Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування та встановлення фактів, що має юридичне значення, та простить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: її, [PERSON] [INFO] (паспорт громадянина України серії НС №122359 виданий 30.10.1996 Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) спільного проживання однією сімєю із померлою 25 травня 1999 року [PERSON] з 1993 року та по день відкриття спадщини після її смерті. Встановити факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцю, а саме: що Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЧР №022859 зареєстрований [PERSON] сільською радою Христинівського району Черкаської області в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 04.12.2001 за №75 на імя «Черпіна Віра Никонорівна», фактично належав померлій 25 травня 1999 року [PERSON]. Рішенням суду визнати за [PERSON] [INFO] (паспорт громадянина України, серії НС №122359 виданий 30.10.1996 Христинівським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 25.05.1999 право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,45 га, розташовану в адміністративно-територіальних межах [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області та, який належав їй на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР №022859 зареєстрованого [PERSON] сільською радою Христинівського району Черкаської області в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 04.12.2001 за №75. Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що 25 травня 1999 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до спадкового майна, окрім іншого належить також земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,45 га розташована в адміністративно-територіальних межах [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області. На випадок смерті, [PERSON], будь-яких розпоряджень не робила. Вона, являється єдиною спадкоємнецею за законом після її смерті, яка в установленому на то порядку прийняла спадщину, шляхом фактичного заволодіння майном. Проте, у звязку з допущеною помилкою у написанні прізвища та імені в правовстановлюючому документі спадкодавця на землю Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЧР №022859 зареєстрованому [PERSON] сільською радою Христинівського районі Черкаської області 04.12.2001 за №75 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, вона не має можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після її смерті. Окрім, цього не має можливості подати таку ж заяву, з підстав того, що вона із спадкодавцем були зареєстрованими на день її смерті за різними адресами, хоча фактично проживали однією сімєю з 1993 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про підтримання позову в повному обсязі, та просила справу розглядати у її відсутність. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, проте від сільської ради надійшла заява, в якій зазначили, що [PERSON] сільська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просить справу розглядати без представника сільської ради. Суд, дослідивши матеріали справи, а саме: Копія паспортних даних та ідентифікаційного номера [PERSON]; Копія свідоцтва про смерть [PERSON]; Копія Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧР №022859 та інші письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо встановлення юридичного факту, а саме спільного проживання з померлою [PERSON] суд зважає на наступне. Звернувшись в нотаріальну контору з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі такого свідоцтва в зв'язку з тим, що допущена помилка у написанні прізвища та імені в правовстановлюючому документі спадкодавця на землю Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЧР №022859 зареєстрованому [PERSON] сільською радою Христинівського районі Черкаської області 04.12.2001 за №75 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~\~Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.\~\~1270\~ЦК України строк. Вказаний в заяві факт заявнику необхідно встановити з метою оформлення спадкових прав, іншим шляхом встановити його неможливо. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту проживання однією сімєю, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо визнання права власності, а саме за Вирішуючи питання щодо визнання права власності, а саме за визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 25.05.1999 право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,45 га, розташовану в адміністративно-територіальних межах [PERSON] сільської ради Христинівського району Черкаської області, суд зважає на наступне. Відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України та пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом зі спадкодавцем однією сімєю не менш, як пять років до часу відкриття спадщини. Відтак, право власності за мною на спадкову земельну ділянку, має бути визнано за рішенням суду. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 с. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом "г" ч. 1ст.\~81\~ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1ст.\~1225\~ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1ст.\~4\~ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved