Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою № 20 в будинку № 22 по вулиці Горького в м. Красноармійську Донецької області. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебувають колишні власники квартири [PERSON], [PERSON], які припинили проживання в спірній квартирі, та переїхали на постійне місце проживання до іншого житлового приміщення. За посиланням позивача відповідачі втратили право користування квартирою, оскільки житлом не користуються, а перебувають лише на реєстраційному обліку. Разом з тим, в добровільному порядку відповідачі відмовляються здійснити зняття з реєстраційного обліку з приватного житлового приміщення, належного [PERSON], тим самим обмежують її інтереси щодо вільного користування обєктом власності, і як результат остання змушена звернутись за судовим захистом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслала на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в її відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, клопотань не заявляє. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судові засідання призначені на 23 листопада 2015 року, 8 грудня 2015 року, 18 січня 2016 року, 19 лютого 2016 року не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не подавали, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 6 травня 2014 року між [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений 6 травня 2014 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області. На теперішній час позивач є власником вказаного житлового приміщення. На реєстраційному обліку за вказаною адресою перебувають з 04.06.1982 року колишні власники квартири [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою 08.10.2015 року КП «Красноармійський центр єдиного замовника». Відповідачі, в контексті ч. 2 ст. 64 ЖК України не є членами сімї позивача власника квартири [ADDRESS], договір про користування спірним жилим приміщенням між сторонами не укладався. Судом встановлено, що в добровільному порядку відповідачі змінили місце мешкання та мешкають за іншою адресою. Такі обставини підтверджені Актом на предмет не проживання, складеним ТОВ «Стройінвест-сервіс» з залученням сусідів. Виходячи із змісту ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житла мають право на користування житловим приміщенням на умовах що визначається за угодою з його власником. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Права власника визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, виходячи з дійсних обставин справи, суд дійшов висновку, що з набуттям позивачем [PERSON] права власності на квартиру, особи, що були членами сімї попередніх власників, в даному випадку відповідачі - втрачають право користування даним житловим приміщенням, оскільки частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. При цьому права членів власника сім'ї є похідними від прав власника. Виходячи з Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація особи в житловому приміщенні є похідна від проживання цієї особи в ньому, отже сама по собі реєстрація відповідачів у спірному жилому приміщенні не надає право на проживання в ньому. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та постановлення рішення суду про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 20 в будинку № 22 по вулиці Горького в м. Красноармійську Донецької області. На підставі ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України,

Outcome: approved