Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій адвокат Логвиненко С.С. просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] з 2014 року по [INFO] року , тобто на час відкриття спадщини, а саме смерті останньої за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері заявником вжито заходи для вступу в права на спадщину. В видачі свідоцтва на спадкове майно відмовлено, з причини неналежного документального підтвердження проживання заявника разом із спадкодавцем. Надана заявником довідка органу реєстрації місця проживання померлої [PERSON] не має жодного юридичного значення, оскільки видана установою, що розташована на непідконтрольній території України в м. Донецьк. Факт сумісного проживання зі спадкодавцем підлягає встановленню в судовому порядку, в зв`язку з чим заявник звернувся до суду за захистом оспорюваних прав. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені вимоги підтримав. Представник заявника [PERSON] адвокат Логвиненко С.С. (діє на підставі договору про надання правничої допомоги, ордеру на ведення цивільної справи) в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні письмово викладеним, юридично обґрунтував вимоги довірителя зауважив, що права та інтереси підлягають захисту в порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України. Заінтересованою особою Мирноградською міською радою Донецької області суду адресовано лист на заяву [PERSON] , зі змісту якого вбачається відсутність заперечень по суті заявлених вимог, при цьому зазначено щодо прийняття рішення по справі на розсуд суду, також в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] року народження , уродженець м. Севастополь, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 5-6). [PERSON] є сином [PERSON] (родинні відносини документально підтверджено свідоцтвом про народження - а.с. 16). [INFO] року [PERSON] померла (підтверджено свідоцтвом про смерть - а.с. 14), після її смерті, в порядку ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить грошові кошти у виді недоотриманих сум пенсії. Відповідно до листа Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 6693/07/25-1 від 07.06.2019 року - на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] є залишок недоотриманих коштів у сумі 119534,41 гривень (а.с. 20). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заявник [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] . З дотриманням ст. 1268 ЦК України заявником [PERSON] вжито заходи для прийняття спадщини, відкритої після смерті матері, однак в реалізації юридичних прав спадкоємця виникли певні перешкоди. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56825756 від 11.07.2019 року - після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася (а.с. 30). Відповідно до листа Мирноградської державної нотаріальної контори № 598/01-16 від 29.05.2019 року заявнику [PERSON] роз`яснено, що для отримання спадщини після померлої [PERSON] необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуючі постійне проживання із померлої, зокрема, довідку органу реєстрації місця проживання про сумісне проживання спадкоємця зі спадкодавцем за однією адресою (п. п. 3.22 п. 3 розд. ІІ гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року); у зв`язку з тим, що місто Донецьк знаходиться на території непідконтрольній владі України та відсутня можливість підтвердити факт сумісного проживання разом із спадкодавцем рекомендовано в судовому порядку встановити відповідний юридичний факт; постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії винести неможливо, оскільки згідно ст. 34 Закону України «Про нотаріат» прийняття спадщини не є нотаріальною дією (а.с. 19). Для видачі свідоцтва на спадкове майно необхідно надати доказ постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на день смерті. Надати довідку органу реєстрації, або місцевого виконавчого органу заявник не має можливості з об`єктивних причин. Так, згідно паспорта серійний номер [NUMBER] - адресою реєстрації місця проживання [PERSON] є - [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів № 1085р від 07.11.2014 року м. Донецьк Донецької області є містом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно довідки, виданої 13.12.2018 року установою, яка розташована на непідконтрольній території, маючою назву (далі мовою оригіналу) - «Администрация Кировского района города Донецка Донецкая народная республика» - [PERSON] зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , спільно з нею проживав син [PERSON] (а.с. 15). Вказана довідка не може бути прийнята нотаріусом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення факту спільного проживання заявника з померлою. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. В судовому порядку підлягає встановлення факт постійного проживання [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] до дня смерті останньої. Так, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . В судовому засіданні з послідовних, взаємоузгоджених показів свідків [PERSON] , [PERSON] підтверджено, що [PERSON] спільно проживав з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до дня смерті останньої. Так, свідок [PERSON] суду повідомила що з [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, в 2014 року з чоловіком переїхали на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де мешкали разом зі свекрухою [PERSON] . Зі свідчень [PERSON] судом встановлено, [PERSON] доводиться свідку двоюрідною сестрою, відповідно [PERSON] - двоюрідний племінник. [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] разом з нею проживав син [PERSON] та його дружина - [PERSON] . Початок спільного проживання датується орієнтовано з 2014 року (більш точної дати свідок не зміг сказати). З [PERSON] [PERSON] були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та саме заявник забезпечив піклування за матір`ю, яка останній рік, що передував її смерті, хворіла та потребувала стороннього догляду. Згідно договору дарування, нотаріально посвідченого 08.07.2009 року - [PERSON] передала у власність (безоплатно у дар) [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 43, 44). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26364753 від 029.06.2010 року - а.с. 45). Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] проживав з матір`ю [PERSON] в одному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, разом користувалися речами звичайної обстановки. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи заявника, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини розглядуваної заяви, - судом не встановлено. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Встановлення факту постійно проживання із спадкодавцем має для заявника юридичне значення, та є необхідним для оформлення ним спадкових прав. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобов`язального характеру видачі заявнику [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved