Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому після уточнення позовних вимог просить визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову, [PERSON] зазначає, що вона з відповідачем по справі [PERSON] перебували у шлюбі з 2001року, який був розірваний у 2012 р. У 2005 р. під час перебування у шлюбі, вони придбали двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після розлучення вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначено квартири В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, просила визнати за позивачем право власності на 27,1/100 частини спірної квартири, посилалась на підставі викладені у письмових запереченнях. Представник третьої особи Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 07.09.2001року. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14.02.2012року шлюб розірвано /а.с.65/. Згідно договору купівлі-продажу від 16.09.2005року на імя [PERSON] придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с.47-48/. 16.09.2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 851/10/27-11/5-86 для придбання нерухомого майна квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.51-58/. Зазначене кредитне зобовязання було забезпечено іпотекою. Відповідно до іпотечного договору № 851/11/27-11/5-165 від 16.09.2005 року укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON], предметом іпотеки є квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності. Право власності зареєстроване згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №8367406, виданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 16.09.2005 року /а.с.59-61/. Відповідно до ст. 61 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Доводи представника відповідача про те, що оскільки позивачка ухиляється від спільного погашення кредиту за кредитним договором, ніколи за нього не сплачувала та ухиляється від сплати комунальних послуг - не ґрунтуються на законі. Із договору купівлі-продажу від 16.09.2005 року вбачається, що, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], яка придбана подружжям за час шлюбу в кредит, оформлену на [PERSON], виникло 16.09.2005 року, таким чином, ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Положення договору іпотеки про те, що іпотекодавець [PERSON] не має права розпоряджатися квартирою без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки, не означає, що в судовому порядку не можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Крім того, згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Також за змістом ст. 65 СК України, згідно з якою договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. За таких обставин, спірна квартира правильно включена до складу майна подружжя що підлягає поділу. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved