Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, якого було замінено за ухвалою суду від 26.05.2020 на належного відповідача - [PERSON] , про визнання права власності у порядку спадкування за законом та про встановлення факту прийняття спадщини. Представник позивача обгрунтовує позовні вимоги тим, що позивач [PERSON] познайомилися з [PERSON] наприкінці 2009 р. Вона жила сама за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] була вже похилого віку - 85 років, їй важко було себе обслуговувати та доглядати за житловим будинком. Позивач стала допомагати їй, а у березні 2010 року переїхала до неї жити. Вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Це підтверджується довідкою від 19.01.2018р. №105 Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області. Позивач також опікувалася утриманням будинку, придбавала будівельні матеріали, робила ремонт. Придбання будівельних матеріалів підтверджується чеками, накладними, копії яких додаються до позовної заяви. [INFO] [PERSON] померла, яка за життя складала два заповіти: від 18.11.2009 р. та від 24.10.2012 р. Згідно заповіту від 24.10.2012 р. [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] , [INFO] . Так як цей заповіт складено пізніше, то заповіт від 18.11.2009 р. є скасованим. Відповідач у порядку та строки встановлені ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадщину не прийняв. Отже, в силу ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як зазначалося, позивач проживала з [PERSON] однією сім`єю з березня 2010 р. по день смерті - [INFO] , тобто більше ніж п`ять років. Отже вона відноситься до четвертої черги спадкоємців. Позивач не подавала заяви про відмову від спадщини після померлої [PERSON] , тому прийняла її. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належав померлій на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2005 р. Але самого договору купівлі-продажу від 25.10.2005р. в позивача немає. 06.03.2018 р. позивач звернулася до приватного нотаріуса для видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом, який їй відмовив та рекомендував звернутися до суду. Представник позивача в в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти позовних вимог. Свідки [PERSON] , [PERSON] засвідчили той факт, що позивач [PERSON] та [PERSON] з 2010 року проживали разом за адресою: [ADDRESS] , тобто у житловому будинку належному [PERSON] , яка померла [INFO] , вони разом проживали однією сім`єю та вели разом спільне господарство з 2010 року, при цьому позивач за [PERSON] доглядала та допомагала їй, оскільки остання була похилого віку. Потім з ними почав проживати співмешканець позивача - [PERSON] . Свідкам відомо, що саме сторони у справі поховали [PERSON] . Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача та відповідача, а також свідків, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження матеріалами справи, що підтверджують вказані факти та викладені правовідносини. Судом встановлено, що з весни 2010 року позивач [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] до дня смерті останньої за адресою: [ADDRESS] , тобто у житловому будинку належному [PERSON] , яка померла [INFO] , при цьому вони вели спільне господарство, що підтверджується довідкою від 19.01.2018р. №105 Мирівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області (а.с.7). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.6). Судом також встановлено, що позивач також опікувалася утриманням будинку, придбавала будівельні матеріали, робила ремонт. Придбання будівельних матеріалів підтверджується доданими до матеріалів справи копіями відповідних чеків, накладних (а.с.16-17). Факт проживання разом та ведення спільного господарства в період часу з 2010 року по день смерті [PERSON] - [INFO] підтверджено вищевказаними документами та показами в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належав померлій на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2005 р., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №111551849 від 24.01.2018 р. (а.с.9). 06.03.2018 р. позивач звернулася до приватного нотаріуса для видачі свідоцтва про право власності у порядку спадкування за законом. Але їй нотаріусом було відмовлено, посилаючись на ст. ст. 1268, 1270, 1272 ЦК України, що підтверджується письмовим повідомленням приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Рудого М.Є. від 06.03.2018 № 196/02-14 (а.с.8). З письмового повідомлення приватного нотаріуса Томаківського районного нотаріального округу Рудого М.Є. від 15.04.2020 № 63/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа № 20/2018, копія якої направлена на адресу суду і знаходиться в матеріалах справи. З копії спадкової справи суд вбачає, що до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , зверталася [PERSON] , яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, та окрім неї ніхто до нотаріальної контори не звертався. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] за життя складала два заповіти: від 18.11.2009 р. та від 24.10.2012 р., що вбачається також з копії спадкової справи. В силу ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно заповіту від 24.10.2012 р. [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] , [INFO] . Так як цей заповіт складено пізніше, то заповіт від 18.11.2009 р. є скасованим. Отже за діючим на момент смерті заповітом спадкоємцем був [PERSON] . Відповідач у порядку та строки встановлені ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадщину не прийняв. Отже, в силу ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі неприйняття спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В силу ст. 1258 ЦК України: «1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу». Після смерті [PERSON] спадкоємців першої, другої, третьої черги немає. Упродовж шести місяців після її смерті ніхто заяву до нотаріуса про прийняття спадщини не подав. Отже, спадкувати повинні спадкоємці четвертої черги, до якої за ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що позивач не подавала заяви про відмову від спадщини після померлої [PERSON] , тому вважається такою, що прийняла її. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В силу ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. Тому вимога щодо встановлення факту прийняття спадщини підлягає розгляду у порядку позовного провадження та заявляється у цьому позові разом з вимогою щодо визнання права власності у порядку спадкування. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. ! Пленум Верховного Суду України у постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину в судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу № 757/44693/15-ц (провадження №61- 4981св18), у своїй постанові від 28 березня 2018 року зазначив, що судам при оцінці належності обраного позивачем способу захисту та обґрунтуванні відповідного висновку щодо нього слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Згідно даних технічного паспорту КП «Томаківське БТІ» ДОР станом на 29.10.2005 [PERSON] зазначена власником спірного житлового будинку. Згідно вуисновку ТОВ "Томаківське БТІ" вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 120545,00 грн. Викладені обставини та письмові докази свідчать про те, що спірний житловий будинок належав [PERSON] , а після її смерті, позивач має право на отримання спадщини за законом. Володіння спадкодавцем зазначеним житловим будинком не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.ст. 1216, 1218 ЦК України після смерті спадкодавця, якому на праві приватної власності належав житловий будинок, до позивача у справі, як спадкоємця за законом, переходить право на отримання у спадщину вказаного спадкового майна. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Виходячи із наведеного, враховуючи ту обставину, що ніхто, крім позивача не претендує на спадщину, а саме спірний житловий будинок з будівлями та спорудами за вищевказаною адресою, після смерті [PERSON] , відповідач [PERSON] не заперечує проти позовних вимог, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представник позивача просить звільнити відповідача від сплати на користь позивача судового збору, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування витрат та залишити сплачений судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved