Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач - [PERSON] в жовтні 2016 року звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом про визнання недійсним договору іпотеки від 22.08.2008, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому перейменованим на ПАТ КБ «ПриватБанк», який був посвідченим приватним нотаріусом КМНО - Морозовою С.В. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON], після смерті якого відповідно була заведена спадкова справа, та позивач на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України вступив у спадщину, яка залишилась після смерті його батька та до складу якої увійшла квартира [ADDRESS]. 10.03.2016 позивач дізнався про те, що вищевказане нерухоме майно знаходиться в іпотеці на підставі договору іпотеки, укладеному між спадкодавцем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 22.08.2008, та посвідченого приватним нотаріусом КМНО - Морозовою С.В. При цьому, даний договір був укладений відповідачем, згідно наданої на її ім'я померлим довіреності від 02.06.2008, у власних інтересах, так як укладений договір поруки виступив забезпеченням [PERSON] виконання взятих на себе зобов'язань за укладеним із ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитним договором, а відтак за захистом своїх порушених прав позивач змушений був звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.11.2016 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. 23.01.2017 та 06.03.2017 судом до участі в розгляді справи в якості третіх осіб було залучено [PERSON], [PERSON] та приватного нотаріуса КМНО - Морозову С.В. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2017 дана справа була передана на розгляд судді Шевчуку О.П. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2017 дана справа була передана на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. Ухвалою суду від 29.03.2018 було закрито підготовче провадження у справі та призначено її для розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Стадніков Д.В. проти пред'явленого позивачем позову заперечував у повному обсязі, оскільки оспорюваний позивачем договір іпотеки було укладено між банком та [PERSON] з дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилась про час, дату і місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, про що свідчать матеріали справи. Про поважність причин своєї неявки суду не повідомила. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явились, про причини своєї неявки суду не повідомили. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Морозова С.В. у судове засідання не з'явилась, не повідомила суд а ні про поважність просини своєї неявки, а ні про можливість здійснювати розгляд справи за її відсутності. Письмових пояснень на позовні вимоги також не направила. Враховуючи, що учасники справи, які не з'явилися за викликом до суду не повідомили про поважність причин своєї неявки, суд, на підставі ст.223 ЦПК України вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутність, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши вступне слово представника позивача - [PERSON], представника відповідача - Стаднікова Д.В., дослідивши наявні в матеріали справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню судом, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у віці 52 років помер батько позивача - [PERSON] (а.с.63, т.1). 29.03.2012 [PERSON] звернувся до Першої Київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті його батька - [PERSON] (а.с.62, т.1). Згідно наданої суду копії свідоцтва про право власності на квартиру від 06.01.2000, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, [PERSON] належала однокімнатна квартира [ADDRESS] Разом з цим, 22.08.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №K2S4GA0000000760, відповідно до умов якого остання отримала в кредит грошові кошти в розмірі 492620 грн. строком до 22.08.2023, зі сплатою 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.189-191, т.1). Також вбачається, що 22.08.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та від імені [PERSON] було укладено договір поруки №K2S4GA0000000760, згідно умов якого [PERSON] поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 22.08.2018 № K2S4GA0000000760 (а.с.199-200, т.1). В ході розгляду справи судом, стороною позивача було подано до суду висновок експерта №9068, складеного 22.05.2018 ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» щодо проведення почеркознавчої експертизи. За результатами проведення зазначеного вище експертного дослідження, експертом [PERSON] було надано висновок про те, що підпис від імені [PERSON], електрографічне зображення якого міститься у графі: «підпис», нижче реквізитів поручителя в електрофотокопії Договору поруки №K2S4GA0000000760, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] від 22.08.2008, виконано не [PERSON], а іншою особою, з ретельним наслідуванням якомусь справжньому підпису [PERSON] (а.с.230-236, т.1). Даний доказ жодним з відповідачів в ході розгляду справи судом не був оспореним та спростованим. Разом з тим, з наданої суду копії довіреності від 02.06.2008, яка була засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Король А.В., вбачається, що [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в усіх установах та організаціях м.Києва, з питання розпорядження належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS], в тому числі: здавати квартиру в оренду, заставляти, міняти або продати за ціну та на умовах за своїм розсудом. Даною довіреністю [PERSON] надав [PERSON] право подавати від його імені заяви, в тому числі заяву про сімейний стан, одержувати необхідні документи, довідки, розписуватися за нього, бути його представником в домоуправлінні, установах зв'язку, Київенерго, з усіх питань, що стосуються здачі в оренду, застави, міни чи продажу вищевказаної квартири, отримати в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно (довідку-характеристику) на квартиру, при необхідності укласти попередній договір, укладати та розривати договори, одержувати гроші за договорами, сплачувати належні з довірителя платежі, включаючи державне мито (плату) та виконувати всі необхідні дії, пов'язані з даною довіреністю (а.с.19-20, т.1). Так, 22.08.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] було укладено договір іпотеки, що був засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. (а.с.13-18, т.1). Згідно з п.33.2 Договору, ним забезпечувалось виконання зобов'язань іпотекодавця (-ів) за кредитним договором від 22.08.2008 за №K2S4GA0000000760, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем (-ями) по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії, в сумі 492620 грн. на строк з 22.08.2008 по 22.08.2023 включно. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так, положеннями ст.1 ст.237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з вимогами ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Він не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. При цьому, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання недійсним договору іпотеки від 22.08.2008, що був укладений між [PERSON] (від імені якого діяла [PERSON].) та ЗАТ КБ «ПриватБанк», позивач посилається на порушення відповідачем [PERSON] вимог ст.238 ЦК України при укладенні вказаного договору, а саме на укладення оспорюваного договору в власних інтересах, оскільки таким чином забезпечила за рахунок майна померлого виконання свого основного зобов'язання. Як було зазначено раніше, судом встановлений той факт, що між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №K2S4GA0000000760, та те, що 22.08.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та від імені [PERSON] було укладено договір поруки №K2S4GA0000000760, згідно умов якого [PERSON] поручився перед кредитором за виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором. Однак, з наданого до суду висновку експерта вбачається, що [PERSON] договір поруки №K2S4GA0000000760, укладеного з ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 22.08.2008 не підписував, відповідно у правовідносинах між банком та [PERSON], які виникли у зв'язку із укладанням кредитного договору №K2S4GA0000000760, виступити поручителем не міг. Так, за змістом ч.3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. За вказаних обставин, судом встановлено наявність умислу в діях представника [PERSON], зокрема, остання, укладаючи спірний договір від імені [PERSON], усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання у власних інтересах, оскільки уклавши від імені [PERSON] договір іпотеки, забезпечила виконання своїх же зобов'язань перед банком за рахунок майна довірителя. При цьому, залишається беззаперечним факт наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, оскільки в ході розгляду справи підтвердилась та обставина, що укладений з ЗАТ КБ «ПриватБанк» та від імені [PERSON] договір поруки №K2S4GA0000000760 від 22.08.2008 було підписано не [PERSON] Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. (ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України) Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. Доводи представника відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про необхідність застосування до даних правовідносин наслідків спливу позовної давності не заслуговують на увагу. Відповідно до вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засіданні встановлено, що спірний договір іпотеки було укладено від імені померлого [PERSON] - [INFO].10.2016 позивач звернувся до суду із самим позовом про визнання вказаного іпотечного договору недійсним, посилаючись, що 10.03.2016 дізнався про існування цього договору лише в ході оформлення спадщини після смерті батька - [PERSON] у 2011 році. Як було зазначено представником позивача в ході розгляду справи судом, про факт укладення у 2008 році [PERSON] від імені померлого батька позивача оспорюваного іпотечного договору, [PERSON] дізнався лише у квітні 2016 року. А тому, строки позовної давності щодо пред'явленних ними позовних вимог можуть обчислюватися саме з часу з якого позивач фактично дізнався про порушення прав свого батька [PERSON], які були успадковані самим [PERSON], тобто з квітня 2016 року. В цей час, відповідачами не було надано суду будь-яких належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що позивачу було відомо про укладений договори іпотеки раніше квітня 2016 року. Як встановлено положеннями ст.12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А тому, повно і всебічно з'ясувавши обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,21 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved