Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] , з участю третьої особи - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, щоз 01.09.2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 01.12.2004 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує сина та не спілкується із ним, не цікавиться здоров`ям дитини та його успіхами в навчанні, морально та матеріально не підтримує сина, тобто взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків. Станом на 01.06.2016 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 18325,00 грн. Враховуючи наведене позивач просить суд позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13.07.2016 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. 08.08.2016 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача суму індексації аліментів за період з 01.09.2013 року по 01.08.2016 року у розмірі 3452,75 грн. Ухвалою суду від 05.08.2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав направлено у Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради для дачі письмового висновку стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі на час надання висновку зупинено. 01.12.2016 року на адресу суду надійшло рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №983 від 23.11.2016 року та висновок органу опіки та піклування у зв`язку із чим провадження у справі було відновлено. Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.04.2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі. Позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] суму індексації аліментів в розмірі 3452 грн. 75 коп. та 551,20 грн. сплаченого позивачем судового збору. Ухвалою суду від 08.11.2018 року поновлено [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Скасовано заочне рішення суду від 07.04.2017 року та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення суми індексації аліментів до розгляду у загальному порядку. Відповідач [PERSON] 22.11.2018 року подав відзив на позов у якому вказав, що позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Вказав, що він визнає, що його участь у вихованні сина дійсно була недостатньою, однак відсутність належної участі у зустрічах із сином та у його вихованні протягом останнього часу пов`язана із припиненням сімейних відносин із матір`ю дитини, погіршення відносин із нею та створенням ним нової сім`ї. Зазначив, що на даний час він бажає спілкуватись із сином та піклуватись про нього, приймати участь у вихованні дитини, а тому відсутні підстави вважати, що він злісно не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. Просить врахувати, що він позитивно характеризується за місцем проживання, здійснює догляд за престарілою [PERSON] , 1934 року народження, 26.05.2016 року зареєстрував шлюб із [PERSON] з якою виховує спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , до адміністративної відповідальності не притягувався. Вказав, що він є зразковим сім`янином, на утриманні у нього перебуває сім`я з п`яти осіб, яка не знаходиться на обліку у службі у справах дітей Теребовлянської райдержадміністрації. Зважаючи на те, що у відповідності до чинного законодавства та практики Європейського суду з прав людини позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, застосування якого можливе лише за доведеності факту винної поведінки батьків, а до позовної заяви не долучено жодних доказів, які б свідчили про наявність в його діях винної поведінки, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками чи жорстокого поводження із сином вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав до задоволення не підлягають. Також вказав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.06.2010 року з нього стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 250 грн. щомісячно. Після ухвалення зазначеного рішення він регулярно надавав [PERSON] матеріальну допомогу на утримання сина та не знав про те, що позивач пред`явила виконавчий лист про стягнення з нього аліментів в органи державної виконавчої служби. Про примусове виконання зазначеного рішення суду він дізнався лише 09.07.2018 року, а до того часу ніяких повідомлень з виконавчої служби не отримував. Станом на 02.11.2018 року ним сплачено заборгованість по аліментах у сумі 22000 грн. Вважає, що посилання позивача на наявність у нього боргу по сплаті аліментів не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Також зазначив, що розрахунок індексації аліментів проведено позивачем за період з лютого 2014 року по липень 2016 року. Однак у відповідності до ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п.6 постанови Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі мала б здійснюватись органом ДВС та лише з часу набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» №1368 від 17.05.2016 року. Пунктом 10-4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення передбачено, що для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України №1368 від 17.05.2016 року. Із врахуванням наведеного вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення індексації аліментів до задоволення не підлягають. Ухвалою суду від 20.09.2019 року позов [PERSON] в частині позовної вимоги про стягнення з [PERSON] суми індексації аліментів за період з 01.09.2013 року по 01.08.2016 року у розмірі 3452,75 грн. залишено без розгляду за заявою позивача. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вказала, що відповідач з 2010 року жодним чином не бере участі у житті сина і незважаючи на подані ним заперечення, контакту із сином не налагодив, не відвідує його та не спілкується із ним. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов не визнає та просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Від Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника, за наявними у справі матеріалами. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] повністю підтримують. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] у судовому засіданні вказав, що він підтримує позов його матері [PERSON] Пояснив, що його батьки розійшлися коли йому було 4 роки. До 8-річного віку він бачився зі своїм батьком, однак з того часу як йому виповнилось 9 років і до досягнення ним 15-річчя батько із ним не зустрічався, не спілкувався та не приймав будь-якої участі у його житті. Після того як йому виповнилося 15 років, батько намагався відновити контакт із ним, почав виплачувати аліменти, вони зустрічалися один раз в кафе і батько обіцяв разом поїхати в село, однак на цьому їхнє спілкування припинилося. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив наступні обставини справи. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2002 року, який розірвано 01.12.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим управлінням юстиції Тернопільської області України 01.12.2004 року. У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.05.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін залишився проживати разом із матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №1826, виданою ДП «Фаворит-3» 15.06.2016 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.06.2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 21.04.2010 року та до досягнення дитиною повноліття. 26.05.2016 року відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Микулинецькою селищною радою Теребовлянського району Тернопільської області 26.05.2016 року) та має від даного шлюбу малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 15.03.2018 року). У відповідності до довідки-розрахунку, виданої Козівським РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області станом на 01.06.2016 року заборгованість [PERSON] за аліментами становила 18325 грн. З долучених відповідачем акту обстеження матеріально-побутових умов №184 від 06.10.2018 року, довідок Управління праці та соціального захисту населення Козівської райдержадміністрації №01-04/934 від 04.10.2018 року Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області №3079 від 13.11.2018 року, Служби у справах дітей Теребовлянської райдержадміністрації №809/01-04 від 14.11.2018 року вбачається, що [PERSON] разом із сім`єю у складі п`яти осіб проживає у житловому будинку загальною площею 120 кв.м. у с. Конопківка Теребовлянського району та здійснює догляд за престарілою [PERSON] , 1934 року народження. Сім`я [PERSON] на обліку Служби у справах дітей Теребовлянської райдержадміністрації не перебуває, справи щодо адмінправопорушень [PERSON] на засіданнях виконкому та адмінкомісії Микулинецької селищної ради не розглядались. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості . У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Статтею 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці- ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно вимог ст.ст.7,155 СК України дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з вимогами ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абз.2 п.16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у п.54,58 рішення суду від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» вказав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Також суд зазначив, що сам факт оскарження заявником заяви про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини. За змістом ч.ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради №402 від 24.04.2019 року затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із висновку органу опіки та піклування рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 23.11.2016 року №983 був затверджений висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] . Після надходження до органу опіки та піклування ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.12.2018 року про надання висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , дане питання було повторно винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини. На засідання комісії встановлено, що [PERSON] продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, не приймає участі у житті сина, що підтверджується: інформацією Тернопільської загальноосвітньої школи №24 І-ІІІ ступенів від 22.01.2019 року №02-16/10 про те, що за весь період навчання неповнолітнього [PERSON] у школі батько дитини [PERSON] не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю дитини та не брав участі у навчально-виховних заходах; інформацією Тернопільського національного економічного університету «Коледж економіки, права та інформатики» від 24.01.2019 року №1 відповідно до якої [PERSON] за період навчання з 01.09.2018 року не з`являвся у навчальному закладі, не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю та іншими досягненнями свого сина [PERSON] та не брав участі у навчально-виховних заходах. На засіданні комісії з неповнолітнім [PERSON] проведено бесіду під час якої з`ясовано, що він підтримує позов матері. З батьком бачився два рази влітку. [PERSON] повідомив, що батько не виконує свої обіцянки, не приймає участі у його житті, не цікавиться його навчанням, успіхами, та вважає, що батько налагоджує контакт задля того, щоб уникнути позбавлення батьківських прав. Із врахуванням вищенаведеного, орган опіки та піклування вважає, що висновок органу опіки піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №983 від 23.11.2016 року слід залишити без змін. У своєму відзиві на позов відповідач визнав, що його участь у житті сина була дійсно недостатньою, однак вказав, що на даний час він бажає спілкуватись із сином та піклуватись про нього, приймати участь у вихованні дитини та послався на свої позитивні характеристики і відсутність будь-яких фактів винної та протиправної поведінки з його боку по відношенню до неповнолітнього сина. Водночас в ході розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] на протязі останніх восьми років не спілкувався та не зустрічався зі своїм сином [PERSON] , не приймав будь-якої участі у його вихованні та не цікавився життям дитини, жодного разу не відвідував навчальні заклади, де навчається син, не був на батьківських зборах, не цікавився успішністю та іншими досягненнями свого сина та не брав участі у навчально-виховних заходах і дані обставини неповнолітній [PERSON] особисто підтвердив на засіданні комісії з захисту прав дитини восени 2016 року. Станом на 01.06.2016 року заборгованість [PERSON] за аліментами становила 18325 грн. Інтерес до дитини відповідач почав виявляти лише після того, як дізнався про існування заочного рішення суду про позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, суд вважає, що сам лише факт подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення суду про позбавлення батьківських прав та його посилання на погашення заборгованості за аліментами, за відсутності будь-яких інших активних дій з його боку, спрямованих на встановлення контакту та налагодження стосунків із сином, на участь у житті та вихованні дитини та проявів батьківської опіки та турботи будь-яким іншим чином не можуть слугувати належним доказом того, що відповідач змінив свою поведінку та перестав нехтувати своїми батьківськими обов`язками. Оскільки сторони у справі розірвали шлюб ще у 2004 році, а нову сім`ю відповідач створив лише у 2016 році, посилання [PERSON] на погіршення стосунків із матір`ю сина та наявність нової сім`ї, як підставу для невиконання своїх батьківських обов`язків не заслуговують на увагу суду. Неповнолітня дитина [PERSON] у своїх поясненнях у судовому засіданні вказав, що після скасування рішення суду про позбавлення батьківських прав він бачився зі своїм батьком лише два рази, [PERSON] і надалі не приймає будь-якої участі у його житті та вихованні, не підтримує із ним жодних стосунків. Відсутність спілкування із батьком протягом тривалого періоду часу призвела до втрати родинних зв`язків між ними, однак батько і надалі не докладає жодних зусиль для відновлення стосунків та продовжує нехтувати своїми батьківськими обов`язками, а тому він повністю підтримує позицією своєї матері щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем в обґрунтування заявлених заперечень не надано будь-яких доказів, що спростовують доводи позивача та підтверджують, що він змінив своє ставлення до виконання батьківських обов`язків і намагається брати участь у житті та вихованні свого неповнолітнього сина [PERSON] Той факт, що відповідач здійснює догляд за престарілою особою, не притягувався до адміністративної відповідальності, а його сім`я не знаходиться на обліку у службі у справах дітей Теребовлянської райдержадміністрації не може розцінюватись судом як належний доказ на підтвердження зазначених обставин. За таких обставин аналізуючи досліджені докази, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, зважаючи на те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, тривалий період часу не виявляє батьківського піклування відносно свого неповнолітнього сина, не цікавиться його життям, не приймає участі у вихованні та не вживає будь-яких заходів для зміни своєї поведінки, приймаючи до уваги думку неповнолітньої дитини [PERSON] , який вказав, що підтримує позов про позбавлення батьківських прав, оскільки батько не приймає жодної участі у його житті та вихованні, внаслідок чого між ними втрачено родинні зв`язки, зважаючи на висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що з метою захисту прав дитини відповідача слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 551,20 гривень сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved