Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій зазначає, що вона народилася [INFO] року. З січня 1989 року по грудень 1992 року постійно проживала в Україні в місті Житомирі разом зі своїми батьками, однак підтверджуючих документи відсутні, оскільки на той час була малолітньою, до садочка не ходила, а на сьогоднішній день необхідно встановити даний факт так, як заявниця має намір оформити посвідчення на постійне проживання в Україні. Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримала в повному обсязі, в подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник зацікавленої особи в судовому засіданні заяву не визнала та просила відмовити в її задоволенні, в подальшому подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту постійного проживання [PERSON] з січня 1989 року по грудень 1992 року в Україні і в м.Житомирі суд враховує наступне. Згідно із ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до вимог ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Встановлення факту постійного проживання в Україні заявникові необхідно для того, щоб подати необхідні документи для оформлення посвідчення на постійне місце проживання в Україні. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] народилася в Азербайжанській РСР [INFO] року. В період з січня 1989 року по грудень 1992 року заявниця постійно проживала в [ADDRESS] разом зі своїми батьками, що підтверджується нотаріально посвідченими поясненнями [PERSON] (а.с.20), показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які дані в судовому засіданні, довідкою ОСББ «Техносервіс» №119 від 10 вересня 2014 року про місце проживання в зазначений період в м.Житомирі (а.с.48), довідкою ЦМ №24 від 16 грудня 2014 року про перебування на лікуванні у зазначений період (а.с.70). Судом взято до уваги, що в подальшому заявниця ходила до школи в м.Житомирі та отримала вищу освіту в навчальному закладі в м.Житомирі. Право на набуття громадянства України за територіальним походженням передбачене ст.8 ЗУ «Про громадянство України» відповідно до якої особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», і є іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, реєструється громадянином України. Згідно п.44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання Змістом ст.257 ЦПК України встановлено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, перебування. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Це означає, що суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їхні права і свободи порушені або порушуються, створені або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Згідно зі ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявником в своїй заяві доведено свої позовні вимоги в повному обсязі, тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved