Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що вона являється власником житлового будинку по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 02.02.2011 року. В даному господарстві зареєстрований відповідач, який являється колишнім чоловіком позивача. Знятися добровільно з реєстрації в житловому будинку по [ADDRESS] відповідач не бажає не дивлячись на те, що не проживає там з 2003 року, тому позивач просить її позов задовільнити, та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням будинку, що по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених у ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився подав до суду заяву де зазначив, що не заперечує проти позову, оскільки в даному господарстві не проживає та не має наміру проживати . Передбачених ч.1 ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом невстановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України, особа втрачає право на користування житловим приміщенням у випадку своєї відсутності в даному приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним на свій розсуд та розпоряджаються ним. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що : З копії свідоцтва про розірвання шлюбу видно, що [PERSON] та [PERSON] 06.11.2003 року розірвали шлюб після чого позивач змінила прізвище на [PERSON]» (а.с.3) Копією договору купівлі-продажу від 02.02.2011 року, стверджено, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок по [ADDRESS] . (а.с.5) З копії витягу про державну реєстрацію прав видно, що [PERSON] являється власником житлового будинку по [ADDRESS].(а.с.6) Довідкою виданою виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району стверджено, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] проте з 2003 року в даному господарстві не проживає.(а.с.10) Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що відповідач не проживає в житловому будинку позивача десять років. Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки обставини, викладені позивачем, свідчать про те, що відповідач в будинку за адресою по [ADDRESS] не проживає з 2003 року, доказів на спростування цих обставин ніким не надано, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved