Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Із травня 2012 року в провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки у вигляді домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 78,30 кв.м., житловою площею 51,30 кв.м., належне на праві власності [PERSON] та [PERSON], на підставі договору іпотеки № ROVPGK 00000003 від 13 липня 2005 року між сторонами, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 5077, на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між сторонами № ROVPGK 00000003 від13 липня 2005 року, загальна сума заборгованості по якому становить 456 105,63 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 13.07.2005 р. уклали кредитний договір № ROVPGK00000003 (надалі Кредитний договір). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк зобовязався надати Відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 42525,00 [Долар США] зі сплатою 11,04 % річних строком до 10.07.2025 р., а Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] та [PERSON] 13.07.2005 р. уклали договір іпотеки № ROVPGK00000003 (надалі договір іпотеки). Згідно з п. 7 договору іпотеки Відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння з надвірнимим будівлями, ща знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 78.30, житловою площею 51.30 кв.м. Майно належало Відповідачам на праві власності на підставі Договорів купівлі-продажу. Внаслідок невиконання зобов'язання за кредитним договором станом на 20.02.2012 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 57 084,56 [Долар США], що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/64 від 17 лютого 2012 року складає 456 105 грн. 63 коп. Під час розгляду справи судом згідно відповіді довідково-адресного бюро Рівненської області від 08.06.2012 року було встановлено, що [PERSON] померла [INFO]. Ухвалою суду на підставі клопотання представника позивача, відповідно ч.1 ст. 33, ч.1 ст. 37 ЦПК України, ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», було залучено в якості відповідача правонаступника /спадкоємця [PERSON]/ [PERSON]. Згідно наданого суду заперечення, відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги, вважаючи їх незаконними і необґрунтованими із тих підстав, що такі не підтверджуються належними і допустимими доказами у відповідності до ст. ст. 57-59 ЦПК України в частині надання кредиту відповідача та в частині розміру заборгованості за відсутністю платіжних документів на видачу кредиту і належного розрахунку, За відсутності належних доказів видачі кредиту, належних доказів здійснення платежів, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є необґрунтованим, містить намагання стягнути із відповідача безпідставні борги. За відсутністю належних доказів, відповідно положень ст.ст. 1-60, 59 ч.2 ЦПК України, не може бути ухвалене законне рішення на підставі всебічного повного з'ясування обставин справи. Згідно наданого суду заперечення, відповідач [PERSON] не визнає позовні вимоги, вважаючи їх незаконними і необґрунтованими із тих підстав, що розрахунок заборгованості вважає завищеним, таким що не відповідає умовам договору, невірне нарахування відсотків, оплатне надання послуги щодо надання кредитних ресурсів не належить до предмету кредитного договору, мнимою щомісячну послугу щодо надання розрахункового-касового обслуговування, яку позивач фактично не одержує. Положення п.1.1 Кредитного договору суперечать чинному законодавству. Крім того, банк неправомірно в односторонньому порядку без повідомлення позичальника в письмовій формі застосував зміну процентної ставки в сторону збільшення. Від сплати судового збору Споживачі звільняються за позовами, що пов'язані із порушенням їх прав, яким є позивач, на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно клопотання від 19.04.2012 року позивач відмовився від позовної вимоги №1 стосовно визнання дійсним договору іпотеки та заявою від 12.03.2014 року уточнив вимогу №3 шляхом виключення з її складу вимоги стосовно інших осіб. В судовому засіданні представник позивача підтримав в решті заявлені позовні вимоги, вважає їх доведеними належними допустимими доказами. Строки позовної давності заявленого позову не пропущені в силу ст. 264 ЦК України, оскільки відповідач визнала заборгованість своїми діями по внесенню 29.09.2009 платежу в сумі 287.22 грн. на погашення кредитної заборгованості. Просить позовні вимоги задовольнити. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали. В поясненнях суду вказали на недоведення позивачем факту надання кредиту, невідповідність розрахунку заборгованості вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відсутність доказів підтверджуючих факт направлення вимог відповідачам в порядку ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та неправомірну зміну позивачем процентної ставки. Просять застосувати строк поовної давності і в задоволенні позову відмовити. Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, встановленні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Відповідачем 2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 42525.00 доларів США, з яких 35000,00 доларів США на житло в кредит та 7525,00 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 11,04 % річних до 10 липня 2025 року. Умовами кредитного договору передбачено процентну ставку поточну в розмірі 0,92 % на місяць, що складає 11,04% річних (п. 1.1 кредитного договору) та процентну ставку прострочену в розмірі 2,27% на місяць, що складає 27,24% річних (п. 3.2 кредитного договору). Згідно ордеру розпорядження №2 від 14.07.2005 року складеного ЗАТ КБ «ПриватБанк» Відповідачу №1 було видано кредитні кошти в розмірі 35 000,00 доларів США. З пояснень представника позивача кошти в розмірі 7525,00 доларів США було перераховано банком на рахунок страхової компанії в якості оплати послуг страхування предмету іпотеки. З витягу зі статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що у зв'язку із зміною типу банку, змінено назву банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». Внаслідок невиконання зобов'язання за кредитним договором станом на 20.02.2012 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 57 084,56 [Долар США], що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ № 205/64 від 17 лютого 2012 року складає 456 105 грн 63 коп. Останнє погашення заборгованості по кредитній угоді, згідно розрахунку заборгованості, було здійснено [PERSON] 29.09.2009 року в розмірі 287,00 долари США, що були зараховані в погашення пені (колонка «сума пені отримана» розрахунку), що не спростовано відповідачами при підготовці до судового розгляду справи. Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 13 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого є домоволодіння з надвірнимим будівлями, ща знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 78.30, житловою площею 51.30 кв.м. вартістю 176925,00 грн. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У зв'язку з невиконанням відповідачами вимог кредитного договору щодо своєчасного погашення процентів за користування кредитом, на виконання вимог кредитного договору, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ст. 35 Закону України «Про іпотеку», 22 грудня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслав [PERSON] та [PERSON] досудову вимогу про погашення заборгованості та про виселення із предмету іпотеки протягом тридцяти днів, яка відповідачами не виконана (а.с. 10). Такі вимоги позивача були залишенні без задоволення. Банком також було запропоновано відповідачу здійснити продаж предмета іпотеки на погоджених з банком умовах з метою використання отриманих коштів на погашення кредиту, однак відповідач не погодився на такі умови, та не вчиняв жодних дій для їх реалізації. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжувач має право в разі порушення боржником, забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, суд вважає, що позовна вимога позивача про звернення стягнення на майно заявлена позивачем в межах строку позовної давності, строку, в межах якого особа може звернутися до суду за захистом порушеного права, повністю доведена, обґрунтована на підставі чинного законодавства та підлягає до задоволення. Вирішуючи вимогу про виселення відповідачів, суд приймає до уваги, що відповідно положень ст.ст. 386, 387,391,393 ЦК України, передбачено забезпечений державою рівний захист прав усіх суб'єктів права власності від порушень такого права. На підставі пояснень представників відповідачів встановлено, що фактично в будинку, що є іпотечним майном та належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності, проживає відповідач [PERSON] Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» визначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно ч.ч. 3, 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Із системного аналізу положень ст. 109 ЖК Української РСР та ст. 40 Закону України «Про іпотеку» випливає, що всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги у тому разі, якщо іпотекодержатель прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За таких обставин, якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Вимоги закону про направлення мешканцям письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення не стосується виселення мешканців на підставі рішення суду про зверненням стягнення на предмет іпотеки з одночасним виселенням мешканців, а стосується позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалене рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду та виселення підлягає виконанню у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». З огляду на викладене, доводи сторони відповідача оцінюються критично, не можуть бути прийняті до уваги при ухваленні рішення, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Рівненської філії до [PERSON] та [PERSON] про виселення із будинку одночасно із вирішенням вимоги про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки із послідуючим зняттям із реєстрації, вважаються доведеними, обґрунтованими, такими, що підлягають до задоволення. Підтверджені належними допустимими письмовими доказами в справі судові витрати в сумі 3 219 грн. 00 коп., в порядку ст. ст. 88, 89 ЦПК України, покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню за рішенням суду. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 527, 530, 589, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 33,35,40 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved