Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

На розгляд суду пред'явлено вказану заяву, в якій [PERSON] просить виділити їй з відповідачем зі спільного майна подружжя по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] з 08.06.2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу сторонами сумісно 07.09.2012 року було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Право власності на вказаний нерухомий об'єкт зареєстровано за відповідачем [PERSON] За розірванням в 2016 році шлюбу домовленості про розділ майна між сторонами не досягнуто, шлюбний договір між ними не укладався. На теперішній час між сторонами виникають спори відносно володіння спірним житловим приміщенням, що змусило [PERSON] звернутись до суду з позовом щодо захисту її прав та інтересів шляхом визнання її права спільної часткової власності на спірну квартиру. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення на підставі поданих доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, адресував заяву про визнання вимог [PERSON], заперечень по суті обставин, викладених в позові не має. Окремо заявлено клопотання про розгляд справи в відсутність сторони відповідача. З огляду на вказане, в розумінні ч. 1 ст. 200 ЦПК України, наявні умови для ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. 8 червня 2010 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про шлюб серійний номер [NUMBER] - а.с. 11). В шлюбі [INFO] народжений син сторін [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про народження - а.с. 12). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, шлюб припинено, в розумінні ч. 2 ст. 114 СК України, у день набрання чинності рішення суду - 22.07.2016 року (а.с. 13). Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.09.2012 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області - [PERSON] придбано у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 35704690, виданий 03.10.2012 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м. Красноармійськ право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.са. 17). На квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] КП "Бюро технічної інвентаризації" оформлено технічний паспорт, за яким квартира складається з 3 кімнат, загальною площею 53,7 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м. (1-а кімната 14,7 кв.м., 2-а кімната - 12,1 кв.м., 3-я кімната - 12,0 кв.м.) - а.с. 18-20. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. В судовому засіданні з матеріалів справи встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Такі обставини визнаються учасниками процесу. Відповідачем [PERSON] позову про визнання спірного майна об'єктом його особистої приватної власності - не подавалось. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України). Визначаючи розмір часток сторін на спірну квартиру суд виходить з наступного. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у постанові від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Так, між сторонами по справі частки у праві власності на спірну квартиру не визначались, спірне майно було придбано ними у спільну сумісну власність. Таким чином, визначаючи частку [PERSON] у спірному сумісному майні подружжя в порядку його поділу, суд виходить з рівності їх з [PERSON] часток, та дорівнюють по половині кожному. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. В позовній заяві [PERSON] просить відшкодувати понесенні витрати, а саме стягнути з [PERSON] сплачену суму судового збору в розмірі 798,52 гривні (згідно квитанції від 26.11.2018 р. - а.с. 1). Суд звертає увагу, що відповідачем в порядку ч. 1 ст. 206 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні подано заяву про визнання позову, - таку позицію судом прийнято та враховано при ухваленні рішення по справі, що узгоджується з ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд в рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Решту судових витрат у справі (50 % від суми судового збору) суд присуджує до стягнення з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 68-71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved