Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 03.06.2000 року між ним та відповідачкою по справі зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради. У шлюбі у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] . Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, через несумісність характерів, діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, постійні сварки. Вказує, що на даний час він разом з дітьми зареєстрований в квартирі за адресою м. Ужгород, вул. Добрянського, 10/6. Відповідачка проти залишення дітей проживати з ним не заперечує. Також між ними досягнуто згоди про участь у спілкуванні та вихованні дітей. З посиланням на викладене позивач просить суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати, місцем проживання дітей визначити місце проживання позивача. В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги в частині встановлення відповідачу необмеженого часу для спілкування з дітьми, в решті позивач підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Зокрема пояснив, що основною причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя , втрата довіри один до одного. Діти проживать разом з ним . Більше одного місяця спільно з відповідачкою по справі не проживають , подружні стосунки не підтримують , спільне господарство не ведуть. Строк на примирення просив суд не надавати. Відповідач в судовому засіданні не заперечила проти розірвання шлюбу між нею та [PERSON], а також про залишення дітей проживати разом з позивачем. Основною причиною розірвання шлюбу зазначила різні погляди на життя. Крім того, вказала, що прийняли з позивачем рішення про розірвання шлюбу, з метою не травмувати дітей. Строк на примирення просила суд не надавати. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічної повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 03.06.2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради Закарпатської області, за актовим записом - №227, що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ФМ №023261 від 03.06.2000 року приєднаним до матеріалів справи/а.с. 14 / У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], що стверджується відповідними свідоцтвами про народження, копії яких приєднані до матеріалів справи. Шлюбні відносини між подружжям, як стверджують сторони припинені . Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбачає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved