Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним нотаріально зареєстрований договір купівлі-продаж земельних ділянок - кадастровий номер 1221411000:02:045:0113 площею 0,1000 га та кадастровий номер 1221411000:02:045:0114 площею 0,0850 га, за адресою вулиця Севастопольська 85 місто Підгородне укладений 04 жовтня 2012 року між громадянином [PERSON] [INFO] діючим на підставі довіреності та громадянином [PERSON] [INFO] і який був зареєстрований приватним нотаріусом [PERSON] 04 жовтня 2012 року, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що у 2015 року, до позивача, надійшла інформація про те, що невідома особа зверталася до Підгородненської міської ради, на отримання інформації про стан земельних ділянок, що належать позивачу на праві приватної власності та розташовані за адресою вулиця Севастопольська 85 місто Підгородне. 05.10.2016 року позивач подала до Управління Держгеокадастру заяву, про надання дублікатів Актів власності на земельні ділянки у зв'язку з викраденням оригіналів у 2015 році із її будинку, невідомими особами. 08.11.2016 року, вона отримала відповідь від Управління держгеокадастру у Дніпропетровської області про те, що земельні ділянки кадастровий номер 1221411000:02:045:0113 площею 0,1000 га та кадастровий номер 1221411000:02:045:0114 площею 0,0850 га, за адресою вулиця Севастопольська 85 місто Підгородне, що належали їй на праві власності, згідно Державного земельного кадастру на 07.11.2016 року, від тепер, належать громадянину - [PERSON], згідно договору купівлі-продажу що був оформлений 04 жовтня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON] Як у подальшому було встановлено, договір купівлі-продажу від 04 жовтня 2012 року на громадянина [PERSON], був оформлений нотаріусом [PERSON], відповідного до переліку документів які надав нотаріусу, громадянин [PERSON]. Позивач зазначає, що громадянин [PERSON], 04 жовтня 2012 року, таємно від позивача, всупереч попереднім домовленостям в питанні викупу її будинку, скористався підробленою довідкою за № 372 Підгородненської міської ради та оформив купівлю-продаж земельних ділянок, що належать їй на праві власності. Тобто, цей правочин був незаконним та оформлений з недотриманням норм та форми встановленої законодавством України а значить є недійсним, на підставі зазначено позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання представник позивача та позивач не зявились, але відповідно до наданої суду заяви від представника позивача, просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON], у судове засідання також не зявився, причини неявки суду не повідомивши. Третя особа приватний нотаріус [PERSON], у судове засідання не зявилась, надавши до суду клопотання про розгляд справи без її участі, покладаючись на розсуд суду. Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, також покладаючись на розсуд суду. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає за можливе задовольнити позов у повному обсязі, виходячи з наступного. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є договори. На підставі ч. 1 ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України - однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину є відповідність правочину вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи згідно письмової відповіді Підгородненської міської ради від 04.10.2016 року № 2144 на ім'я позивача (запит від 28.09.2016 року) - Підгородненська міська рада повідомила, що на дату 04.10.2016 року, Підгородненська міська рада ніколи та нікому не видавала будь-яких довідок, на ім'я [PERSON], за адресою вулиці Севастопольська 85 місто Підгородне. Позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою, що і спірні земельні ділянки, а саме по вулиці Севастопольська 85 місто Підгородне, де вона мешкає безперервно, протягом більш 8 років з трьома неповнолітніми дітьми, починаючи з 17.10.2008 року. 04.12.2008 року відомості про власника [PERSON] пройшли державну реєстрацію згідно діючого законодавства та договору купівлі-продажу від 17.10.2008 року. Пунктом 1 статті 215 Цивільного кодексу України - «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 5, статті 216 Цивільного кодексу України - «Суд має право застосувати наслідки недійсної незначною угоди (правочину) на власної ініціативою. Пунктом 1 статті 230 Цивільного кодексу України - «Якщо одна із сторін правочину (угоди) навмисно ввела в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 11 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що доводи позивача заслуговують на увагу, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача [PERSON], суд стягує сплачений нею судовий збір у розмірі 551 грн.

Outcome: approved