Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Христинівського районного суду з позовом до [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, та просить визнати за нею, [PERSON] [INFO] (паспорт громадянина України серії НС №461923 виданий 21.04.1998 Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] померлого 16.08.2014, право приватної власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: вул. Садова, 1г с. Івангород Христинівського району Черкаської області, які відповідно до технічного паспорту складеного комунальним підприємством «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» станом на 25.04.2018 року позначено під: «А-1» - житловий будинок, «а» - прибудова, «Б» - літня кухня, «В» - гараж, «Д» - навіс, «Е» - вбиральня, «Ж» - сарай, «Г» - погріб, «№1» - ворота з хвірткою, «№2» - огорожа, «№3» - ворота, «№4» - огорожа, «№5» - огорожа, «№6» - огорожа, «№7» - хвіртка, «№8» - хвіртка, «№9» - яма зливна, «№10» - колодязь. Позивач в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві зазначила, що 16 серпня 2014 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до спадкового майна, окрім іншого належить будівля незакінчена будівництвом за адресою: вул. Садова, 1г с. Івангород Христинівського району Черкаської області. На випадок своєї смерті [PERSON], будь-яких розпоряджень не робив. Вона, являється єдиним спадкоємцем за законом, який в установленому на то порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] що стверджується наявністю спадкової справи №234 за 2014 рік заведеної [PERSON] приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу. Однак, у Христинівській районній нотаріальній конторі, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по вул. Садова, 1г с. Івангород Христинівського району Черкаської області, який залишився після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю виданих на імя спадкодавця усіх необхідних правовстановлюючих документів. В судове засідання позивач [PERSON], не зявилась, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] сільська рада, Христинівського району, Черкаської області не зявилась, проте від сільської ради надійшов відгук, в якому зазначено, що [PERSON] сільська рада позов визнає повністю, засідання просять провести без участі представника. Згідно з ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зважаючи на те, що відповідач, являючись органом місцевого самоврядування адміністративно-територіальної одиниці, де проживав спадкодавець, а тому маючи про них найбільш достовірні відомості, позовні вимоги визнав, і таке визнання не порушує прав та інтересів третіх осіб, суд знаходить, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 16 серпня 2014 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина до спадкового майна, окрім іншого належить будівля незакінчена будівництвом за адресою: вул. Садова, 1г с. Івангород Христинівського району Черкаської області. На випадок своєї смерті [PERSON], будь-яких розпоряджень не робив. Вона, являється єдиним спадкоємцем за законом, який в установленому на то порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] що стверджується наявністю спадкової справи №234 за 2014 рік заведеної [PERSON] приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Згідно погосподарської книги [PERSON] сільської ради Христинівського району, житловий будинок, господарські будівлі та споруди по вул. Садова, 1г с. Івангород Христинівського району, також рахуються за [PERSON], що стверджується довідкою Відповідача. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №1г по вул. Садова с. Івангород Христинівського району Черкаської області, складеного комунальним підприємством «Черкаське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», станом на 25.04.2018 житловий будинок складається та позначено під: «А-1» - житловий будинок, «а» - прибудова, «Б» - літня кухня, «В» - гараж, «Д» - навіс, «Е» - вбиральня, «Ж» - сарай, «Г» - погріб, «№1» - ворота з хвірткою, «№2» - огорожа, «№3» - ворота, «№4» - огорожа, «№5» - огорожа, «№6» - огорожа, «№7» - хвіртка, «№8» - хвіртка, «№9» - яма зливна, «№10» - колодязь. Згідно цього ж технічного паспорту на житловий будинок його, самочинного будівництва не виявлено. Згідно копій спадкової справи № 324 за 2014 рік, [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], померлого 16.08.2014 року. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст.\~1220\~ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповтом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 3 цієї статті Кодексу встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст.\~392\~ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності. У п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, беручи до уваги досліджені у судовому засіданні докази, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved