Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач 29.08.2017 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на такі обставини. Вона з 17.04.2012 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час вони проживаютьокремо, відповідач проживає та працює на території [PERSON] Федераці, діти проживають разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за меншою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Вона потребує матеріальної допомоги відповідача, оскільки її доходів не вистачає на нормальне утримання її та двох синів. Відповідач працює, систематично отримує заробітну плату, матеріальної допомоги їй на її утримання не надає. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьох років. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIIIвід 03.10.2017 року(надалі - Закон № 2147-VIII), Розділом 2 якого внесено зміни до Цивільного Процесуального кодексу України та викладено його у новій редакції. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Перехідні положення) ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач у судове засідання не з'явилась, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просить суд позовні вимоги задовольнити.\~ Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином шляхом направлення судового доручення про надання правової допомоги (виконання окремих процесуальних дій) у порядку Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року. Згідно документів, отриманих у звязку з виконанням доручення Нікопольського міськрайонного суду, зокрема протоколу судового засідання Льговського районного суду Курської області [PERSON] Федерації вбачається, що відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає, оскільки з 2014 року кожного місяця він виплачує [PERSON] значну суму грошових коштів, у розмірі 25000-30000 рублів на утримання дітей, що підтверджується відповідними квитанціями. Кожного місяця суми можуть трохи відрізнятися, оскільки залежать від його заробітної плати. Він самостійно вирахував 33 % відсотки своєї заробітної плати на утримання дітей та в добровільному порядку їх виплачує. Також зазначив, що дружина може працювати та вважає, що достатньо направляє грошових коштів як на утримання дітей, так і на утримання дружини. З цієї причини і заперечує проти задоволення позовних вимог. Його офіційний заробіток складає приблизно 80000 рублів за місяць. Також просив врахувати те, що він виплачує кредит, який вони отримали разом з дружиною у розмірі 12000 рублів у місяць, сплачує комунальні послуги (а.с. 34-36). \~\~\~\~\~\~\~ Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячі з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 17.04.2012 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3, 5,7). На даний час сторони проживають окремо, відповідач проживає та працює на території [PERSON] Федерації, діти проживають разом з позивачем (а.с. 10). Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за меншою дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому потребує матеріальної допомоги відповідача. Відповідач працює, систематично отримує заробітну плату, періодично направляє на імя позивача грошові кошти на утримання двох дітей, що підтверджується матеріалами справи, зокрема копіями переводів та квитанціями (а.с. 41 - 45) а також поясненнями самого [PERSON] наданих у судовому засіданні Льговського районного суду Курської області [PERSON] Федерації. У добровільному порядку відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дружини. По іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Відповідно до ч.1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Посилання відповідача на те, що він добровільно сплачує кошти у розмірі 33% від його заробітної плати на утримання дітей та на те, що їх достатньо і на утримання дружини, посилання на виплату кредиту та сплату комунальних послуг суд до уваги не приймає та не може їх покласти в основу рішення, оскільки зазначені обставини не позбавляють відповідача від обовязку утримувати дружину до досягнення дитиною трирічного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач офіційно працевлаштований, інших утриманців немає, обставин та доказів неможливості надання ним матеріальної допомоги позивачу суду не надано. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача, що буде відповідати інтересам обох сторін. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved