Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним. В уточненій позовній заяві вона вказала, що з грудня 2009 року по 06 серпня 2011 року позивач та [PERSON] проживали однією сімєю, а з 06.08.2011 року по 22.09.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі, а саме в липні 2012 року сторони придбали автомобіль [NUMBER], який був зареєстрований на позивача. В липні 2013 року фактично шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] було припинено, але відповідач 1 залишив собі автомобіль у своєму користуванні, технічний паспорт та ключі зберігались у останнього. Але в подальшому позивачу стало відомо, що 05.09.2014 року вищезазначений транспортний засіб було перереєстровано на підставі довідки-рахунку від 05.09.2014 року ВІА № 706647. Перереєстрація відбувалась на відповідача-2, який є батьком відповідача-1. Але згоди на відчуження вищезазначеного автомобіля позивач не надавала, у звязку з чим просить визнати недійсним договір комісії від 05.09.2014 року, за яким відбувся продаж автомобіля [NUMBER], [NUMBER], скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль [NUMBER] та поновити попередній облік транспортного засобу за позивачем; визнати власником автомобіля [NUMBER] позивача, повернути автомобіль [NUMBER] позивачу; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача та представника третьої особи, які надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Третя особа просить винести рішення на розсуд суду. Справу розглянуто заочно відповідно до ст.224 ЦПК України у відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON]І, які не зявилися в судове засідання не повідомивши причини неявки.\~ Про час слухання справи в суді були повідомлені належним чином. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.08.2011 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-ЖС № 100814 виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області (арк. с.7) Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Фактично шлюбні відносини між ними припинились з літа 2013 року, з цього часу вони мешкають окремо. За час спільного сумісного проживання як подружжя, а саме 04 липня 2012 року сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль Opel Vivaro, 2007 року випуску номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який було зареєстровано на позивача, що не оспорюється сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, перереєстрація автомобіля Opel Vivaro, 2007 року випуску номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] відбулася 05 вересня 2014 року на підставі довідки - рахунку серії ВІА №706647, виданої ТОВ "Автокомпас" на ім'я [PERSON] ( ар. с. 11). Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до вимог ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Статтею 13 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У відповідності з положеннями статей 60, 68 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Отже, оскільки відповідач не довів ту обставину, що на відчуження спірного автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, була отримана згода позивачки, договір купівлі-продажу автомобіля не може вважатися таким, що відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги позивачки підлягають повному задоволенню. Оскільки норми ст.88 ЦПК України не містять положень щодо солідарного стягнення з відповідачів судових витрат з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. з кожного окремо, сплачений позивачем при подачі позовної заяви. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved