Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області, та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що спірний житловий будинок вона з її колишнім чоловіком - [PERSON] за усною домовленістю придбали у [PERSON] за весільні кошти у червні 2002 року за 3000 грн. Проживаючи у даному будинку з 2002 по 2009 роки, вона та її колишній чоловік [PERSON] здійснили реконструкцію будинку, на що отримали дозвіл від Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області, та кредит в Обласному фонді підтримки індивідуального житлового будівництва на селі на суму 20000 грн. Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивач [PERSON] залишила житловий будинок за адресою: [ADDRESS], проте вважає, що він належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності як майно, набуте подружжям за час шлюбу, а відтак, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] заперечували з тих підстав, що жодних договорів щодо купівлі - продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], він ні з [PERSON], ні з її колишнім чоловіком [PERSON] не укладав. Останні дійсно проживали у спірному будинку з 2002 року за його згодою та домовленістю з [PERSON] - мамою [PERSON], від якої [PERSON] отримав ще в лютому 2002 року 3000 грн. як завдаток за спірний будинок з наміром продати його їй в майбутньому. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті подав зустрічну позовну заяву, що ухвалою суду від 21 березня 2014 року прийнята до спільного розгляду із первісним позовом, про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 31 грудня 1999 року. Зустрічний позов обґрунтований тим, що житловий будинок [ADDRESS], належав [PERSON], яка за життя заповіла усе своє майно [PERSON] відповідно до заповіту від 01 травня 1999 року. 31 грудня 1999 року [PERSON] померла і після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, що по [ADDRESS]. [PERSON] як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину, звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою, отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 05 грудня 2011 року задоволено його позов до Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області, та визнано за ним право власності на житловий будинок із надвірними будівлями і спорудами, що по [ADDRESS], в порядку спадкування, яке скасовано рішенням апеляційного суду Волинської області від 13 вересня 2013 року з тих підстав, що суд не вирішив питання про залучення до участі у справі як співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], які мають пряме відношення до права власності на спірний будинок або принаймні на його добудовану частину. Посилаючись на вищевикладені обставини, [PERSON], його представник [PERSON] просили зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні первісного позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] заперечував, а зустрічний позов [PERSON] визнав, не заперечував проти визнання за останнім права власності на спірний будинок в порядку спадкування. Ствердив також і ту обставину, що проживав у даному будинку із [PERSON] у період з 2002 по 2009 роки за згодою [PERSON], про що з ним домовилась його мама [PERSON], сплативши останньому власні кошти ще до укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] Спільних коштів на придбання будинку вони із [PERSON] не витрачали, а вклали кошти лише на добудову та ремонт спірного будинку. Представник відповідача - Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є сільським головою Маковичівської сільської ради з 2010 року і про те, на яких підставах Маковичівською сільською радою у 2006 році приймались рішення про надання дозволу [PERSON] на реконструкцію житлового будинку по [ADDRESS], він не може пояснити. На даний час згідно погосподарської книги спірний житловий будинок рахується за [PERSON], однак запис про це було внесено до 2010 року - в той час, коли підтверджуючі правовстановлюючі документи про право власності на житло не вимагались. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно із записом у погосподарській книзі с. Маковичі [PERSON] проживала і була зареєстрована в цьому селі, їй належав житловий будинок з надвірними будівлями, що підтверджується довідкою Маковичівської сільської ради від 09 квітня 2000 року № 416 (а. с. 136). Згідно витягу з рішення сесії Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області №7/3 від 21 листопада 1995 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і надвірних будівель та ведення особистого підсобного господарства (а. с. 129). 01 травня 1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Маковичівської сільської ради, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а. с. 134). Згідно із свідоцтвом про смерть від 03 січня 2000 року [PERSON] померла [INFO] (а. с. 133). Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику в справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Виходячи з того, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] і у встановлений законом строк спадщину прийняв [PERSON], до даних цивільних відносин слід застосовувати правила ЦК УРСР (від 1963 року). Згідно зі ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР (1963 року)). Відповідно до вимог статті 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] є спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON], у встановлений законом строк спадкоємець прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне управління і володіння спадковим майном, оскільки доглядав за будинком, про що йдеться у довідці Маковичівської сільської ради від 09 квітня 2000 року № 416 (а. с. 136). 30 серпня 2002 року державним нотаріусом Турійської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] За цим свідоцтвом спадкове майно складається з права на земельну частку (пай) в с. Маковичі та грошових вкладів (а. с. 139). Постановою державного нотаріуса Турійської нотаріальної контори від 05 грудня 2011 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в с. Маковичі Турійського району Волинської області, так як не подано правовстановлювальні документи та витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно про належність цього майна спадкодавцеві [PERSON] (а. с. 140). За таких обставин справи суд приходить до висновку, що [PERSON] набув права власності на житловий будинок [ADDRESS] внаслідок успадкування відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про власність», що був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Позивач [PERSON] у позовній заяві та в судовому засіданні стверджує про те, що вона із [PERSON] придбали у [PERSON] спірний будинок за усною домовленістю у червні 2002 року за спільні весільні кошти, однак такі її твердження суперечать обставинам справи та не доведені жодними належними доказами. Так, свідки [PERSON] та [PERSON], які є батьками позивача [PERSON], та її теперішній чоловік [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] з її колишнім чоловіком [PERSON] придбали у 2002 році спірний житловий будинок за спільні весільні кошти. Разом з тим, вказані свідки ствердили, що вони участі у домовленостях з приводу придбання даного житла не брали, при передачі грошей присутніми не були. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що у лютому 2002 року [PERSON] отримав від [PERSON] - матері [PERSON] 3000 грн., домовившись про продаж в подальшому їй житлового будинку [ADDRESS], дозволивши проживати у ньому [PERSON] та [PERSON] Про вказані обставини суду показала також свідок [PERSON], ствердивши, що в лютому 2002 року передала [PERSON] 3000 грн. власних коштів як часткову оплату за будинок [ADDRESS], маючи намір його купити, однак договір купівлі - продажу між ними так і не було укладено, згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, щодо остаточної ціни, сторони не досягли. За спільною згодою в даному будинку проживали її син [PERSON] та [PERSON], які одружились 15 березня 2002 року, що стверджується свідоцтвом про одруження (а. с. 111). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Вказані положення закону були закріплені також в ЦК УРСР (1963 року), що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до ст. 227 якого договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Будь - яких не тільки нотаріально посвідчених, а взагалі письмових договорів щодо спірного майна укладено не було, твердження про ухиляння від нотаріального посвідчення угоди з посиланням на ст. 47 ЦК УРСР, ч. 2 ст. 220 ЦК України сторонами не доведено. Таким чином, доводи позивача [PERSON] про придбання спірного будинку за спільні весільні кошти у червні 2002 року не підтверджені належними доказами, а пояснення сторін та свідків, які є родичами зі сторонами у справі та заінтересованими у справі особами, з приводу тих обставин, коли саме, чиї кошти і за що саме отримав [PERSON], є суперечливими і тому не можуть бути покладені в основу рішення суду. Не може бути таким доказом і запис у погосподарській книзі села про те, що житловий будинок по [ADDRESS] рахується за [PERSON], оскільки як встановлено в судовому засіданні, такий запис вчинено за відсутності підтверджуючих правовстановлюючих документів на спірне житло. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, і це відповідає матеріалам справи, що в період з 2002 по 2009 рік [PERSON] та [PERSON] проживали у спірному будинку, орієнтовно у 2006-2007 роках звели прибудову до нього та здійснили ремонт в його приміщеннях, зокрема, за кошти, отримані в кредит в Обласному фонді підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. Про вказані обставини в судовому засіданні ствердили і сторони: [PERSON], [PERSON], і всі свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Про це також свідчать матеріали справи. Так, згідно довідок Маковичівської сільської ради від 29 липня 2013 року №№ 568, 569 [PERSON] дійсно проживала в [ADDRESS] з 2002 по серпень 2009 року, а [PERSON] дійсно проживає там із сім'єю (а. с. 5). На підставі рішення Маковичівської сільської ради від 21 серпня 2006 року № 4/3 «Про надання [PERSON] дозволу на виготовлення містобудівного обгрунтування місця розташування добудови житлового будинку в [ADDRESS]» за замовленням [PERSON] від 12 лютого 2007 року малим архітектурно-проектним підприємством виготовлено будівельний паспорт на добудову, переобладнання та реконструкцію спірного житлового будинку (а. с. 9-11). Згідно з договором № 1013 від 10 серпня 2007 року про надання позики на будівництво (добудову, реконструкцію) житлового будинку та облаштування інженерних мереж Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі надав [PERSON] пільгову позику на строк 10 років на добудову житлового будинку в сумі 20000 грн. під 3 % річних (а. с. 12-13). Рішенням Турійського районного суду від 01 червня 2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії позов задоволено. Постановлено зобов'язати [PERSON] сплатити в користь Обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі 10000 грн. заборгованості по сплаті позики, наданої цим фондом [PERSON] за договором № 1013 від 10 серпня 2007 року. Висновком №8356-8357 судової будівельно - технічної експертизи стверджується, що орієнтовно в 2006-2007 роках зведено прибудову до житлового будинку по [ADDRESS] та здійснено ремонт в приміщеннях житлового будинку. Прогнозована вартість реконструкції спірного житлового будинку становить 45473 грн., а вартість зведеної добудови - 31429 грн. (а. с. 79-82). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що фактично [PERSON] та [PERSON] проживали у спірному будинку як наймачі, поліпшення його (добудову та ремонт) зробили за відома [PERSON], а тому, на думку суду, мають право вимагати від останнього відшкодування вартості документально підтверджених витрат, понесених на його реконструкцію, як це передбачено ч. 3 ст. 778 ЦК України, на що [PERSON] погодився, ствердивши в судовому засіданні, що готовий компенсувати витрати, понесені на його поліпшення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, на які посилається позивач про придбання спірного будинку як спільного майна подружжя, спростовані матеріалами справи, та не підтверджені жодними доказами, тому посилання позивача у позовній заяві на норми СК України щодо права спільної сумісної власності подружжя є безпідставним. Так само суд не приймає до уваги посилання позивача на ст. 331 ЦК України про право власності на нову річ, оскільки прибудова до житлового будинку є видом його реконструкції, про що, зокрема, зазначено у висновку №8356-8357 судової будівельно - технічної експертизи, а не новою річчю. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], Маковичівської сільської ради Турійського району Волинської області на користь [PERSON] 300 грн. (по 100 грн. з кожного) витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved