Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовною заявою до ФОП [PERSON] в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати, компенсацію у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 06 лютого 2019 року він працював у відповідача ФОП [PERSON] підсобним працівником цеху по переробці деревини. 13 липня 2020 року він був звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України в зв`язку із скороченням чисельності працівників. Проте, при звільненні з ним не був проведений розрахунок та не була виплачена нарахована заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористані дні щорічної відпустки. При звільненні йому також не було видано копію наказу про звільнення. Враховуючи наведене вважає, що з відповідача підлягають стягненню невиплачені кошти, а також, відповідно до ст.117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку. Під час розгляду справи позивач [PERSON] подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказав, що частина заборгованості відповідачем сплачена і до стягнення підлягає лише середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23836 грн. 78 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. В судовому засіданні представник позивача адвокат Романюк В.П. підтвердив факт часткової сплати відповідачем заборгованості та вказав, що дійсно позивач просить стягнути з відповідача лише середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 23836 грн. 78 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. Представник відповідача адвокат Прокопчук М.В. позов не визнав, вказавши на те, що відповідач заборгованість по заробітній платі, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, вихідну допомогу виплатив 27 листопада 2020 року. Несвоєчасна виплата заробітної плати була зумовлена введенням карантину та відповідно відсутністю роботи. Отже вина у діях відповідача відсутня, а тому відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Просить суд в позові відмовити. Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до наступних висновків. З трудової книжки позивача вбачається, що 06 лютого 2019 року згідно із наказом № 02-к від 05.02.2019р. він був прийнятий ФОП [PERSON] підсобним робітником в цех переробки деревини. 13.07.2020 року наказом № 02-к позивач був звільнений з у зв`язку з скороченням чисельності працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці", ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається з матеріалів справи позивачу при звільненні не була виплачена нарахована заробітна плата. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то належні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення вимоги звільненим працівником про розрахунок. Відповідач заборгованість по заробітній платі позивачу виплатив 27 листопада 2020 року, що не заперечується представниками сторін та стверджується відомістю на виплату готівки № 1 від 27 листопада 2020 року. Крім того, факт виплати відповідачем позивачу заборгованості вказується і в заяві про уточнення позовних вимог, в якій зокрема позивач вказує на те, що просить стягнути з відповідача лише середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та понесені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем сума середнього заробітку за час затримки розрахунку визначена згідно з чинним законодавством, сумнівів в його правильності не має, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 23836 (двадцять три тисячі вісімсот тридцять шість) грн. 78 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved