Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідача [PERSON] сільської ради, де третьою особою без самостійних вимог є відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області. Посилається на те, що 06.04.2009 року помер батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по плану забудови під літ. «А» з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів, вул.Гостинець, 6, Вижницького району Чернівецької області, вартістю 102496,00 грн., а також: земельної ділянки площею 0,60 га. надана [PERSON], згідно рішення [PERSON] сільської ради 15-ї сесії ХХІ-го скликання від 07.02.1994 року; земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,62 га., яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЧВ №009965 від 21.07.1998 року виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради №19 від 01.07.1998 року; земельної ділянки (пай) загальною площею 0,79 умовних кадастрових гектарів, що належали спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0101979, виданого 12.11.1996 року на підставі рішення Вижницької РДА №221 від 04.09.1996 року, загальною вартістю 65880,62 грн. Як спадкоємець першої черги за законом своєчасно прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем, звернувся до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області з відповідною заявою, де була заведена спадкова справа. Крім нього, інших спадкоємців першої черги за законом та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає. Будь-яких посмертних розпоряджень, заповітів спадкодавцем не складалось. Зазначав, що нотаріус виніс постанову, якою відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно, у звязку з тим, що ним не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Також зазначає, що в свідоцтві про смерть батька зазначено «Шенкарюк Василь Тодорович», а в [PERSON] акті на право приватної власності на землю серія І-ЧВ №009965 від 21.07.1998 року на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,62 га., виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради №19 від 01.07.1998 року громадянину «Шинкарюку Василю Теодоровичу», та в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0101979 виданого 12.11.1996 року на підставі рішення Вижницької РДА №221 від 04.09.1996 року на земельну ділянку (пай) загальною площею 0,79 умовних кадастрових гектарів, виданий члену колективного сільськогосподарського підприємства колгосп ім.Федьковича, с.Банилів, Вижницького району Чернівецької області, «Шинкарюку Василю Теодоровичу». У звязку з вказаними розбіжностями необхідно встановити факт належності померлому батьку [PERSON] вказаних правовстановлюючих документів. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.08.2010 року встановлено факт родинних відносин між ним [PERSON], [INFO], та померлим 06 квітня 2009 року [PERSON], як сина та батька. Просить встановити факт належності померлому 06.04.2009 року [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме, Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЧВ №009965 від 21.07.1998 року на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,62 га., та Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0101979 на земельну ділянку (пай) загальною площею 0,79 умовних кадастрових гектарів, визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, на житловий будинок по плану забудови під літ. «А» з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів, вул.Гостинець, 6, Вижницького району Чернівецької області, та на земельну ділянку площею 0,62 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІЧВ №009965 виданого 21 липня 1998 року. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] сільської ради надійшла заява, в якій вони позовні вимоги визнають в повному обємі та просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судове засідання представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що 06 квітня 2009 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія 1-МИ №060972, виданого 06.04.2009 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №21, копією свідоцтва про народження позивача [PERSON]В Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.08.2010 року встановлено факт родинних відносин між позивачем [PERSON], [INFO], та померлим 06 квітня 2009 року [PERSON], як сина та батька. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку по плану забудови під літ. «А» з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів, вул.Гостинець, 6, Вижницького району Чернівецької області, вартістю 102496,00 грн., а також: земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,62 га., яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЧВ №009965 від 21.07.1998 року виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради №19 від 01.07.1998 року на імя [PERSON]; земельної ділянки (пай) загальною площею 0,79 умовних кадастрових гектарів, що належали спадкодавцю на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0101979, виданого 12.11.1996 року на підставі рішення Вижницької РДА №221 від 04.09.1996 року, на імя [PERSON]. З довідки [PERSON] сільської ради №320 від 07.04.2017 року вбачається, що [PERSON], який помер 06.04.2009 року та проживав по день смерті за адресою: с.Банилів, вул. Гостинець, 6, Вижницького району і [PERSON], який значиться в [PERSON] акті на право приватної власності на землю серія І-ЧВ №009965 від 21.07.1998 року та Сертифікаті на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0101979 від 12.11.1996 року є одна і та ж особа. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач [PERSON] надав докази того, що при видачі [PERSON] [PERSON] акту на право приватної власності на землю серія І-ЧВ №009965 від 21.07.1998 року та Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0101979 від 12.11.1996 року допущена помилка, а саме замість вірного «Шенкарюк Василь Тодорович» зазначено «Шинкарюк Василь Теодорович», а тому є всі підстави встановити факт належності [PERSON], який помер 06 квітня 2009 року, правовстановлюючих документів, а саме, Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЧВ №009965 від 21.07.1998 року виданого на імя «Шинкарюк Василь Теодорович» та Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія ЧВ №0101979 від 12.11.1996 року виданого на імя «Шинкарюк Василь Теодорович». Судом також встановлено, що житловий будинок по плану забудови під літ «А» з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів по вул.Гостинець, 6, Вижницького району Чернівецької області, 1950 року побудови, вартістю 102496,00 грн., що підтверджується копією технічного паспорта інвентарна справа №1/162. З довідки [PERSON] сільської ради №580 від 05.10.2009 року вбачається, що [PERSON], [INFO], який помер 06.04.2009 року, був зареєстрований та проживав в [INFO], з 1952 року по день смерті. З довідки [PERSON] сільської ради №1097 від 29.11.2016 року вбачається, що [PERSON], який помер 06.04.2009 року, був зареєстрований та проживав в [INFO]. На день смерті [PERSON] разом з ним в будинку ніхто не був зареєстрований але проживали: син - [PERSON], [INFO], та онук - [PERSON], [INFO]. спадкоємцем за законом першої черги є син - [PERSON], спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині немає. Позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом своєчасно прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем, звернувся до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області з відповідною заявою, де була заведена спадкова справа. Крім нього, інших спадкоємців першої черги за законом та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №367/2009 року. Позивач звернувся до державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але у звязку із тим, що ним не було надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане нерухоме майно, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії №1412/02-31 від 14.12.2016 року (с/с №367/2009). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» - 1950 року побудови, знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в [PERSON] реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 25.10.2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Виникнення права власності на земельну ділянку безпосередньо пов'язане з державною реєстрацією цього права, яка здійснюється шляхом внесення відповідного запису до Книги записів реєстрації державних актів на право власності па землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на імя [PERSON] було видано державний акт без зазначення кадастрового номера земельної ділянки, право на земельну ділянку в порядку спадкування переходить до спадкоємця за законом [PERSON], який прийняв спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог Інструкції № 31 «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею у тому числі на умовах оренди», яка затверджена наказом Державного Комітету України по земельним ресурсам № 28 від 15 квітня 1993 року. Присвоєння кадастрового номера земельній ділянці при видачі Державного акта про право приватної власності на землю, на той час нічим не було передбачено. Як вбачається з державного акту Серія І-ЧВ №009965 від 21.07.1998 року, кадастровий номер земельної ділянки не зазначений. Згідно ст.3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що державний акт про право приватної власності на землю, який був виданий 13.11.2003 року є дійсним на сьогоднішній день, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обємі. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя. Статтею 13 визначено право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що державний акт про право приватної власності на землю, який був виданий 21.07.1998 року є дійсним на сьогоднішній день, а тому позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved