Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У вересні 2020 року позивач АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат. Позов обґрунтований тим, що 11.06.2018 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] була підписана заява про приєднання № 462127706 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку № [NUMBER] з використанням електронного платіжного засобу, згідно якої відповідачу було надано кредит у розмірі 26 000грн. 00 коп. з відсотковою ставкою 35,00% річних строком на 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк. Відповідач перестав виконувати зобов`язання за договором, внаслідок чого, заборгованість [PERSON] за кредитом становить 18 909 грн. 76 коп. та складається з заборгованості за основним боргом - 18 447 грн. 89 коп.; комісія - 200 грн. 78 коп., три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 249 грн. 10 коп., три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 11 грн. 99 коп. На підставі викладеного, позивач просив винести рішення, яким стягнути з відповідача свою користь заборгованість за кредитом та витрати по сплаті судового збору. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача Сухарко О.М., який діє на підставі довіреності від 14.07.2020 року (а.с.14-15), не з`явився, справу просив розглянути за своєї відсутності (а.с.18). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 11.06.2018 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] була підписана заява про приєднання № 462127706 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку № [NUMBER] з використанням електронного платіжного засобу, згідно якої відповідачу було надано кредит у розмірі 26 000грн. 00 коп. з відсотковою ставкою 35,00% річних строком на 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк. (а.с.8-9). Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з чим, заборгованість [PERSON] за кредитом становить 18 909 грн. 76 коп. та складається з заборгованості за основним боргом - 18 447 грн. 89 коп.; комісія - 200 грн. 78 коп., три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 249 грн. 10 коп., три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 11 грн. 99 коп. (а.с.5-7). V. Оцінка Суду. Згідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідність до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд погоджується з доводами позивача стосовно суми заборгованості та розрахунком, який був наданий до позовної заяви. Так, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 18 909 грн. 76 коп. та складається з заборгованості за основним боргом - 18 447 грн. 89 коп.; комісія - 200 грн. 78 коп., три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 249 грн. 10 коп., три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 11 грн. 99 коп. Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. При зверненні до суду з позовом АТ «Державний Ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» сплатив судовий збір у сумі 2 102 грн. 00 коп. (а.с.1), а тому, враховуючи задоволення позовних вимог останнього та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь АТ «Державний Ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» понесені витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного й

Outcome: approved