Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувшись до суду з позовом, просить визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку, 1961 року побудови, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. Набережна, 29 у с. Мисайлівка, Богуславського району Київської області ( далі- спірне нерухоме майно або будинок), посилаючись на те, що 12.07.2009 року помер її чоловік [PERSON], внаслідок чого відкрилась спадщина у вигляді вищевказаного нерухомого майна. Вона своєчасно звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак 26.08.2015 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний будинок. Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства УРСР від 13.01.1966 року, державна реєстрація нерухомого майна у сільській місцевості не проводилась. Таким чином, її покійний чоловік набув право власності на спірних житловий будинок, що підтверджуєтся договором купівлі- продажу будинку від 20.04.1988 року та реєстрацією будинку в погосподарській книзі Мисайлівської сільської ради. У звязку з тим, що вона не може успадкувати спірний будинок в нотаріальному порядку, тому вимушена звернутися до судду з даним позовом. До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про зміну підстав позову (а.с.67, 68), в якій уточнила, що згідно Державного акту на право приватної власності серії КВ № 017248 її чоловік [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, площею 0,1924 га. яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по вул. Наберіжна, 29 в с. Мисайлівка, Богуславського району Київської області. На даній земельній ділянці вони спільно побудували житловий будинок та господарські будівлі та споруди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. 12.07.2009 року її чоловік помер, внаслідок чого відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки та житлового будинку. Вона в нотаріальному порядку успадкувала вищевказану земельну ділянку. Крім цього, оскільки житловий будинок вони побудували під час шлюбу, то вважає, що вона є фактичним власником ? частини цього будинку, а інша ? частина фактично також належить їй після померлого чоловіка. На сьогоднійшній день вона сплачує за користування водою та електроенергією у відповідності до укладених договорів з відповідними організаціями. Згідно довідки КП «Південне бюро технічної інвентарізації» №1723 від 11.08.2015 року самочинне будівництво та перепланування відсутнє. Однак, вона в адміністративному порядку не може оформити право власності на весь житловий будинок, тому вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справи без її участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, посилаючись на вищевказаны обставини. Просила позов задовольнити. Мисайлівська сільська рада, Богуславського району Київської області в судове засідання свого представника не направила, але письмово повідомили про визнання заявленого позову та просили розглянути справи без участі їх представника (а.с. 66. 70). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії II-АГ № 374052 виданого Дарницьким ЗАГСом м. Києва, вбачається, що 19 вересня 1970 року одружились [PERSON] та [PERSON], якій після одруження було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.39). Під час перебування в шлюбі, [PERSON] придбав житловий будинок та сарай, які розташовані на земельній ділянці, площею 0,45 кв. м. в с. Мисайлівка, Богуславського району Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 20.04.1988 року (а.с.6). Крім того, на цій земельній ділянці, яка перебувала у користуванні подружжя [PERSON], в період з 1990 року по 1992 рік, було добудовано житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок №29 по вул. Набережна в с. Мисайлівка, який виготовлений 11.08.2015 року КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентарізації» (а.с.7-11). Із довідки №1723, виданої 11.08.2015 року КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентарізації» вбачається, що до 01.01.2013 року реєстрація спірного житлового будинку не проводилась, тому житлова площа зазначена в договорі купівлі-продажу від 22.04.1988 року була визначена без проведення технічної інвентарізації. Станом на останню дату технічної інвентарізації 11.08.2015 року загальна площа житлового будинку становить 89,00 кв.м., житлова площа становить 29,20 кв.м. Також за даною адресою знаходяться господарські будівлі та споруди. Самочине будівницьтво та перепланування відсутнє ( а.с.12). Згідно Державного акту на право приватної власності серії КВ № 017248 виданого, 27.06.2001 року Мисайлівською сільською радою Богуславського району Київської області (а.с.30) вбачається, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, площею 0,1924 га., яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована по вул. Наберіжна, 29 в с. Мисайлівка, Богуславського району Київської області. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-БК № 147475 ( а.с.26) вбачається, що 12 липня 2009 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спірне майно, яке згідно з записом по-господарської книги №5 особового рах. №1011 за 1991-1995 року, 2005-2010 роки належить [PERSON], оскільки він був головою двору до дня смерті. Заборони та арешт на будівлі не має. Свідоцтво про право власності на даний житловий будинок виконавчим комітетом не видавалось, що підтверджується довідками № 1408 та №1409, які видані 18.08.2015 року виконкомом Мисайлівської сільської ради та технічним паспортом, виготовленим 11.08.2015 року КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентарізації» (а.с.7-11, 17,18). Позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті свого чоловіка [PERSON], оскільки вона перебуваючи з ним в шлюбі постійно проживала та проживає в спадковому будинку і тому фактично в шестимісячний термін вступила в управління спадковим майном, а саме: доглядала за будинком та господарськими будівлями, проводила поточний ремонт, обробляла земельну ділянку, що підтверджується довідкою № 1409, виданої 28.08.2015 року виконкомом Мисайлівської сільської ради (а.с. 18). Крім того, факт про те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем підтверджується матеріалами спадкової справи №1631/09 щодо померлого [PERSON] (а.с.33-65), з яких вбачається, що позивач після смерті чоловіка успадкувала частину майна, яке належало померлому. На даний час стан спадковий житловий будинок відповідає вимогам протипожежної безпеки та згідно будівельно-технічних норм та правил дозволяє безпечно його експлуатувати, що підтверджується технічним висновком №52/27.08.15 від 27.08.2015 року та висновком Богуславського районного сектору ГУ ДСНС України у Київській області № 741 від 31.08.2015 року (а.с. 13-16). Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 325 ЦКУ, субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. "д" ч. 1 ст. 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право споруджувати на ній жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. За змістом ч. 2, 3 ст.375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Враховуючи те, що подружжя [PERSON] здійснили добудову житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці по вул. Наберіжна, 29 в с. Мисайлівка, Богуславського району Київської області, з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а земельна ділянка була використана за її цільовим призначенням, тому суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на спірних житловий будинок, що підтверджується записом по господарській кнізі №5 за 1991-1995 роки та 2005-2010 роки, яка зберігається в Мисайлівській сільській раді. Також судом встановлено, що [PERSON] до дня своєї смерті не отримав свідоцтво про право власності на спірне житловий будинок та не зареєстрував його в установленому законом порядку, однак це не позбавляє позивача на визнання за нею право власності на спірне майно в порядку спадкування. Так, за змістом ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 3 та 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї та незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевказані положення норми процесуального та матеріального права і зважаючи на те, що позивач [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а після смерті чоловіка своєчасно звернулась до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, внаслідок чого вона фактично успадкувала частину майна, що належало спадкодавцю, суд дійшов до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину у вигляді спірного будинку з моменту відкриття спадщини, що підтверджується належними та достовірними доказами наданими до справи. У звязку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved