Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування - Виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та змінити розмір аліментів, та стягувати з відповідача [PERSON], аліменти в її користь на утримання сина [PERSON], в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем від спільного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO].10 січня 2011 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Рівненського міського суду від 31 жовтня 2011 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн., починаючи з 02 червня 2011 року і до досягнення повноліття сином. Виконавчий лист було надіслано на виконання до відділу ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції. Однак аліменти і в примусовому порядку з відповідача стягнуто не було. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, просили його задоволити. Додатково пояснила, що сума аліментів які стягуються, є мізерною, адже станом на час розгляду справи змінився прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Відповідач за шість років жодного разу не бачив дитини, не допомагає ні духовно, ні матеріально. Дитина називає батьком співмешканця позивача. Представник третьої особи органу опіки і піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради - Подкаура О.М., позов підтримала, та вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] Питання з приводу позбавлення відповідача батьківських прав, щодо неповнолітнього сина [PERSON] було предметом розгляду органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради, де було вирішено позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його сина [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Згідно ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки проти постановлення заочного рішення не заперечує представник позивача та представник третьої особи. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.03.2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, батьками неповнолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. 10 січня 2011 року шлюб ніж [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Розірвання шлюбу зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10.01.2011 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради від 04 листопада 2016 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина - [PERSON] Зазначений висновок мотивований тим, що батько не цікавиться життям та здоров'ям свого неповнолітнього сина, самоусунувся від виховання та утримання дитини, не виконує рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2011 року стягнення аліментів. Відповідно до ст. 51 Конституції України, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Зокрема, у ч. 2 зазначеної статті Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження. Згідно ст. 152 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З наведеного вбачається, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою важливі правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Як було з'ясовано в судовому засіданні, відповідач, більше шести років з сином [PERSON] не спілкується, не приймає участі у його вихованні, не турбується про нього жодним чином не намагався спілкуватися з неповнолітнім сином та не сплачує аліменти на його утримання. Зазначене підтверджується , довідкою Головного територіального управління юстиції у Дубенській області Дубенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, в якій вказано, що заборгованість по сплаті аліментів становить 30 380,44 грн. Оцінюючи вищезазначені докази у їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до часткового задоволення, шляхом позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно дитини [PERSON], оскільки відповідач своєю бездіяльністю порушує інтереси неповнолітнього сина, зокрема фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина [PERSON], суду не надав жодних доказів існування об'єктивних причин з яких він не мав (не має) можливості встановити постійне спілкування з дитиною, періодично відвідувати дитину, щоб брати участь в його вихованні та утриманні, тобто піклуватися про фізичний і духовний розвиток, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування, спілкуватися з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Відповідачем не представлено суду переконливих доказів того, що він за своїм станом здоров'я чи у зв'язку із іншими обставинами не може належно виконувати своїх обов'язків по утриманню дитини. Суд також зазначає, що відповідно до ст. 169 Сімейного Кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за умови, що батьки істотно змінили в кращий бік поведінку, спосіб життя і (або) ставлення до виховання дитини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 31.10.2011 року рішенням Рівненського міського суду Рівненської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 400 щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що з часу набрання зазначеним рішенням суду законної сили по даний час відповідач, фактично, не сплачує стягнуті з нього аліменти. Враховуючи наведене, а також той факт, що позивач [PERSON] виховує та матеріально забезпечує сина [PERSON] одна, без допомоги батька, суд вважає доцільним збільшити розмір суми стягуваних з відповідача аліментів до 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved