Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про зміну розміру аліментів, мотивуючи тим, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2008 року з мене було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2008 року до досягнення повноліття дитиною. На даний час не має змоги сплачувати аліменти в розмірі визначеному рішення суду, оскільки крім того сплачує аліменти на утримання доньки Софії від іншого шлюбу, яка також потребує належного матеріального забезпечення, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина в раніше визначеному розмірі. Попри те, позивач не відмовляється від виконання свого батьківського обов'язку щодо утримання неповнолітнього сина, згідний сплачувати аліменти на його утримання, однак в меншому розмірі. Просить змінити розмір аліментів на 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач [PERSON] до судового засідання подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак направила до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов визнає, погоджується на зміну розміру стягуваних аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, а розгляд справи провести в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України - без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2006 року, однак рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області шлюб між нами було розірвано. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні. Також встановлено, що рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2008 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2008 року до досягнення повноліття дитиною. Позивач регулярно сплачує аліменти, оскільки дбає про матеріальне забезпечення сина, заборгованості по сплаті аліментів не має, однак на даний час також сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] від іншого шлюбу, яка також потребує належного матеріального забезпечення, що підтверджується копією рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 25 січня 2018 року, а тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в раніше визначеному розмірі. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов'язком батьків, що випливає зі змісту положення ст.180 Сімейного кодексу України, що зобов'язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частина 1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до\~ч.2 ст.182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст. 180, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів, проти чого відповідачка не заперечує. Також при вирішенні даного спору слід врахувати обов'язок обох батьків на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved