Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із позовом до Виноградненської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [INFO] померла його матір, [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 01.01.2005 року було зроблено відповідний запис за №1 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці Виноградненської сільської ради м. Маріуполя загальною корисною площею 115,8 м2. Домоволодіння № 12 з належними до нього надвірними побудовами та спорудами складається з земельної ділянки 0,12 га, на якій розташовано житловий будинок літ.А-1, з нежитловою\~ прибудовою літ. А1-1, веранда лат. а, площинка літ.а1, гараж літ. Г, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, замощення літ. І, огородження №1 з воротами №2, колодязь літ. К. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №165/2005, яка була закінчена провадженням Новоазовською державною нотаріальною конторою. На момент смерті матері спадкоємцем за законом є позивач, який проживав та був зареєстрований у домоволодінні [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується довідкою Виноградненської сільської ради м. Маріуполя та актом від 26.03.2018 року. Позивач звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.03.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно у зв`язку з тим, що спадкова справа №165/2005 р.,\~ яка заведена після смерті [PERSON] , зберігається у архіві Новоазовської державної нотаріальної контори, до якої немає доступу, оскільки він розташований на території, на якій проводиться антитерористична операція. Як на час смерті матері так і на даний час він проживає у вказаному домоволодінні, сплачує комунальні послуги та утримує будинок в належному житловому стані, а тому враховуючи вищевказані обставини, у нього, відповідно до вимог чинного законодавства, виникло право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю, у порядку ст.. 344 Цивільного Кодексу України. У зв`язку із викладеним він вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом і просить суд визнати за ним право власності на вказане майно. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позові, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача - Виноградненської сільської ради Круликовська Т.А. у судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, вирішення питання щодо позовних вимог поклала на розсуд суду. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони є сусідами позивача [PERSON] , який з дня свого народження проживав та і на даний час проживає у будинку [ADDRESS] разом зі своєю родиною.\~\~ Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Жданова від 05 червня 1984 року за [PERSON] визнано право власності на 1/1 частину домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 01 серпня 2018 року Нікольским районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, позивач [PERSON] є сином [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01 січня 2005 року Виконавчим комітетом Виноградненської сільської ради Новоазовського району [PERSON] померла [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний запис під №1. Згідно довідок Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 04-126-0459 від 27.03.2018 року та Виноградненської сільської ради міста Маріуполя Донецької області № 62 від 27.03.2018 року, а також відмітки у паспорті, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 23 лютого 1998 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 14.03.2018 року позивачу, за результатами розгляду його заяви від 14.03.2018 року про прийняття спадщини, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадкова справа №165/2005 р.,\~ яка заведена після смерті [PERSON] , зберігається в архіві Новоазовської державної нотаріальної контори, до якої немає доступу, оскільки він розташований на території, на якій проводиться антитерористична операція і немає можливості з`ясувати коло спадкоємців. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). У судовому засіданні було встановлено та підтверджено показаннями свідків, що позивач [PERSON] , проживав та проживає у будинку [ADDRESS] , самостійно користувався правами та виконував обов`язки, передбачені ст. 319 ЦК України, ст. ст. 150, 151 ЖК України, тобто володів спірним майном після смерті його матері [INFO] , одночасно мати позивача [PERSON] володіла всім будинком з 05.06.1984 року. Враховуючи те, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів нерухомим майном у виді будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , і понад 10 років, з початку безперервного володіння спірним майном його матір`ю, продовжує відкрито, безперервно володіти даним майном, суд вважає за можливе визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно у виді земельної ділянки на якій розташовано домоволодіння [ADDRESS] з належними до нього надвірними побудовами та спорудами за набувальною давністю.

Outcome: approved