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 04.09.2019 року № 44197/16 [PERSON] за його заявою повідомлено про неможливість скасування арешту, накладеного на квартиру [ADDRESS] , оскільки виконавче провадження, в межах якого у 2004 році було накладено арешт на майно, знищено за закінченням терміну його зберігання (а.с.14). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №181277241 від 17.09.2019 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності по 1/2 частині померлій [PERSON] та її сину [PERSON] та зазначено обтяження на вищевказане нерухоме майно: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер №23331, зареєстрований 04.06.2004 року реєстратором Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя АМ №648516 від 30.05.2004 року, де зазначено що власником квартири на час накладення арешту є ЖЄУ № 61 КП ВРЄЖО №1 (а.с. 9). Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 19.04.2006 року №148/1, двокімнатну квартиру [ADDRESS] було виведено з числа службової житлової площі комунального підприємства «ВРЕЖО №1» (а.с. 11), на підставі якого було видано ордер на житлове приміщення серія «М» №114 від 04.05.2006 року на ім`я [PERSON] (а.с. 12). За змістом ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Системний аналіз наведених норм права, а також та обставина, що позивачем вжиті всі заходи щодо оформлення спадщини, позивач звернулась до суду із позовом про скасування арешту, і не може бути підставою для відмови від права на звернення до суду за захистом. Крім того, як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.08.76 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Аналогічна позиція щодо належних відповідачів при розгляді позовів про зняття арешту (боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт) викладена в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» в п. 16. Як було встановлено, позивач прийняла спадщину після смерті доньки, а тому позивач, як майбутня власниця спадкового майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні нею права користування розпорядження майном, яке фактично її належить. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналась 17 липня 1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Судом встановлено, що на даний час, виконавче провадження та будь-які дії відносно майна не провадяться. За викладених обставин арешт, який був накладений державним виконавцем на все майно порушує право власності позивача. Виходячи з того, що наявність арешту (обтяження), накладеного на зазначене у позові майно, порушує право власності позивача, внаслідок чого обмежує її права та є перешкодою для користування ним. Підстав для продовження обтяження нерухомого майна судом не встановлено. Тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом скасування арешту майна, на яке було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя АМ №648516 від 30.05.2004 року. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved