Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.11.2019 року звернулася в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем - [PERSON] , який зареєстрований Козівською сільською радою Сколівського району Львівської області, актовий запис № 7. Ухвалою судді від 28.11.2019 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 вересня 2011 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] [INFO] . Позивач просить шлюб розірвати, оскільки, спільне життя з відповідачем не склалося. Зазначає, що з відповідачем виникають постійні конфлікти, які привели до того, що протягом останніх трьох років вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства і внаслідок цього втратили почуття любові, поваги, шлюб існує формально. Миритися та зберігати шлюб не бажає, термін на примирення просить не надавати. Просить розірвати шлюб, після розлучення бажає залишити собі прізвище « [PERSON] », судові витрати покласти на відповідача. 20.12.2019 року на адресу Сколівського районного суду Львівської області надійшла заява від позивача - [PERSON] в якій вона просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, термін на примирення не надавати, після розірвання шлюбу залишити її прізвище « [PERSON] », проти винесення заочного рішення не заперечує. Також, на адресу Сколівського районного суду Львівської області надійшло клопотання від відповідача - [PERSON] в якому він просить розглядати справу у його відсутності, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони вступили у шлюб 12 вересня 2011 року, який був зареєстрований Козівською сільською радою Сколівського району Львівської області 12 вересня 2011 року, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 12 вересня 2011 року. Відповідно до свідоцтва про народження виданого Козівською сільською радою Сколівського району Львівської області 14.03.2012 року, актовий запис №4, сторони є батьками [PERSON] [INFO] . Відповідно до довідки виданої виконкомом Козівської сільської ради Сколівського району Львівської області, [PERSON] [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з сім`єю, а саме: батьком - [PERSON] , матір " ю - [PERSON]. та дочкою - [PERSON] , яка перебуває на її утриманні. Статтею 110 СК України визначено право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя, а підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя встановлені ч. 1 ст. 112 вказаного Кодексу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони мають стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу у сім`ї стали різні погляди сторін на сімейне життя, що призвело до втрати між ними почуття любові, поваги, а шлюб існує лише формально. Сторони три роки не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо та не бажають миритися, а тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та може порушувати їх особисті немайнові права, а шлюб носить формальний характер. Таким чином, на переконання суду, збереження їхнього шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом беззаперечно встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами та клопотанням відповідача в якому він не заперечує проти розірвання шлюбу, у зв`язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, тому позов підлягає задоволенню із ухваленням рішення у підготовчому засіданні. Окрім того, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути понесені судові витрати, що документально підтверджені в сумі 768,40 грн. по сплаті судового збору.

Outcome: approved