Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO] р. н. разом з ним. Вказував, що 30 березня 2012 року та 10 вересня 2012 року надав дозвіл на перетин їх спільною дитиною [PERSON] кордону з Республікою Молдова у супроводі її матері [PERSON]. В кінці вересня 2012 року дізнався, що [PERSON] не збирається повертатись до України, дитину залишила з собою. Відповідачка проживає в Молдові, не працює, власного житла не має. Умови проживання дочки значно гірші, аніж ті, в яких вона проживала в Україні. В подальшому позивач збільшив свої вимоги, зазначив, що відповідач знаючи наперед, що не буде повертатись за місцем свого проживання, умисно ввівши його в оману , отримала дозвіл на перетин кордону дитиною. Дочка забезпечена лише необхідним, позбавлена можливості пройти медичне обстеження у кваліфікованих медичних спеціалістів, будучи громадянкою України , проживає в іншій державі без реєстрації місця проживання, не має змоги реалізувати свої право на виховання у дусі любові до своєї родини, народу , батьківщини. Стверджує, що [PERSON] самочинно, без його згоди змінила місце проживання малолітньої дитини,у зв'язку з чим вважає, що доньку [PERSON] слід відібрати у відповідачки без позбавлення її батьківських прав та визначити її місце проживання за місцем реєстрації: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Пояснив суду, що надав згоду відповідачці на тимчасові поїздки доньки за кордон до Молдови по 31.12.2012 року у супроводі матері, оскільки вважав, що донька від'їздить до родичів відповідачки на певний термін з метою оздоровлення. Питання про зміну місця проживання дитини відповідачка з ним не вирішувала, з цього приводу в органи опіки та піклування та до суду не зверталась. Просить позов задоволити, відібравши дочку у [PERSON] та визначивши місце проживання дитини з ним за адоесою [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] підтримала доводи позивача. Пояснила суду, що [PERSON] є її внучкою. Про те, що дівчинка опинилась у скрутних умовах їй стало відомо від [PERSON], яка також є бабусею (матір'ю відповідачки). Стверджує, що доводи [PERSON] є надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Вказує, що відповідач за допомогою обману умовила позивача надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, мотивуючи тим, що провідувати рідню буде часто, а на отримання дозволу щоразу необхідні час, кошти і присутність батька дитини. Оскільки характер роботи позивача був пов'язаний з відрядженнями, то він надав таку згоду, однак лише з метою оздоровлення дитини. Про свій намір створити іншу сім'ю та залишити дитину в Молдові [PERSON] батькові дитини не повідомила. Щоб дізнатись, де перебуває дитина і що з нею , позивач був змушений звертатись в офіційні установи України та Республіки Молдова, і з офіційних повідомлень дізнався , що [PERSON] одружилася з громадянином Молдови і в Україну не повернеться.Те , що дитина опинилась в складних матеріальних умовах підтверджує сама відповідачка, яка у запереченні вказала, що була вимушена продавати речі для того, щоб утримувати себе і чоловіка. Влітку 2013 року вона разом з позивачем та матір'ю відповідачки їздили в Республіку Молдову провідати [PERSON]. Будинок , в якому проживає сім"я відповідачки є звичайною старою сільською хатиною. В будинок відповідачка їх не пустила, побачитись з дівчинкою не дала, однак передачу забрала. Представник позивачка стверджує , що [PERSON] не надавав своєї згоди на зміну місця проживання дитини і ніколи б на це не погодився, що підтверджується рядом його звернень до правоохоронних органів та інших офіційних установ. Звертатись до офіційних установ почав відразу після того, як дізнався, що відповідачка не збирається повертати дитину в Україну. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги заперечила, просила розглянути справу у її відсутність. На її думку, позовні вимоги необґрунтовані, оскільки позивач добровільно у приміщенні нотаріальної контори надав згоду на виїзд неповнолітньої доньки в Республіку Молдова. Вказалп , що на даний час преребуває у шлюбі з громадянином Республіки Молдова. Проживають разом з батьками чоловіка. Вважає, що сім'я забезпечена необхідними побутовими умовами. Сім'ю утримує чоловік, який працює. Донька навчається в російськомовному теоретичному ліцеї; оглянута сімейним лікарем. На обліку в медичних закладах не перебуває, оскільки числиться здоровою. Позивач, як батько дитини, байдужий до долі доньки, так як з вересня 2012 року не приїздив до неї. Згадав про дитину тільки у вересні 2013 року, а до цього допомоги на утримання не надавав. У зв'язку з цим вона була змушена продавати речі. Позивач не приймає участі у вихованні дитини, обмежуючи своє спілкування з нею телефонними розмовами у кілька хвилин. Вважає,що в інтересах дитини буде кращим проживати з нею, а повернення її на Батьківщину суперечитиме інтересам дитини : суд може визначити місце проживання дитини без її відібрання. Як вбачається з пояснень представника сужби у справах дітей Сарненської РДА Гаврилюка Р. 12 жовтня 2012 року в службу в справах дітей Сарненської районної державної адміністрації, як в органу опіки та піклування, звернулась [PERSON], яка повідомила, що її донька вивезла внучку [PERSON], [INFO] в республіку Молдова, де вона проживає без реєстрації та в неналежних умовах. Крім того, 04 жовтня 2012 року на підставі звернення [PERSON] було проведено обстеження матеріально-побутових умов його проживання. Представник органу опіки та піклування підтвердив пояснення позивача та його представника відносно того, що вони офіційно звертались за допомогою щодо встановлення місця проживання дитини, клопотали про письмове звернення органу опіки та піклування до адміністрації Флорештського району Республіки Молдова. Підтвердив , що обстеження дитини у сімейного лікаря у Флорештському районі було проведено лише після неодноразових звернень [PERSON] та [PERSON] до різних інстанцій. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки відповідачка самовільно , без погодження з батьком дитини змінила місце проживання доньки. Матеріально - побутові умови проживання позивача [PERSON] у повній мірі забезпечують потреби дитини та відповідають санітарно - гігієнічним нормам. Свідок [PERSON] підтвердила той факт , що її дочка [PERSON] отримала дозвіл батька на перетин кордону з малолітньою [PERSON] , оскільки в 2012 році вивозила дорчку на оздоровлення в Республіку Молдову , де проживають їх родичі. Разом з тим , наприкінці 2012 року їй стало відомо , що дочка не збирається повертатись в Україну , має одружуватись . Пояснила , що влітку 2013 року разом з позивачем та його матір"ю їздили в Молдову , щоб побачити дитину та прояснити ситуацію , однак їх зустріли вороже , з дитиною не дали поспілкуватись , про повернення дівчинки в Україну не могло бути мови . Ті умови , в яких прожи ває дитина , не відповідають тим , в яких вона звикла жити і які вона має за місцем своєї реєстраціїї в м .Сарни. Суд, заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] року в м. Сарни, Рівненської області.Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис за № 23 від 23. 01. 2007 року у Книзі реєстрації народжень (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 23.01.2007 року). Шлюб, зареєстрований 07 червня 2003 року відділом РАГСу Самбірського МУЮ Львівської області розірвано за рішенням Сарненського районного суду від 13.07.2012 року. Питання місця проживання дитини органами опіки та піклування, в судовому порядку не вирішувалось, так як воно визначалось за погодженням батьків. Місце проживання дитини зареєстровано на наступною адресою : [ADDRESS] (будинкова книга, довідка про склад сіцм»ї, акт обстеження матеріально - побутових умов від 04. 10. 2012 року, довідка КЗ Сарненська районна центральна лікарня) . Батько дитини, [PERSON], незважаючи на перешкоди, що чинить відповідач продовжує матеріально утримувати дочку [PERSON], що підтверджується поясненнями позивача, представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON] , а також наданими в судове засідання квитанціями переказу коштів через установи комерційних банків «Приватбанк» , «Надра» , електронного переказу коштів за допомогою WESTERN UNION, квитанціями про поштові відправлення (посилки), що мали місце протягом 2013 2014 років . Даний факт підтверджує участь батька дитини у витратах на її утримання та спростовує твердження відповідача про те, що позивач не цікавиться життям дочки та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Зважаючи на необхідність оздоровлення позивач надав згоду на виїзд дочки у супроводі матері в Республіку Молдова. Згода нотаріально посвідчена та надавалась на період часу : з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року та з 10 вересня 2012 року по 31 грудня 2013 року. З пояснень відповідача, що містяться в повідомленнях голови Флорештської районної ради Республіки Молдова № 485/03/1-18 від 07.11.2012 року та дирекції Соціального забезпечення, здоров'я і захисту сім'ї Флорештського району Республіки Молдова № 427/03/1-20 від 05.09.2013 року, вбачається, що остання не мала наміру повертатись в Україну. З таким рішенням, прийнятим в односторонньому порядку матір'ю дитини позивач не погодився. Той факт, що позивач вживав заходи щодо повернення дитини, яка перебувала поза межами України підтверджується його зверненнями до: Сарненського районного суду Рівненської області , куди він звернувся з даним позовом 25.10. 2012 року, Служби у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації , як органу опіки та піклування, Міністерства закордонних справ України. Крім того він звертався з письмовими заявами до голови адміністрації Флорештського району Республіки Молдова,голови сільської ради с. Варваровка Республіки Молдова ( підтверджується квитанціями ) . На підставі письмової заяви [PERSON] служба у справах дітей Сарненської районної державної адміністрації 05.10. 2012 року звернулась до голови адміністрації Флорештського району Республіки Молдова. [PERSON] просив прийняти міри щодо повернення його малолітньої дочки [PERSON] в Україну; вказано, що останній надав згоду на перетин дитиною кордону в супроводі матері строком до кінця 2013 року, однак дізнавшись, що остання не має наміру повертатись на України, просить вжити заходів щодо повернення малолітньої доньки додому. В акті обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON] від 04 10.2012 року міститься висновок органів опіки і піклування про те, що останній позбавлений можливості виконувати батьківські обов'язки та піклуватись про дочку, оскільки відповідач порушила домовленість між ними і вивезла дитину в Республіку Молдова на постійне проживання. Повідомлення та інформації голови Флорештської районної ради від 07.11.2012 року, соціального асистента Бузи С., посольства України в Республіці Молдова № 6136/36-091-69 від 15.01.2013 року, міністерства закордонних справ № 71/СБС/19-091-3801від 23.02. 2013 року, постанови суду м. Флорешти від 12.08. 2013 року надсилались позивачу за результатами розгляду його звернень з приводу повернення доньки. Таким чином, вказані докази, а також пояснення відповідача, що міститься у повідомленні дирекції соціального забезпечення , здоров'я та захисту сім'ї Флорештської районної ради Республіки Молдова підтверджують пояснення заявника та дає суду підстави вважати, що відповідач змінила місце проживання дитини без погодження з позивачем, що ставить під сумнів добросовісність її доводів під час отримання згоди позивача на перетин дитиною кордону у її супроводі від 10.09.2012 року. З 01 січня 2014 року термін дії дозволу від 10.09. 2012 року на перебування дитини за кордоном минув, а тому з цього часу дитина мала перебувати на території України. На даний час дитина фактично знаходиться в Республіці Молдова. Отже, з врахуванням вище наведеного, суд вважає, що позивач набув права вимагати повернення дитини за місцем її реєстрації. Відповідно до чинного законодавства України, малолітня дитина має проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного із її батьків. Статтею 162 СК України передбачено, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Згідно із ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років , визначається за згодою батьків. Місце проживання малолітньої дитини визначається обома батьками за погодженням, виходячи з положень ч. 3, ч. 4 ст. 29 ЦК України, ст.. 10 СК України. Тобто, має місце укладення договору в усній чи письмовій формі. За загальним правилом одностороння зміна чи розірвання договору забороняється. Це стосується і домовленостей в сімейно-правовій сфері. Одностороння, самочинна зміна місця проживання малолітньої дитини не допускається. Із змісту правових норм випливає, що самочинна зміна місця проживання малолітньої дитини - це винні дії одного з батьків щодо зміни місця проживання малолітньої дитини без згоди другого з батьків. При цьому немає значення, погоджувалася на це дитина чи ні. Тривалість неправомірної поведінки того з батьків, хто самочинно змінив місце проживання дитини, способи та мотиви самочинної зміни місця проживання правового значення не мають. Судом також досліджено, докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення : копія свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON] , від 12.01.2013 року, довіку про доходи, розрахунок заробітної плати у гривнях, довідка про склад сім'ї [PERSON] від 13.01. 2014 року, характеристика сім'ї, характеристики на [PERSON], акт про житлові умови від 27.12.2013 року, довідки сімейного лікаря від 16.12. 20103 року, однак факт самочинної зміни місця проживання дитини [PERSON] наданими доказами не спростовується . В той же час , судом враховуються, положення, ст..ст. 7,9 Конвенції про права дитини 1989р., Декларації прав дитини, національного законодавства України ( Закон України «Про охорону дитинства», ст.. 141, ч. 1 ст.. 150 , ст.. 153, ст.. 157, ч. 1 ст. 160 СК України), відповідно до яких мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу та своєї Батьківщини; піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Дитина, яка розлучається з батьками ( чи одним з них) має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. Перешкоди у такому спілкуванні дитини з одним із батьків не допускаються. Дитина не має розлучатись з батьками всупереч їх бажанню, за винятками , встановленими законом. Статтею 11 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці Конвенції ( а такою є Україна, ратифікувавши Конвенцію 27.02.1991р.) вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей з-за кордону. Судом враховується, що відповідач не має самосійного доходу, регулярного чинить перешкоди у спілкуванні [PERSON] з батьком, бабою [PERSON], [PERSON] іншими родичами, що унеможливлює виховання дитини в дусі поваги та любові до своєї родини, народу , батьківшщини, позбавлена можливості навчатись рідною мовою. Той факт, що мати дитини порушила вимоги ст.. 160 СК України, самочинно змінивши місце проживання дитини і не повернула дитину після закінчення строку дії дозволу [PERSON] на перетин дитиною у супроводі матері кордону з Республікою Молдова у супроводі матері для оздоровлення, тягне за собою правові наслідки, передбачені ч. 1 ст. 162 , ст.. 170 СК України. Зібрані у справі докази засвідчують належне виконання позивачем своїх обов'язків щодо дитини. Тому дитина має бути повернута за місцем її останнього проживання та реєстрації. У позові про відібрання дитини може бути відмовлено лише тоді, коли відповідач доведе, що той, з ким проживала дитина, жорстоко поводився з нею, схиляв її до вживання наркотиків, проституції, тримав дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров'я тощо. Судом не встановлено, що відібрання малолітньої [PERSON] і її передання [PERSON] буде суперечити її інтересам. Обставини,зазначені у абз.2 ч. 1 ст. 162 СК України , що перешкоджають ухвалити рішення про відібрання [PERSON] і повернення її за попереднім місцем проживання , відсутні. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] не заявлялись. На підставі викладеного,

Outcome: approved