Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітнього сина - [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу або фізичної особи, під опіку або виховання якій буде передана дитина, посилаючись на те, що відповідачі є батьками [PERSON] З 29 травня 2018 року малолітня дитина перебуває на обліку у службі у справах дітей Мелітопольської міської ради, як дитина, батьки якої ухиляються від її виховання. 18.05.2019 року службою у справах дітей було отримано акт про дитину, яка залишилися без догляду батьків, складений адміністрацією Мелітопольської ЗОШ №4, відповідно до якого мати малолітньої дитини не забрала сина після уроків, телефон знаходився поза зоною досяжності. Мати з дитиною проживають на території каплиці Різдва Богородиці. Адреса, вказана в особовій справі дитини, виявилась недійсною. Виявити місцезнаходження батьків не вдалося. Працівники школи привели [PERSON] до служби у справах дітей. Відповідно до акту в результаті бесіди із служницею церкви [PERSON] мати [PERSON] 17.05.2018 року залишила сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в будівлі церкви та станом на другу половину дня 18.05.2018 року не з'явилась, місце її знаходження не відоме. Станом на 22.05.2018 року мати так і не поцікавилась долею сина. 24.05.2018 року мати приходила за вказаною адресою у стані алкогольного сп'яніння, поводила себе агресивно, висловлювалась нецензурною лайкою. Представник позивача зазначає, що відповідачі власного житла не мають, не працюють, ведуть аморальний спосіб життя. 10 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 06 листопада 2018 року підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року закрито провадження у даній справі відносно відповідача [PERSON] у зв'язку з його смертю. Також залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування - Мелітопольську районну державну адміністрацію у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] змінила місце свого проживання та проживає за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов не визнала та зазначила, що хоче займатися вихованням дитини. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 48, [PERSON], народився [INFO] року, його матір'ю записана [PERSON], батьком - [PERSON] /а.с. 5/. Згідно з актом про дитину, що залишилась без догляду батьків від 18.05.2018 року № 429, 18.05.2018 року [PERSON], учня 1 Б класу мати [PERSON] не забрала після уроків, її телефон знаходився поза зоною досяжності. Адреса, вказана в особовій справі дитини виявилась недійсною. Мати разом з дитиною проживають на території Каплиці Різдва Богородиці. Батьків дитини не було, виявити їх місце знаходження не вдалось /а.с.6/. Відповідно до акту обстеження умов перебування дитини, яка залишилась без батьківського піклування від 18.05.2018 року № б/н, складеною комісією у складі спеціалістів ССД , обстежити умови утримання дитини не виявилось можливим, так як мати є особою без визначеного місця проживання у м. Мелітополі /а.с.7/ . Відповідно до інформаційної довідки від 22.05.2018 року відповідно до пояснень, наданих [PERSON], остання зазначила, що вона познайомилась з [PERSON] в лікарні у лютому 2018 року. З 10 травня 2018 року [PERSON] у зв'язку із скрутним матеріальним становищем тимчасово переїхала проживати за адресою: [ADDRESS]. 17.05.2018 року вона пішла вирішувати проблеми з житлом та влаштовуватись на роботу, однак на теперішній час місце її знаходження не відоме /а.с.8/. Згідно з листом від 29.05.2018 року № 02-11/837 про надання інформації щодо сім'ї [PERSON] було встановлено, що під час відвідування родини 25.05.2018 року за адресою [ADDRESS], яка була вказана в листі ССД від 18.05.2018 року № 01-08/2-1175-02 стало відомо, що 24.05.2018 року [PERSON] приходила туди пізно ввечері в стані сильного алкогольного сп'яніння. Поводила себе агресивно та вживала нецензурну лексику. Після того як жінка не змогла потрапити до будинку, вона зникла в невідомому напрямку. На даний момент її місцезнаходження не відоме. [PERSON] не з'явилась до ММЦ ССДМ з метою з'ясування ситуації в родині /а.с.9/. Відповідно до інформаційної довідки голови квартального комітету від 24.07.2018 року, [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою 1 пров. Чехова, буд. 6, власного житла не мають, не працюють, ведуть аморальний спосіб життя /а.с.10/. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.07.2018 року № б/н, обстежити умови проживання за адресою м. Мелітополь, 1 пров. Чехова, 6, не виявилось за можливе, оскільки до помешкання спеціалістів не пустили /а.с.11/. Відповідно листа директора КЗ «Мелітопольський обласний центр Соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради від 04.09.2018 року № 02-03/390, вбачається, що за період перебування малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року , а саме з 18.05.2018 року по теперішній час мати [PERSON] дитину жодного разу не відвідувала. Батько [PERSON] дитину відвідував три рази, а саме: 23.05.2018, 28.05.2018, 02.06.2018. З 04.06.2018 по 15.07.2018 малолітня дитина перебувала у дитячому закладі оздоровлення та відпочинку «Прометей» м. Приморськ /а.с.12/. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов'язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і розумовий розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду і лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи вищевикладене, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку про наявність об'єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки відповідачки та її свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно дитини, тому позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.2ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене, з відповідачки необхідно стягнути аліменти на утримання дитини на користь державного закладу або фізичної особи, під опіку якої буде передана дитина, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі вимог, встановлених п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачки в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 1762 грн. за розгляд позовної вимоги немайнового характеру, а також 1762 гривні судового збору за розгляд позовної вимоги майнового характеру, а всього в сумі 3524 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved