Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 січня 2018 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на дитину - сина [PERSON], [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у зареєстрованому із відповідачем шлюбі народився син [PERSON]. Відповідач у добровільному порядку не виконує свій батьківський обовязок з утримання неповнолітнього сина , хоча спроможний це робити, оскільки , працюючи за кордоному Польській Республіці , має , хоча мінливий у розмірі, але постійний дохід . При цьому, вона невзмозі самостійно надавати неповнолітній дитині належне матеріальне утримання, оскільки малолітньому сину необхідне постійне лікування ,тому просить стягнути із відповідача [PERSON] на її користь аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень щомісячно. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак її представник адвокат [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони вступили у зареєстрований шлюб 07 вересня 2013 року, про що складено актовий запис за №1559 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції . Від шлюбу сторін 31 січня 2014 року народився син [PERSON], про що складено актовий запис за №279 від 05 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції , яким 05 лютого 2014 року видано Свідоцтво про народження серії І-ИД №191641. Відповідно із Довідкою № 59 від 10 січня 2018 року , виданою директором Приватного підприємства «ТернопільКомСервіс» - неповнолітній [PERSON] проживає без реєстрації на проспекті Злуки, 25/89 у м. Тернополі, разом із матір»ю [PERSON] зареєстрованою за вказаною адресою. Також, відповідно із Довідкою № 589 від 23 лютого 2018 року , виданою директором Приватного підприємства «ТернопільКомСервіс» - позивач [PERSON] згідно із записом трудовій книжці №АХ 639194 звільнена за наказом №100-ос від 21 серпня 2012 року та не працює по даний час . Згідно Інформаційної карти ТОВ «Варшавський медичний центр» (номер головної книги 1171, Варшава, 25.09. 2016 ) 25 вересня 2016 року [PERSON] ,24 вересня 2016 року проведена операція мошонкової гіпоспадії з реконструкцією сечовивідного каналу,пластикою крайньої плоті і мошонки . Вартість операції становила 2500 євро. Відповідно до Виписного епікризу № 14555 виданого13 грудня 2017 року завідувачем хірургічного відділу Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні- неповнолітньому [PERSON] в терміновому порядку 04 грудня 2017 року під загальним знечулення проведена операція з приводу гострого захворювання органів лівої половини калитки. Згідно із Консультативною картою заступника головного лікаря та уролога поліклінічного відділу Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні від 19 березня 2018 року - неповнолітньому сину сторін [PERSON] у зв»язку із діагнозом членокалиткова гіпоспадія рекомендоване планове оперативне лікування. Як убачається із долучених до матеріалів справи копій квитанцій, позивач [PERSON] несе усі витрати по оплаті лікування малолітнього сина [PERSON]. Натомість відповідач [PERSON] маючи змогу (за своїм станом здоров"я, матеріальним становищем, не маючи утриманців ), коштів на неповнолітнього сина не надає. Судом установлено, що неповнолітня дитина сторін проживає разом із позивачкою та перебуває повністю на утриманні матері (позивачки) [PERSON] Натомість , відповідач проживаючи окремо, маючи мінливі заробітки, не приймає жодної участі у матеріальному утриманні дитини. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Натомість позивачка [PERSON] у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітньому сину [PERSON] і фактично одноособово несе батьківські обовязки обох сторін . Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідачем не надано, будь-яких доказів щодо того, що він за станом здоров"я чи майновим становищем не може надавати утримання своєму неповнолітньому сину, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення шляхом стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на дитину [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, повязані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved