Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь половину вартості додаткових витрат на дитину - [PERSON] , [INFO] , в сумі - 3636,78 грн. та грошові кошти на відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1621,60 грн. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що в період з 23.11.2002 року по 20.03.2009 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.03.2011 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн. щомісячно починаючи з 18.01.2011 року. Відповідач свої зобов`язання по сплаті аліментів не виконує. В результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 63000,00 грн., станом на 10.06.2020 року. Донька проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. В березні 2020 року дочка перенесла серйозну операцію по видаленню фіброаденоми правої молочної залози та мала складний лікувальний період до та після операції. Наразі потребує щомісячного обстеження та медикаментозного лікування, вартість який значно перевищує фінансові можливості позивача. Всього сума, витрачена на проходження клінічних досліджень та лікування, не враховуючи витрат на саму операцію, становить 7273,56 грн., а тому позивач просить стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, у розмірі 3636,78 грн. 07.07.2020 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачу, що він має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Відповідачу [PERSON] було направлено ухвалу про відкриття провадження, у встановлений в ухвалі строк, відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в розмірі 1500,00 грн., так як на сьогоднішній день його здоров`я та фінансовий стан унеможливлюють стягнення з нього окрім основних аліментів ще й додаткових витрат в повному обсязі. З 2014 року він переніс інсульт, став інвалідом 3 групи, і з того часу знаходиться на обліку в УСВК Центрального району ДПСЗН. Крім того, він перебуває на «Д» -обліку в ендокринолога, невропатолога, сімейного лікаря КНП MMP «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» з діагнозами цукровий діабет 2 типу, середньої важкості, гіпертонічна та дисгормональна енцефалопатія по змішаному типу, наслідки геморагічного інсульту. Єдиним його доходом є соціальна допомога інваліду 3 групи, що складає в липня 2020 року 1712 грн. До хвороби він працював водієм, але в теперішній час працювати не може, має порушення рухових функцій та мови. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства " кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , перенесла операцію по видаленню фіброаденоми правої молочної залози та мала складний лікувальний період до та після операції, що підтверджується Випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 2677 направленням на патологічне дослідження від 12.03.2020 року. Всього сума, витрачена на проходження клінічних досліджень та лікування, не враховуючи витрат на саму операцію, становить 7273,56 грн. Доводи відповідача про його неспроможність через майновий стан сплатити додаткові витрати у розмірі, який зазначений у позові - 3636,78 грн., суд до уваги не приймає оскільки, із матеріалів справи вбачається, що відповідач є інвалідом 3 групи, що не виключає можливості його працевлаштування з обмеженнями, визначеними згідно рекомендації МСЕК. Крім того, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 63000 грн. Таким чином, несплата відповідачем аліментів на утримання дитини, покладає на позивача непомірний тягар по утримання дитини і несення додаткових витрат, зокрема на лікування дитини. Доказів того, що відповідач приймає участь в утриманні дитини іншим способом: купівлею харчів, одягу, підручників, оплату за навчання тощо, матеріали справи не містять. Оцінюючи надані докази та враховуючи те, що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в даному випадку захворювання дитини, та те, що батьки несуть обов`язок щодо утримання дітей рівноцінно, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а вказана сума підлягає поділу між сторонами у рівних частинах. Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять. У відповідності ст. 137, ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. та на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 1621,60 грн.

Outcome: approved