Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. В позовній заяві посилається на те, що вона, перебувала у шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року, яке знаходиться в архіві суду при матеріалах цивільної справи №607/19140/14-ц. У даному шлюбі народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області 31 серпня 2012 року. На даний час позивач має намір провести курс лікування сина в Турцецькій республіці, вважає, що лікування матиме неабияке значення для фізичного стану та розвитку її дитини.Однак, відповідач, [PERSON] безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Представник позивача, позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити із мотивів викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що забороняє сину виїжджати, так як сам, як батько хоче супроводжувати його на лікування і вважає, що в дитини є медичні протипоказання для перельоту. В судовому засіданні встановлено, що у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області 31 серпня 2012 року. Медичним висновком №18 про дитину інваліда визначено, що у [PERSON], [INFO], наявне захворювання (патологічний стан) G40 1.15. (а.с.9) Неповнолітній [PERSON], [INFO], запрошений для лікування і проходження обстеження в клініку [INFO]. (а.с.8) Конституцією України від 28 червня 1996 року, а саме статтею 33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Стаття 313 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" встановлено, що громадянин України має право виїхати з України, порядок в'їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави. Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Згідно п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом не вбачається підстав щодо відмови у видачі дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, оскільки він не суперечить її інтересам. При таких обставинах суд вважає, що враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, позовну заяву слід задоволити частково та надати дозвіл [PERSON], [INFO], - для тимчасового виїзду за кордон.

Outcome: approved