Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що за рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 12.10.2015 року було визнано недієздатним громадянина [PERSON] За рішенням Херсонського міського суду Херсонської області, що вступило в силу 06.08.2016 року дозволена госпіталізація [PERSON] до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради у примусовому порядку. Заявник просив винести рішення про продовження лікування у психіатричному стаціонарі [PERSON] у примусовому порядку, оскільки з урахуванням особливостей психічного стану хворого, він потребує продовження лікування. Представник КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради підтримала заяву та просила її задовольнити. В судовому засіданні лікар-психіатр пояснив, що стан [PERSON] потребує подальшого лікування. Особа, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку в судовому засіданні підтримав заяву. Законний представник [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає задоволенню, оскільки, відповідно до положень ст.5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевно хворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особи с ту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Ст. 3 Конституції України встановлено, що люди на її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.2 ст. 28 Конституції України, жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально правовими обмеженнями. Нормою ст. Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоровя особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судової психіатричної експертизи посмертно. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», психіатричний огляд проводиться з метою зясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи. Нормою ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження а бо лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Термін «душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, Series Ano. 33, S:37. Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору обєктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги;по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати не добровільної госпіталізації; по-третє,захворювання повинно продовжуватись на протязі період у госпіталізації. Відповідно до Принципі в захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, а саме принципом 16 встановлюється, що будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному заклад у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що:\~\~внаслідокцьогопсихічногозахворюванняіснуєсерйозназагрозазаподіяннябезпосередньоїабонеминучоїшкодиційособіабоіншим особам, або\~\~у випадку особи, чи є психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоровя або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. З матеріалів справи вбачається, що12.10.2015 року рішенням Бериславського районного суду Херсонської області визнано недієздатним [PERSON], встановлено над [PERSON] опіку та призначено його опікуном [PERSON] Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26.07.2016 року дозволено госпіталізацію [PERSON] до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради у примусовому порядку. Небезпечна поведінка особи та його небезпека підтверджується на даним висновком комісії лікарів-психіатрів. Відповідно до вказаного висновку № 1045 від 21.02.2017 року [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням в формі рецидивуючого посттравматичного психозу зі стійким шизофреноподібним синдромом. Потребує продовження лікування в стаціонарних умовах КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР. Згідно заяви опікун [PERSON] [PERSON] просив продовжити термін стаціонарного лікування [PERSON] Є, А. у звязку зі зміною його психічного стану. Також, [PERSON] подав до головного лікаря КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» заяву про усвідомлену згоду на продовження лікування в психіатричній лікарні. Суд зазначає,щосамі по собі факти емоційної нестабільності, збудженості та агресивності [PERSON] не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує невідкладної психіатричної допомоги. Однак, висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підстави вважати, що у [PERSON] наявний розлад психічного стану, і у суду не має сумнівів в правильності цих документів, у звязку із чим суд вважає, що стан здоровя [PERSON] вимагає невідкладної психіатричної допомоги. Крім того,в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати не добровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації,- суд приходить до висновку, що комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР,було встановлено у [PERSON] такий вид тяжкого психічного розладу здоровя, який свідчить про те, що він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. За таких обставин, оцінюю чи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно продовжити лікування у психіатричному стаціонарі, оскільки страждає важким психічним захворюванням, а заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved