Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач 19.10.2017 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позову зазначив, що 08.08.2011 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №208/2011-86, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 97000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,5 % річних. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 08.08.2031 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором укладено договори іпотеки між банком, [PERSON] та [PERSON] Предметом іпотечних договорів є - квартира №49 загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності. Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 146828 грн. 82 коп. 08 липня 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «ВТБ Банк» уклали договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 080715нв і договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 080715ін. Позивач просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: квартиру №49 загальною площею площею 59,8 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право на продажу предмета іпотеки, будь якій особі-покупцеві, за ціною 143064 грн. та відшкодувати судові витрати. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася. Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» підлягає задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Судом встановлено, що 08.08.2011 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 208/2011-86, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 97000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,5% річних. Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі 08 серпня 2031 року. Пунктом 3.3 умов кредитного договору передбачено, порядок нарахування та сплата процентів за користування кредиту. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору надавши [PERSON] обумовлені кошти, що підтверджується меморіальним ордером №29617 від 08.08.2011 р. Позичальником порушено п. 1.1 умов кредитного договору щодо повернення заборгованості за основною сумою кредиту, процентами та іншими платежами в порядку та строки, визначені кредитним договором. Укладаючи договір відступлення права вимоги (ст.ст. 513, 514, 516, 517, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тому до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти кредитування. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Однак позичальником умови договору кредиту належним чином не виконувались. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Факт неналежного виконання позичальником своїх договірних зобов'язань і наявність підтверджується наявними у матеріалах справи наданими позивачем розширеними розрахунками заборгованості, якими підтверджується заявлений банком розмір загального боргу позичальника. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідача. Розрахунок відповідає Умовам укладеного договору. Суд вважає, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №208/2011-86 від 08.08.2011 року у загальній сумі 146828,82 грн., з яких: заборгованість за кредитом складає 93411,06 грн., проценти за користування кредитом - 3609,48 грн., індекс інфляції та 3% річних станом на 18.07.2017 р. - 49808,28 грн.,. доведена позивачем належними і допустимими доказами. З метою забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань, між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» і [PERSON] (іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір від 208з/2011-86 року, за яким іпотекодавець передав банку в іпотеку квартиру №№49 загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить йому на підставі свідоцтва про право власності на квартиру [NUMBER], виданого 08.08.2011 року Представництвом фонду державного майна України в м.Донецьку, зареєстроване 06.06.2010 року у Державному реєстрі правочинів за реєстраційним номером 4578695. Пунктом 6.1, 6.2, 6.2.3.2 договорів іпотеки укладених між банком та [PERSON] передбачено, що іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а в разі їх невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги. Крім того, договорами іпотеки передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки, які не суперечать Закону України «Про іпотеку». На підставі частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Викладене свідчить про наявність підстав на звернення стягнення банком на предмети іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог за кредитним договором №208/2011-86 від 08.08.2011 року. Відповідно до статей 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», суд у своєму рішенні може встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Таким чином і застосування судом процедури продажу іпотекодержателем предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» і продаж забезпеченого іпотекою майна з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження є встановленими законодавцем способами звернення стягнення на предмет іпотеки, кожен із яких суд застосовує, враховуючи характер спірних правовідносин сторін. Враховуючи викладене, задля забезпечення захисту цивільних майнових та інших конституційних прав і законних інтересів сторін даного спору, суд вважає за необхідне, задовольнити даний позов і звернути стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на предмет іпотеки, якими є квартира №49 загальною площею 59,8 кв.м, житловою площею 44,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» право на продажу предмета іпотеки, будь якій особі-покупцеві, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за ціною 143064 грн. Також необхідно зазначити, що суд бере до уваги при вирішенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки положення ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., оскільки нерухоме майно, розташовано на території м. Донецьк, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. На підставі ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Тому суд приходить до висновку про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки належить не звертати до виконання протягом дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню: судові витрати в розмірі 2202,43 грн.

Outcome: approved