Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира належить йому та його сину [PERSON] в рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. В спірній квартирі зареєстровані позивач та [PERSON] , котра є колишньою дружиною позивача. При цьому між позивачем та [PERSON] шлюб розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва, давно проживають окремо один від одного та не спілкуються. Позивач зазначає, шо відповідач фактично проживає в [ADDRESS] . При цьому відповідач не проживає у вказаній квартирі, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла учкасті не приймає та особистих речей в квартирі не має. У зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду з зазначеним позовом. 10.08.2021 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, просить розглянути справу за його відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялась належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов до суду не подавала. Оскільки відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялась належним чином, та позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право власності, виданого 11.11.2016 Відділом приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою: [ADDRESS] належть на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.02.2017 квартира за адресою: [ADDRESS] , форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова, 1/ч частки належить [PERSON] , Ѕ частки [PERSON] . Зігдно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва в спірній квартирі зареєстровані сторони по справі. Рішенням Деснянського районного суду м.Києві від 09.06.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.09.2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану Нахімовського управління юстиції м. Севастополя, а/з 485 - розірвано. Згідно акту від 29.07.2021, підписаного мешканцями [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що в кв. [ADDRESS] [PERSON] , 1956 року народження, не проживає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Суду не надані докази, які б свідчили про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік з поважних причин. Вона виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося, зокрема доказів зворотнього суду не надано. Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю. Виходячи з вказаного вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved