Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області, який згодом уточнила та просила зняти арешт з: ? частини квартири №86, що знаходиться на проспекті [PERSON], 98 у м. Тернополі, загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м.; автомобіля ВАЗ 21110 І, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №ХТА21110040158971, 2004 року випуску, сірого кольору, що зареєстрований за [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію ВОСО23474 від 30 жовтня 2007 року; автомобіля Дачія Логан 1.4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, синього кольору, що зареєстрований за [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію ВОС053628 від 29 жовтня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2016 року за нею в порядку поділу майна подружжя визнано право власності на: ? частину трикімнатної квартири №86, що знаходиться на проспекті [PERSON], 98 у м. Тернополі; автомобіль ВАЗ 21110 І, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №ХТА21110040158971, 2004 року випуску, колір сірий, що зареєстрований за [PERSON] та на автомобіль Дачія Логан 1.4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2008 року випуску, колір синій, що зареєстрований за [PERSON] Постановою державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 29 червня 2016 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON]Ігнатовича в користь [PERSON] 231264,68 гривень боргу за договором позики; 7432,15 гривень 3% річних; 2386,96 гривень судового збору накладено арешт на все належне [PERSON] майно та заборонено здійснювати відчуження будь-якого належного майна, у тому числі і на ? частину трикімнатної квартири №86, що знаходиться на проспекті [PERSON], 98 у м. Тернополі; на автомобіль ВАЗ 21110 І, реєстраційний номер [NUMBER], та на автомобіль Дачія Логан 1.4, реєстраційний номер [NUMBER] на які за нею ([PERSON]П.) визнано право власності. При цьому, квартира №86, що знаходиться на проспекті [PERSON], 98, кв. у м. Тернополі, вибула із власності [PERSON] та належить на праві спільної часткової власності: в розмірі 1/4 частки [PERSON]; в розмірі 1/4 частки [PERSON] та в розмірі 1/2 частки [PERSON]. Крім цього, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 09 березня 2016 року у справі № 607/18344/15-ц за заявою [PERSON] про забезпечення позову накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності [PERSON], а саме: 1/2 частини квартири № 86, що знаходиться в будинку 98 по проспекту Ст. Бандери у м. Тернополі, яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON]; автомобіль ВАЗ 21110 І, ДНЗ В08804АН, що зареєстрований за [PERSON]; автомобіль Дачія Логан 1.4, ДНЗ В04531АМ, що зареєстрований за [PERSON]І . Оскільки рішення суду по справі № 607/18344/15-ц за позовом [PERSON] 3.П. до [PERSON] набрало законної сили, то арешт на вказане майно накладений безпідставно. Відтак, вважає, що відновити її порушені права можливо лише шляхом звернення до суду із позовом та зняття арешту зі спірного майна. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак її представник адвокат [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності її довірительки, у якій вказала ,що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі . Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак у попередні судові засідання від його представників [PERSON], [PERSON] надійшли заперечення проти позову, згідно яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що на майно [PERSON] арешт не накладався, оскільки постанова про арешт майна боржника обтяжує майно ,що належить виключно [PERSON]. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області у судове засідання не зявився, попередньо направив до суду письмові заперечення проти позову та відзив на позов, згідно яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що права позивача [PERSON] не порушені, оскільки на момент накладення арешту на вказане майно його власником був саме боржник [PERSON] [PERSON] ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Рішенням Тернопілського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 березня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позову задоволено частково; стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] 231264,68 гривень боргу за договором позики; 7432,15 гривень 3% річних; 2386,96 гривень судового збору та скасовано забезпечення позову арешт на рухоме та нерухоме майно, яке належить на праві власності [PERSON], в межах заявленої до стягнення суми в розмірі 465041,06 гривень, що накладений на підставі ухали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2015 року зі вступом рішення в законну силу. [PERSON] договору дарування ? частини квартири укладеного 30 листопада 2000 року між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON], яка діє від імені своїх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (обдарованими), дарувальник подарував, а обдаровані прийняли у дар на імя [PERSON], [PERSON], в рівних частках кожному, належному [PERSON] ? частину трикімнатної квартири №86, що знаходиться в будинку №98 по проспекту С. Бандери у м. Тернополі та належить дарувальнику на підставі договору на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу 19 травня 2000 року за реєстром №2939 і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 25 травня 2000 року за №23834. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №6770. Як убачається із облікової картки приватного транспортного засобу державний номерний знак [NUMBER], виданої Тернопльським МРЕВ 30 жовтня 2007 року, власником транспортного засобу ВАЗ 21110 І, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №ХТА21110040158971, 2004 року випуску, сірого кольору є [PERSON], згідно свідоцтва ВОС023474, право керування вказаним транспортним засобом має [PERSON]. Також обліковою карткою приватного транспортного засобу державний номерний знак [NUMBER], виданою Тернопільським МРЕВ 29 жовтня 2008 року стверджується, що транспортний засіб DACIA LOGAN 1.4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №UU1LSDAAH40305127, 2008 року випуску, синього кольору зареєстрований за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію ВОС053628, право керування вказаним транспортним засобом має [PERSON]. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2016 року заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову задоволено; в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності [PERSON], а саме на: ? частину трикімнатної квартири №86, що знаходиться на проспекті [PERSON], 98 у м. Тернополі, яка зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON]; на автомобіль ВАЗ 21110 І, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №ХТА21110040158971, 2004 року випуску, сірого кольору, що зареєстрований за [PERSON]; на автомобіль DACIA LOGAN 1.4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №UU1LSDAAH40305127, 2008 року випуску, синього кольору, що зареєстрований за [PERSON] Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про поділ майна подружжя; в порядку поділу майна подружжя виділено [PERSON] у власність: ? частину трикімнатної квартири №86, що знаходиться на проспекті [PERSON], 98 у м. Тернополі, загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., яка зареєстрована на праві приватної власності на підставі договору на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 19 травня 2000 року за реєстром №2939 за [PERSON], згідно реєстраційного посвідчення від 25 травня 2000 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, запис в реєстровій книзі №23834; автомобіль ВАЗ 21110 І, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №ХТА21110040158971, 2004 року випуску, колір сірий, що зареєстрований за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію ВОС023474 від 30 жовтня 2007 року та на автомобіль Дачія Логан1.4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №UU1LSDAAH40305127, 2008 року випуску, колір синій, що зареєстрований за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію ВОС053628 від 29 жовтня 2008 року. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 02 червня 2016 року відхилено апеляційну скаргу [PERSON]; рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2016 року залишено без змін. Попри це, на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01 березня 2016 року 21 червня 2016 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/1760/15-ц про стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] 231264,68 гривень боргу за договором позики; 7432,15 гривень 3% річних; 2386,96 гривень судового збору. 29 червня 2016 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої в рамках виконавчого провадження ВП №51511906 про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] 231264,68 гривень боргу за договором позики; 7432,15 гривень 3% річних; 2386,96 гривень судового збору, накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON]. 04 жовтня 2016 року державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області [PERSON] винесено постанову про розшук майна боржника, згідно якої оголошено у розшук майно, а саме: ВАЗ 21110, сірий, 2004 року випуску, ДНЗ ВО8804АН; Дачія Логан 1.4, синій 2008 року випуску, ДНЗ ВО4531АМ; ПГМФ 8304, причіп, синій, 2012 року випуску, ДНЗ ВО 0548 ХТ; ПГМФ 8304, причіп, синій, 2012 року випуску, ДНЗ ВО 0549ХТ; ПГМФ 8304, причіп синій, 2012 року випуску, ДНЗ ВО 0551 ХТ; ПГМФ 8304, причіп, синій, 2012, року випуску, ДНЗ ВО 0552 ХТ; ПГМФ 8304 причіп, синій, 2012 року випуску, ДНЗ ВО 0553 ХТ, що належить боржнику [PERSON]. При цьому, на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2016 року позивач [PERSON] є новим власником транспортних транспортного засобу ВАЗ 21110 І, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №ХТА21110040158971, 2004 року випуску, сірого кольору та транспортного засобу Дачія Логан 1.4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №UU1LSDAAH40305127, 2008 року випуску, синього кольору. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101440696 від 25 жовтня 2017 року квартира №86 що знаходиться в будинку №98 на проспекті [PERSON] у м. Тернополі належить на праві спільної часткової власності, зокрема: ? частка [PERSON], на підставі договору дарування №6770 від 13 листопада 2000 року посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON]; ? частка [PERSON], на підставі договору дарування №6770 від 13 листопада 2000 року посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON]; ? частка [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2016 року у справі №607/18344/15-ц. Також, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 103517116 від 13 листопада 2017 року) стверджується, що квартира №86 що знаходиться в будинку №98 на проспекті [PERSON] у м. Тернополі належить на праві спільної часткової власності зокрема: ? частка [PERSON], ? частка [PERSON] та ? частка [PERSON]. У вказаній інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 103517116 від 13 листопада 2017 року), зокрема у розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень містяться відомості про накладення обтяження, а саме: арешт нерухомого майна на ? частину квартири №86, що знаходиться по проспекті [PERSON], 98 у м. Тернополі, номер запису про обтяження 22991144, дата та час державної реєстрації обтяження 22 квітня 2016 року, підстава виникнення обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 50938073 від 22 квітня 2016 року, видавник головний державний виконавець Стрілкова І.П., обтяжував Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції; особа, майно/права якої обтяжуються [PERSON]. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні норми містяться і у актах міжнародного права. Так статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт,належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт може бути знятий за рішенням суду. [PERSON] п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Також, у абзацах 1 та 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» розяснено, що відповідачами в справі за позовами про зняття арешту є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] із вимогами ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно із вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Таким чином, накладення арешту на ? частини квартири №86, що знаходиться на проспекті [PERSON], 98 у м. Тернополі та на транспортні засоби, зокрема, автомобіль ВАЗ 21110 І, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №ХТА21110040158971, 2004 року випуску, сірого кольору та автомобіль DACIA LOGAN 1.4, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №UU1LSDAAH40305127, 2008 року випуску, синього кольору, обмежує права позивача як власника щодо вільного розпорядження вказаним нерухомим майном. При цьому, суд критично сприймає твердження представників відповідача [PERSON] про те, що права позивачки [PERSON] не порушені, оскільки арешт накладено на майно боржника [PERSON], як такі, що повністю спростовані матеріалами справи, та зокрема Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №101440696 від 25 жовтня 2017 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 103517116 від 13 листопада 2017 року). Також, матеріалами справи спростовуються твердження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області щодо того, що на момент накладення арешту спірне майно належало боржнику [PERSON], оскільки на час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження позивач [PERSON] набула права власності на спірне майно на підставі Рішення тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 березня 2018 року. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved