Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Чорненький В.І., 21.02.2020 р. звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №9985, вчинений 28 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем. Окрім цього, просить судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1\~261,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5\~000 грн. покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] працює директором у ТзОВ «ВОЛАГРО». 24.01.2020 р. на підприємство надійшов лист із постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінського О.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №6081892 від 13.01.2020 р. У вказаній постанові приватний виконавець пропонує стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» заборгованість в сумі 71\~656,27 грн. згідно із кредитним договором №R537002620097В від 29.05.2012 р. Однак у постанові зазначено невірну адресу [PERSON] [ADDRESS] , за такою адресою він ніколи не проживав, тимчасово не проживав та не вказував її у будь-яких документах. Відтак приватним виконавцем було порушено ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчі документи приймаються до виконання за місцем проживання чи перебування боржника. Також зазначає, що всупереч Закону України «Про виконавче провадження» Черняк [PERSON] . не отримував від приватного виконавця постанови про відкриття виконавчого провадження у даному виконавчому провадженні чи будь-яких інших документів. Скориставшись допомогою адвоката, Черняк М.М. 06.02.2020 р. від приватного виконавця отримав інформацію про те, що 28.09.2019 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №9985 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» заборгованості за період з 22.12.2015 р. по 24.09.2019 р. у розмірі 9\~720,71 грн. сума основного боргу; 30\~802,05 грн. сума простроченого основного боргу за кредитом; 30\~983,51 грн. сума прострочених процентів; 150 грн. плата за вчинення виконавчого напису, а всього 71\~656, 27 грн. Із вказаного виконавчого напису вбачається, що дана заборгованість виникла за кредитним договором №R537002620097В від 29.05.2012 р. У Єдиному державному реєстрі судових рішень позивачем виявлене заочне рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.04.2015 р., яким задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №R537002620097В від 29.05.2012 р., а відтак право вимоги у кредитора виникло не пізніше прийняття вказаного заочного рішення. Вказує, що [PERSON] не було відомо про вищевказане рішення. У подальшому, після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, ПАТ «ВТБ Банк» відступив своє право вимоги за кредитним договором до ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» на підставі Договору про відступлення права вимоги №221515нв від 22 грудня 2015 року, таким чином відбулась заміна кредитора. Покликаючись на ст. 88 закону України «Про виконавче провадження» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зазначає, що всі описані обставини свідчать про те, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки на момент вчинення такого, не існувало безспірності заборгованості боржника, а також минув строк з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору, оскільки із дати винесення заочного рішення про стягнення заборгованості пройшло понад чотири роки. Із врахуванням наведеного, вважає, що вчинення виконавчого напису на борг, який виник на підставі кредитного договору, порушує Закон України «Про нотаріат», оскільки вчинений після закінчення трирічного строку з моменту виникнення права вимоги та вже був предметом судового розгляду. Окрім цього, зазначає, що діяльність приватного нотаріуса Остапенка Є.М. припинена на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 15.08.2019 р. №258/3, а оскаржуваний виконавчий напис був вчинений після припинення його діяльності. Ухвалою від 24.02.2020 р. прийнято до розгляду позов та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Відповідно до ухвали від 24.02.2020 р. вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №60818192, відкритому 06.12.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Табінським Олегом Володимировичем на підставі виконавчого напису № 9985 від 28.09.2019 р., вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення із [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Поліс» невиплачених в строк грошових коштів в сумі 71\~656,27 грн. Ухвалою від 09.04.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. У зазначений відповідачу ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» строк в ухвалі від 24.02.2020 р. про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження у справі, представник відповідача не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин, у судове засідання представник відповідача не з`явився повторно, повідомлявся про дату, час та місце проведення такого. Зі згоди представника позивача [PERSON] , який у судовому засіданні вказав, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника відповідача та ухвалення заочного рішення по справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський Олег Володимирович у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі №9985, яким стягнено з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Поліс» заборгованості за період з 22.12.2015 р. по 24.09.2019 р. у розмірі 9\~720,71 грн. сума основного боргу; 30\~802,05 грн. сума простроченого основного боргу за кредитом; 30\~983,51 грн. сума прострочених процентів; 150 грн. плата за вчинення виконавчого напису, а всього 71\~656, 27 грн. (а.с.29). За загальним правилом статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок). Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88\~\~Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України "Про нотаріат"\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.04.2015 р. задоволено позов ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором №R537002620097В від 29.05.2012 р. та стягнуто заборгованість у розмірі 86\~667,47 грн. (а.с.23-25). Слід зазначити, що розмір стягнутої заборгованості із [PERSON] за вказаним рішенням суду та розмір заборгованості за виконавчим написом різниться. У матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис. Жодних доказів та пояснень інші учасники справи не надали, відтак можливість перевірки дотримання нотаріусом положень вищевказаних нормативних актів відсутня. Вказане також і стосується покликань позивача щодо вчинення виконавчого напису поза межами строку позовної давності, який відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу за кредитним договором. Окрім цього, відповідач доводи позивача про те, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог\~Закону «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не заперечив та не спростував. За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача, тому оспорений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявні квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. за подання до суду позову, а також квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 420,40 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову. Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого позивачем судового збору, а саме 1261,20 грн. (840,80+420,40). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити таке. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) була сформована позиція щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, за якою при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд стягує витрати на правничу допомогу за умов: їх опису в договорі з адвокатом; детального опису виконаних робіт і наданих адвокатом послуг; своєчасного подання доказів; недоведення їх неспівмірності стороною, яка прагнула зменшення. Представником позивача на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу надані: договір про надання правової допомоги від 30.01.2020 р., строк дії якого до 31.12.2021 р.; ордер серія ЛВ №029783 від 21.02.2020 р.; додаткова угода до Договору про надання правової допомоги від 30.01.2020 р.; акт наданих послуг від 31.03.2020 р.; рахунок №1989 від 31.03.2020 р. та квитанція від 29.04.2020 р. про оплату вартості послуг адвоката на суму 5\~000 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, беручи до уваги обґрунтування заяви представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на підтвердження таких, їх співмірність із заявленими позовними вимогами, складність справи, а також відсутність заяви відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Outcome: approved