Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Заявник- головний лікар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі ТОККПНЛ) Шкробот В.В. звернувся до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог посилається на те, що є достатні підстави для госпіталізації, передбачені законом. В судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Баранюк Н.М. заяву підтримала і пояснила, що [PERSON] з 2014 року визнаний судом недієздатним, є інвалідом 1 групи, страждає на важкий психічний розлад, внаслідок якого неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для себе та оточуючих. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню підтримав, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Законний представник [PERSON] пояснив, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу, на даний час необхідне стаціонарне лікування, оскільки його стан погіршився, а тому вважає за доцільне помістити його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди. [PERSON] у судовому засіданні не заперечив щодо його госпіталізації у психіатричний заклад. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Громадянин [PERSON] , [INFO] був госпіталізований до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні 28 травня 2019 року о 17 год. 10 хв. із самозверненням, без направлення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04 січня 2016 року [PERSON] був визнаний недієздатним у зв`язку із наявністю хронічного, стійкого психічного розладу та [PERSON] призначено його опікуном. [PERSON] був оглянутий комісією лікарів та за наслідками огляду Комісія прийшла до висновку, що з 1984 року він страждає від параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, стабільний дефект психіки по апато-абулічному типу. Перебуває у групі спец. нагляду, як особа, що страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вчиняв реальні дії, що являє безпосередню небезпеку для оточуючих (агресивний до рідних). Комісія прийшла до висновку, що згідно ст.14 «Закону України про психіатричну допомогу», [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, оскільки, він страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок якого не спроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність та вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою небезпеку для оточуючих. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-14, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Так, у ст.5 Конвенції встановлено, які вимоги повинні бути дотримані, при затриманні особи, як душевнохворої, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Наданими суду пояснення лікаря-психіатра, письмовими доказами суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що [PERSON] , хворіє важким психічним розладом, який обумовлює його неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, вчинення дій, що являють собою небезпеку для оточуючих у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. Аналізуючи в сукупності вищенаведені обставини, суд вважає, що слід госпіталізувати [PERSON] , без його згоди у примусовому порядку на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні. На підставі наведеного,

Outcome: approved