Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме частку 1/2 квартири [ADDRESS], яку остання успадкувала після смерті її чоловіка [PERSON]. Позов мотивований тим, що вищевказана квартира до [INFO] року, а саме до моменту смерті [PERSON], належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] 1/2 квартири [ADDRESS], яка належала померлому, успадкувала його дружина - [PERSON], яка 27 вересня 2006 року заповіла позивачу належну їй на праві особистої власності вказану квартиру. [INFO] року померла [PERSON], у зв'язку з чим позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, якою 8 вересня 2014 року було відкрито спадкову справу № 56501637. 23 травня 2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1994 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину квартири, яку спадкодавець успадкувала після свого чоловіка, [PERSON] було відмовлено, у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності на вищевказану 1/2 частину квартири. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Відповідач - Харківська міська рада правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані стороною позивача докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, об'єктом цивільно-правового спору є 1/2 частини трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], що належала подружжю: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, від 07 жовтня 1994 року, реєстраційний номер № 8-94-34266, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду (а.с. 12). [INFO] року чоловік спадкодавця [PERSON] помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина на все належне йому майно, у тому числі й на належну йому 1/2 частину зазначеної квартири. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2000 року, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою, 1/2 частини квартири [ADDRESS] успадкувала [PERSON] після смерті свого чоловіка (а.с. 13). 27 вересня 2006 року [PERSON] було складено заповіт (реєстраційний номер № 6-1011) на належну їй на праві особистої власності квартиру [ADDRESS] на користь позивача (а.с. 15). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 24 травня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с. 14). 08 вересня 2014 року Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 56501637, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38304574 . З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, якою 23 травня 2015 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до вищевказаного свідоцтва, спадщина складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS], адже ця частина квартири належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 жовтня 1994 року, реєстраційний номер № 8-94-34266. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 64627415 від 29.07.2016 року, 1/2 частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер - 1-216, від 23.05.2015 року, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 жовтня 1994 року, реєстраційний номер № 8-94-34266. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 64627415 від 29.07.2016 року, 1/2 частки квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер - 1-216, від 23.05.2015 року, виданого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину квартири, яку [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка, було відмовлено, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В. від 23.05.2015 року № 1584/02-31 (а.с. 90). Дана відмова була мотивована тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2000 року, відповідно до якого [PERSON] успадкувала 1/2 частини вказаної квартири після смерті свого чоловіка [PERSON], відсутня реєстрація права власності на нерухоме майно. Отже, згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 37955164 від 23.05.2015 року за позивачем зареєстровано право власності тільки на 1/2 частини спірної квартири (а.с. 18). Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. За загальним правилом цивільного законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 524, 525 ЦК УРСР, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Статтею 548 ЦК УРСР передбачалось, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Перелік дій, що свідчили про прийняття спадщини, був визначений законодавцем у ст. 549 ЦК УРСР. Відповідно до вказаної правової норми визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі був відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він міг заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускалось. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Статтею 554 ЦК УРСР передбачалось, що в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходила до спадкоємців за законом і розподілялась між ними в рівних частках. Правила цієї статті не застосовуються до випадків, коли спадкоємець відмовився від спадщини на користь іншого спадкоємця, держави чи державної, кооперативної або іншої громадської організації (стаття 553 цього Кодексу) або коли замість спадкоємця, який відпав, призначено іншого спадкоємця (підпризначення спадкоємця - стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 67 Закону України «Про нотаріат», п.п. 109, 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. При цьому в кожному свідоцтві зазначається все спадкове майно і перелічуються всі спадкоємці та визначається частка спадщини спадкоємця, якому видається свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Відповідно до п. 112 вищезазначеної Інструкції та п. 210 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, яка діє на теперішній час, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Таким чином, системний аналіз вказаних вище норм цивільного законодавства дозволяє стверджувати, що спадкоємець, який прийняв спадщину, набуває право на неї з дня її відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця, а не з дня отримання ним свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності вищевказаним Законом, спадкоємці, що прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а саме 1/2 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 червня 2000 року. Таким чином, відповідно до приписів ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) [PERSON] набула право власності на 1/2 частину квартири, однак не здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, по належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. На заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори відмовлено у видачі такого свідоцтва в зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на 1/2 частину вказаної квартири. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлений можливості її оформити, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved