Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить постановити рішення суду про відібрання доньки [PERSON], [INFO], від батька [PERSON] та повернення дитини її матері, тобто позивачу, допустити негайне виконання рішення суду про відібрання доньки [PERSON] та повернення її матері, стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам в сумі 8079,54 грн. та стягнути неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів в сумі 8334,30 грн., стверджуючи, що 10.08.2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, зареєстрований у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №759. Від шлюбу у сторін народилися дві доньки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано, з часу фактичного припинення шлюбних відносин позивач з доньками проживали окремо від відповідача. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 02.10.2012 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання дітей у сумі 700 грн. щомісячно, починаючи з 05.06.2012 року. Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 12.05.2014 року змінено розмір аліментів на утримання дітей, визначено місце проживання дітей разом з їх матір'ю, визначено спосіб участі батька у вихованні дітей, вище вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 року. 15.08.2014 року Балтським районним судом Одеської області видано виконавчі листи, за якими Другим відділом ДВС Малиновського міського управління юстиції м. Одеси відкрито виконавчі провадження з примусового виконання рішення суду по стягненню аліментів та визначенню місця проживання доньок разом з матір'ю. Відповідач [PERSON] рішення суду не виконує, з лютого 2014 року аліментів не сплачує, в результаті чого утворилася заборгованість по аліментам у сумі 8079,54 грн. та неустойка (пеня) 1% за кожен день прострочення у сумі 8334,30 грн. Крім того, за ствердження позивача, відповідач [PERSON] без її відома самовільно забрав дочку [PERSON] з місця постійного проживання в м. Балта Одеської області і повертати її не має наміру. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] є емоційною, неврівноваженою, схильною до образ людиною, його поведінка до неї та дітей характеризується грубістю, що, на її думку, шкодить розвитку дочки [PERSON], яка в теперішній час проживає разом з ним. Позивач [PERSON] вважає, що відповідачем порушуються вимоги законодавства України, права її неповнолітніх дітей, ним не виконується рішення суду, з приводу чого вона змушена звернутися до суду з позовом, вона та її представник [PERSON] надали суду заяву, в якій свої заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги позивача не визнав у повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позову, розглянути справу без його участі та участі його представника [PERSON] і звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить у позовних вимогах [PERSON] відмовити у повному обсязі, натомість прийняти рішення, в якому звільнити його від сплати заборгованості по аліментам з лютого 2014 року на користь [PERSON] на утримання доньок [PERSON], [PERSON] в сумі 8079,54 грн., неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів у сумі 8334,30 грн., визначити місце проживання доньки [PERSON] разом з батьком, стверджуючи, що раніше їх сім'я проживала в 4-х кімнатній квартирі в [ADDRESS], до розірвання шлюбу 12 лютого 2011 року відповідач [PERSON] самовільно без його дозволу зняла дітей з реєстраційного обліку за вище вказаною адресою, забрала двох їх дітей та переїхала на постійне проживання до своїх батьків в м. Балта Одеської області, чим погіршила життєвий рівень їх дітей. 17 січня 2014 року мати [PERSON] [PERSON] приїхала в м. Балта і забрала зі школи свою онуку [PERSON], так як дівчинка зателефонувала їй і попросила забрати її до свого батька, оскільки 16.01.2014 року її мати [PERSON] застосувала до неї фізичне насильство, забрала у неї мобільний телефон, щоб вона не могла зателефонувати батькові та бабусі, її бабуся та дідусь (по лінії матері), за ствердженням дитини, її не люблять та ненавидять, мати дитини навчила меншу дитину [PERSON] говорити, що не любить свою сестру [PERSON]. Після виїзду з м. Балти [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зателефонував [PERSON] і повідомив її що дочка їде до нього в м. Одесу, де буде проживати разом з ним, оскільки вона вчинила насильство над дитиною як фізичне так і моральне. Після цього 10 лютого 2014 року [PERSON] приїхала до ОЗОШ №103 м. Одеси і хотіла забрати [PERSON], але дитина не погодилася їхати разом з матір'ю, просила директора школи, вчительку захистити її від мами. В теперішній час [PERSON] навчається в Одеській гімназії №4, вивчає англійську, французьку, українську, російську мови, навчається в КННЗ «Дитяча музична школа №3 м. Одеси», займається спортивною аеробікою в спортивному клубі «Краян». Згідно висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1345/01-20 від 03.04.2014 року батько дитини [PERSON] приділяє багато уваги дитині, піклується про її стан здоров'я, отримання дитиною належного виховання, фактично прийняв на себе зобов'язання по створенню для дитини належних умов для життя та матеріального забезпечення неповнолітньої дочки. У висновку вказано, що обидва батьки позитивно характеризуються, але батьком створено більш сприятливі умови для життя дитини, батько має більше можливостей для всебічного розвитку дитини, виховання та утримування неповнолітньої дочки, сама дитина дуже наполягає на визначенні місця проживання разом з батьком [PERSON], тому орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] разом з батьком. Позивач [PERSON] звертає увагу суду на те, що згідно розрахунку заборгованості по аліментам, проведеного державним виконавцем Другого Малиновського відділу ДВС Одеського МУЮ, заборгованість складає 7103,10 грн., а не 8079,54 грн. як зазначає [PERSON], крім того, з 17.01.2014 року по теперішній час донька [PERSON] проживає разом з ним і перебуває на його утриманні, а інша дочка сторін [PERSON] постійно проживає разом з матір'ю і знаходиться на утриманні матері [PERSON], тому ці підстави, на думку [PERSON], дають суду право звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по сплаті аліментів у сумі 8079,54 грн. та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 8334,30 грн. Представник третьої особи - служби у справах дітей Балтської районної державної адміністрації Одеської області, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі у відповідності до вимог чинного законодавства України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.161, ст.171 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, мають істотне значення, дитина має право висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її виховання, місця проживання. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] виповнилося 11 років, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини [NUMBER], і вона категорично не бажає проживати з матір'ю, про що свідчить її заява в матеріалах справи, а також аудіо запис по справі №493/372/14-ц, провадження №2/493/153/14, де вона була опитана в судовому засіданні і пояснила, що бажає проживати разом з батьком. Батько дитини 28.08.2014 року о 14 годині виконав рішення Балтського районного суду Одеської області від 12.05.2014 року вище вказане рішення суду, передав дочку [PERSON] матері, про що складено акт від 28.08.2014 року «Про виконання рішення Балтського районного суду», який перебуває в матеріалах справи, але в цей же день о 19 годині 30 хвилин [PERSON] добровільно повернула дитину батькові, привезла її до будинку, де проживає [PERSON], і сказала доньці, що «якщо хочеш, то можеш жити з батьком». Суд приймає до уваги, що у висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1345/01-20 від 03.04.2014 року вказано, що батьком створено більш сприятливі умови для життя дитини, батько має більше можливостей для всебічного розвитку дитини, виховання та утримування неповнолітньої дочки, сама дитина дуже наполягає на визначенні місця проживання разом з батьком [PERSON], тому доцільно визначити місце проживання неповнолітньої дочки [PERSON] разом з батьком. Про створення батьком належних умов для дитини і його турботи про неї свідчать диплом [PERSON] про закінчення на відмінно 4-а класу Одеської ЗОШ №103, довідка Одеської гімназії №4, що дитина наказом №130 від 06.06.2014 року зарахована у 5 клас, довідка спортивного клубу «Краян», що [PERSON] відвідує заняття по спортивній аеробіці три рази на тиждень, довідка із КННЗ «Дитяча музична школа №3 міста Одеси», що [PERSON] навчається на хоровому відділенні, акт обстеження умов проживання [PERSON], складений службою у справах дітей Одеської міської ради, той факт, що у дитини є окрема кімната для проживання, а мати дитини не може створити належних житлових умов для дитини. Ствердження [PERSON] стосовно того, що [PERSON] є емоційною, неврівноваженою, схильною до образ людиною, його поведінка до неї та дітей характеризується грубістю, що він є соціально небезпечною особою, неодноразово притягувався до відповідальності суд не може прийняти до уваги, оскільки ці ствердження не підтверджені жодними доказами, натомість [PERSON] надано характеристики з місця роботи та проживання, де він характеризується позитивно, довідку із КУ «Одеський обласний центр психічного здоров'я» від 03.03.2014 року, що [PERSON] згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки наркологічного обліку не значиться. Суд критично відноситься до довідки, виданої Балтським РВ ГУ МВС України в Одеській області 14.02.2014 року на ім'я адвоката Кузьонного О.І. про те, що нібито в міліції є інформація про порушення кримінальної справи, про притягнення до адміністративної відповідальності в 2008-2012 роках за ст.ст. 185, 44 ч.1, 130 ч.1 КУпАП, оскільки відсутній вирок суду, який є єдиним документом про винуватість особи, а також відповідно до ст. 39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. Стосовно стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментам в сумі 8079,54 грн. та стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів в сумі 8334,30 грн. суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні заявлених [PERSON] вимог, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з 17 січня 2014 року [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та знаходиться на його утриманні, а відтак суд не знаходить підстав для стягнення з нього заборгованості по аліментам та пені, так як [PERSON] не представлено доказів, що вона приймала участь в матеріальному забезпеченні доньки [PERSON], а також не представила доказів того, що вона має менші матеріальні можливості, ніж [PERSON], для утримання другої доньки [PERSON]. На думку суду, оскільки [PERSON] в повному обсязі одноособово матеріально забезпечує доньку [PERSON], то [PERSON] повинна також забезпечувати доньку [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved