Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Іванківської державної нотаріальної контори Київської області відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва на право на спадщину на земельну частку (пай) КСП ім. Чкалова, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю сертифікату на земельну частку (пай) та не доказано родинних відносин, а саме той факт, що [PERSON] була рідною дочкою [PERSON] . [PERSON] на праві особистої приватної власності мала право на земельну частку (пай), що знаходиться в колективній власності Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області, розміром 3,28 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Іванківської районної державної нотаріальної контори Київської області (спадкова справа № 171/2009). Інших спадкоємців не має. При зверненні позивача до Іванківської районної державної нотаріальної контори Київської області з прохання видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), через відсутність сертифікату на земельну частку (пай); не доказано родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . В зв`язку з виниклими обставинами позивач звернувся до суду з позовом та просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: на земельну частку (пай), розміром 3,28га, розташованої на території Обухавської сільської ради Іванківського району Київської області; встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] . В підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач, Обухівська сільська рада звернулися до суду з листом, в якому позов [PERSON] визнають та просять справу розглядати у відсутності їх представника. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши докази, якими обґрунтовуються позовні вимоги, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про задоволення позову як обґрунтованого доказами. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач позов визнав. Позивач надав суду належні докази: копії свідоцтв про смерть: [PERSON] (мати спадкодавці), яка померла [INFO] (а.с.3); [PERSON] (спадкодавця), яка померла [INFO] (а.с.4); копію свідоцтва про народження [PERSON] , який народився [INFO] (а.с.5); копію рішення Іванківського районного суду Київської області від 17.11.2016 року, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , проживаючу в [ADDRESS] призначено опікуном над недієздатним [PERSON] , [INFO] ; газету «Трибуна Праці», в якій міститься оголошення, з якого слідує, що втрачений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ 0110051, виданий на ім`я [PERSON] , вважати недійсним (а.с.7); лист Відділу в Іванківському районі ГУ Держгеокадастру у Київській області в якому повідомлено, що видано та зареєстровано 29.10.97р. сертифікат на земельну частку (пай) гр. [PERSON] розміром 3,28 га в умовних кадастрових гектарах серії КВ № 0110051 на території Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області (а.с.8); довідку № 653 від 21.07.2020 року, виданої Обуховицької сільською радою Іванківського району Київської області, відповідно до якої [PERSON] на день смерті, [INFO] , проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею мешкали і були зареєстровані дочка - [PERSON] з 15.10.1977 року по 24.12.2008 року, онук - [PERSON] , з 15.05.1996 року по теперішній час (а.с.9); Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З матеріалів справи вбачається, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Іванківської районної державної нотаріальної контори за № 472/02-31 від 12.06.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) в зв`язку з відсутністю сертифікату на земельну частку (пай) (а.с.10). Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку з тим, що на земельну ділянку Спадкодавця відсутній оригінал сертифікату - нотаріус не зміг видати свідоцтво про право на спадщину на це майно. Враховуючи те, що Спадкодавець набув майнове право на земельну ділянку, то, відповідно, і спадкоємець - позивач у справі - набув лише майнове право в порядку спадкування на дану земельну ділянку. Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», зокрема пункту 11 «При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю». Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Сертифікату на право на земельну частку (пай); реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивач, [PERSON] здійснив всі дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно, а саме: на земельну частку (пай), яке залишилось після смерті [PERSON] , тому його позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині встановлення факту родинних відносин суд приходить до наступного. Враховуючи вимоги п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, згідно якого позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої, що підтверджується постановою Іванківської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.06.2020 року (а.с.10). Позивач з метою оформлення спадщини після смерті матері, звернувся до Іванківської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтв на спадкове майно, однак отримав відмову, оскільки, не можливо встановити факт родинних відносини між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Факт перебування [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] в родинних відносинах, як дочки та матері підтверджується довідкою № 653 від 21.07.2020 року, виданої Обуховицької сільською радою Іванківського району Київської області, відповідно до якої [PERSON] на день смерті, [INFO] , проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею мешкали і були зареєстровані дочка - [PERSON] з 15.10.1977 року по 24.12.2008 року, онук - [PERSON] , з 15.05.1996 року по теперішній час Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджують те, що [PERSON] та [PERSON] були мати та донькою. Отже, маються всі підстави для задоволенню позову в частині встановлення факту родинних відносин, оскільки встановлення факту родинних відносин породить для позивача певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження факту родинних відносин не існує. Отже, маються підстави для задоволення позову в повному обсязі. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. З матеріалів справи слідує, що позивачем судовий збір сплачений, який він просить не стягувати з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved