Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що 14 лютого 2016 року помер його син - [PERSON], [INFO] в госпіталі м. Мумбаї, Індія, де з 16 грудня 2015 року до моменту смерті перебував у рейсі, як моряк далекого плавання. Заявник зазначає, що його син був перевезений з м. Мумбаї, Індія до Автономної Республіки Крим, м. Севастополь, де і був похований на кладовищі м. Севастополя, квартал 2, сектор Е, ряд 10, могила 23. Так як після смерті сина відкрилась спадщина на належне йому майно, а заявник( батько) і матір є спадкоємцями першої черги, то заявник звернувся до суду для встановлення факту смерті в госпіталі м. Мумбаї, Індія та поховання на окупованій території, громадянина України - [PERSON], [INFO], що був зареєстрований за адресою: [INFO] та фактично проживав за адресою: [INFO]( Шмідта),31, який помер 14 лютого 2016 року у госпіталі м. Мумбаї, Індія і похований 27 лютого 2016 року на кладовищі м. Севастополя, квартал 2, сектор Е, ряд 10, могила 23. Заявник в судове засідання не зявився, про причин неявки суд не повідомив, про час і місце судового розгляду був своєчасно повідомлений належним чином в порядку встановленому ч.4-5 ст.74 ЦПК України. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності відповідно до якої також просив суд задовольнити подану ним заяву про встановлення факту. Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану\~ Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні не зявився, про причин неявки суд не повідомив, про час і місце судового розгляду був своєчасно повідомлений належним чином в порядку встановленому ч.4-5 ст.74 ЦПК України. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причин неявки суд не повідомила, про час і місце судового розгляду була своєчасно повідомлена належним чином в порядку встановленому ч.4-5 ст.74 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1\~ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи, а згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно п. 8 ч. 1\~ст. 256 ЦК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно до абз.2 ч. 1\~ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, а відповідно до ч. 2\~ст. 257-1 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Положення п.5 ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановляє, що у разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану, а відповідно до п.6 цього ж Закону державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що заявник - [PERSON] є батьком [PERSON], а зацікавлена особа - [PERSON] є матірю, що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], а також свідоцтвом про шлюб IV № 266599 між [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про причину смерті № 0208832 ( аутентичний переклад) виданого Пост Мортем Центр Купер госпіталь від 17 лютого 2016 року [PERSON] помер 14 лютого 2016 року, причина смерті на момент видачі свідоцтва зясовувалась і знаходилась на етапі встановлення. Відповідно до свідоцтва за формою VII про переміщення тіла померлого з м. Мумбаї за його межі встановлено, що [PERSON], вік 32 роки помер в Купер Госпіталі 14 лютого 2016 року о 10.00 год. Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоровя або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року №545. Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4.). \~Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією\~та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», [PERSON] Крим - тимчасово окупована територія є невідємною частиною України з 20 лютого 2014 року та на територію якої, відповідно до ст. 4 вказаного Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до дозволу виданого керівником Департаменту охорони здоровя, а також свідоцтва про переміщення тіла з м. Мумбаї надано дозвіл на переміщення [PERSON] до Росії, а відповідно до транспортної накладної на переміщення вантажу «200» - тіла померлого [PERSON] з аеропорту м. Делі , Індія до Міжнародного аеропорту Сімферополь імені [PERSON]. Відповідно ж до посвідчення № 190 виданого на імя [PERSON] державним унітарним підприємством м. Севастополь щодо того, що громадянин [PERSON] похований на кладовищі м. Севастополя, квартал 2, сектор Е, ряд 10, могила 23, про що в книзі реєстрації за № 641 від 27 лютого 2016 року зроблений запис. \~\~\~\~ Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Оскільки реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті [PERSON] неможлива, то суд вважає за необхідне встановити такий факт, задовольнивши вимоги заявника, які є доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved