Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: територіальна громада м.Марганець в особі Марганецької міської ради Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 21.11.2014 року. У вказаній квартирі значаться зареєстрованими вона, її син- [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] та колишній чоловік - [PERSON] , з яким шлюб розірвано за рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16.07.2019 року. Після розірвання шлюбу, відповідач покинув сім`ю, забравши свої речі. Проте останній до теперішнього часу значиться зареєстрованим у спірній квартирі, хоча фактично в ній не проживає з 01 березня 2020 року, участі в утриманні квартири не приймає, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей у квартирі також не має, квартирою він взагалі не цікавиться. Наразі місце перебування [PERSON] їй не відоме, оскільки з вказаного часу ніяких стосунків між собою не підтримують. Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні нею, ні іншими члени сім`ї, відповідачу не чинилося. У зв`язку з реєстрацією в квартирі відповідача, вона позбавлена можливості оформити субсидію. Крім того, розмір комунальних платежів та право на субсидію залежить від кількості зареєстрованих у помешканні осіб і зазначені витрати в даному випадку несе вона, як власник квартири, що значно впливає на її і так скрутний матеріальний стан, тим паче, що на її утриманні перебуває ще і малолітня дитина. У зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме6 квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення, не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання неодноразово не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань від нього не надходило. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 13 січня 2021 року, яка надійшла на адресу суду 19.01.2021 року [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Оголошення про виклик відповідача опублікованіо19.02.2021 року. Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Представник Марганецької міської ради Дніпропетровської області у судове засіданні не з' явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи завчасно повідомлявся у встановленому законом порядку. Пояснення щодо позову не надав. Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 2012 року перебували у шлюбі. За час перебування у зареєстрованому шлюбі вони набули у спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58.3 кв.м. Вказана квартира була набута на ім`я [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Марганецькою державною нотаріальною конторою 21 листопада 2014 року за реєстром № 1-1113. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором прав на нерухоме майно державним нотаріусом Марганецької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Ковтюх А.В. 21 листопада 2014 року, номер запису про право власності 7783685, реєстраційний номер - 416109312113, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, № 2985413 виданого 21 листопада 2014 року тим державним реєстратором ( а.с.9-11). 13 червня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області, що підтверджується копією рішення суду (а.с. 17-18). Рішення суду набрало законної сили - 16.07.2019 року. 21 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про визначення часток в праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно, а саме: квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А. (а.с.12). Відповідно до договору, колишнє подружжя визначило, що частки в праві власності на вказану квартиру у кожного із них є рівними - по Ѕ частки кожному. 21 лютого 2020 року неповнолітній син сторін [PERSON] , на підставі договору дарування Ѕ частки квартири від 21 лютого 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А., набув право спільної часткової власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , яка належала дарувальнику - [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування Ѕ частки квартири від 21.02.2020 року ( а.с.15) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності сформованого 21 лютого 2020 року приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А. (а.с. 16). Таким чином позивач та її неповнолітній син - [PERSON] [INFO] є співвласниками квартири, розташованої по [ADDRESS] , квартира [ADDRESS] . Згідно копії домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні за № 17-06/988 від 04.12.2020 року, у спірній квартирі значаться зареєстрованими: позивач - [PERSON] , її син- [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] , а також її колишній чоловік - [PERSON] ( а.с.4-7, 13). Відповідач [PERSON] до теперішнього час значиться зареєстрованим у вищезазначеній квартирі, однак фактично в ній не проживає з березня 2020 року, участі в утриманні квартири він не приймає, комунальні платежі не сплачує, його особистих речей у квартирі також немає. Актом від 03 грудня 2020 року, затвердженого управителем ОСББ "Ювілейний 1-А" [PERSON] та підписами сусідів підтверджується, що [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з березня 2020 року, місце його фактичного проживання не відоме ( а. с. 14). Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також і довідкою центру надання адміністративних послуг міста Марганця Марганецької міської ради від 21.12.2020 року (а.с.28). Місцезнаходження відповідача на даний час, позивачу не відоме. Внаслідок реєстрації в квартирі відповідача, позивач позбавлена можливості оформити субсидію та вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також розпоряджатися квартирою на власний розсуд, що є перешкодою у володінні та розпорядженні майном на власний розсуд у зв`язку з чим позивач за захистом своїх прав та інтересів вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач мав можливість користуватися спірним житловим приміщенням, ніяких перешкод позивач йому не чинила, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, відтак його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень ст. ст. 64, 156 ЖК України Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад одного року, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником квартири та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні більш ніж одного року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. На підставі викладеного та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, визнавши відповідача втратившим право на користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати по оплаті судового збору, оскільки позовні вимоги задоволені повністю і ці витрати належним чином підтверджені позивачем доданою до матеріалів справи квитанцією ( а.с.1).

Outcome: approved