Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 16 липня 2021 року представник позивача - адвокат Міхненко С.С. звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.07.2008 між сторонами було укладено кредитний договір №ZRRWGA00000055, за яким АТ КБ «Приватбанк» зобов`язувався надати [PERSON] кредит на споживчі цілі (купівлю житла), на строк з 18 липня 2008 по 18 липня 2013 року у розмірі 243936 грн (п.8.1 договору). [PERSON] зобов`язувався використати кредит на цілі зазначені в п.8.1 Договору, сплатити відсотки за користування кредитом. Згідно з графіком погашення кредиту, щомісячний платіж складає 6838,29 грн. Також 18.07.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки квартири. Відповідно до п.33.3 Договору, предметом іпотеки є нерухоме майно належне [PERSON] , а саме 2-х кімнатна квартира по [ADDRESS] . На думку відповідача свої зобов`язання [PERSON] не виконував, а саме здійснював погашення заборгованості з порушенням встановлених договором строків, внаслідок чого станом на 25.03.2021 розмір заборгованості становить 2278658,40 грн, з яких заборгованість за кредитом - 223789,62 грн, заборгованість за відсотками - 143229,60 грн, комісія 27577,72 грн, пеня 1884061,46 грн. 12.05.2021 видано виконавчий напис нотаріуса, що зареєстровано у реєстрі за №607, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки. 03.06.2021 відповідач звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Малинського районного відділу ДВС та постановою старшого державного виконавця Малинського РВ ДВС від 14.06.2021 року відкрито виконавче провадження №65778685 з виконання виконавчого напису. Представник позивача вважає, що виконавчий напис було виконано з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №607, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1362 грн. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 21.07.2021 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 14 годину 17 серпня 2021 року. Ухвалою від 17.08.2021 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 12 годину 18 жовтня 2021 року. 25.08.2021 надійшов відзив на позовну заяву. 18.10.2021 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило. Треті особи у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Звернулись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі. Позиція відповідача Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якому з позовом не погодився та заперечив проти нього в повному обсязі, вважаючи позовну заяву безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначив, що [PERSON] у позові визнає факти укладення кредитного договору та договору іпотеки, а також не заперечує проти наявності заборгованості за кредитним договором. Банк не є належним відповідачем, оскільки не має права видавати виконавчі написи. В справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому написі. Підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню може бути тільки встановлений судом факт відсутності боргу або менший його розмір. Факти, які підтверджують відсутність боргу або невідповідність суми боргу, у позові відсутні. Позивачем не надано належних, допустимих доказів в обґрунтування позову. Натомість Банком для вчинення виконавчого напису було надано всі необхідні документи. Кредитний договір досі чинний, а, отже, в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь-який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. Вважає, що виконавчий напис є цілком правомірним, а доводи позивача є нікчемними, нотаріус діяв у рамках чинного законодавства, а, отже, виконавчий напис вчинено з дотриманням усіх вимог законодавства. Встановлені судом обставини 18 липня 2008 року позивач та АТ "Приват Банк" уклали кредитний договір № ZRRWGA00000055, згідно з яким позивач отримав кредит у сумі 243936 грн (а. с. 9-14). Згідно кредитного договору позивач зобов`язувався використати кредит на цілі зазначені в п.8.1 Договору, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.8.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2. Додатками до кредитного договору визначено загальну вартість кредиту та графік погашення кредиту (а.с.15-17). Згідно графіку погашення кредиту позичальник повинен щомісячно сплачувати банку кошти у сумі 6838,29 грн, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії. Згідно з виписки з рахунку боржника [PERSON] станом на 25.03.2021 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 2278658,40 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 223789,62 грн, заборгованості за відсотками - 143229,60 грн, комісії - 27577,72 грн та пені - 1884061,46 грн (а.с.18-19). 18.07.2008 між сторонами було укладено договір іпотеки квартири (а.с.20-22) посвідчений нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Іваненко О.М. за №4603. Відповідно до п.33.3 Договору, предметом іпотеки є нерухоме майно належне [PERSON] , а саме 2-х кімнатна квартира загальною площею 77,4 м-2, яка знаходиться по [ADDRESS] . Пунктом 22 Договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса. 21.07.2021 була укладена додаткова угода до договору іпотеки від 18.07.2008 (а.с.23-24). 12 травня 2021 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 607 про звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, запропоновано задовольнити вимоги АТ КБ «Приватбанк» шляхом перерахування коштів у розмірі 2278658,40 грн, з яких заборгованість за кредитом - 223789,62 грн, заборгованість за відсотками - 143229,60 грн, комісія 27577,72 грн, пеня 1884061,46 грн. Витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису становлять 3500 грн, а всього 2282158,40 грн. Строк, за який провадиться стягнення - дванадцять років вісім місяців сім днів, а саме з 18.07.2008 року по 258.03.2021 року. Термін пред`явлення виконавчого напису до виконання - 3 роки з дня його вчинення (а.с.27-28). 03 червня 2021 року АТ КБ «Приват банк» звернулось до Малинського РВ ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.31). 14 червня 2021 року старшим державним виконавцем Малинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Горобчук А.І. відкрито виконавче провадження за №6577868 з виконання виконавчого напису № 607 від 12.05.2021 року (а.с 32). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/1831/19 від 16.01.2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] та [PERSON] , про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № ZRRWGA00000055 від 18 липня 2008 року в розмірі 394596,93 грн, відмовлено повністю (а.с.55-57). Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом Між сторонами виник спір щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Статтями 87, 88 вищевказаного Закону визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з положеннями ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Згідно з п.3.1. глави 16 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи , якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (з наступними змінами та доповненнями) затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, п. 1-1 вказаного Переліку визначено стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Таким чином, можна зробити висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Позивач, як на підставу позову, посилається на те, що заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі не є безспірною, це підтверджує рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 16.01.2020 № 283/1831/19. Так, вказаним рішенням суду, яке є чинним, встановлено, що «(…) згідно з умовами кредитного договору банк зобов`язався надати [PERSON] грошовий кредит у розмірі 243936 грн терміном до 18.03.2013. (…) станом на 15.07.2019 утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача становить 2091719, 44 грн. (…)17 лютого 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» вже зверталося до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про повне погашення заборгованості за кредитним договором. За результатами розгляду даної справи суд частково задовольнив позов банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на квартиру [ADDRESS] , що була предметом іпотеки за договором іпотеки квартири. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 11 лютого 2013 року рішення суду першої інстанції було змінено та доповнено, однак в частині звернення стягнення на квартиру за договором іпотеки залишено без змін. Також при розгляді вищезазначеної справи було з`ясовано, що банк у зв`язку з порушенням [PERSON] виконання зобов`язання за кредитним договором № ZRRWGA00000055, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, використав своє право достроково стягнути з позичальника заборгованість за договором, надіславши йому 14 грудня 2011 року під вихідним номером 30.1.0.0/2-435 вимогу про дострокове повернення кредиту і пов`язаних з ним платежів, надавши при цьому 30-денний термін для виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань. Даний лист був отриманий [PERSON] 13 січня 2012 року та залишений без виконання останнім (а.с.62-67). Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то строк пред`явлення банком вимог до боржника підлягає обрахуванню від цієї дати. (…) Судом встановлено, що строк позовної давності щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за Кредитним договором сплив 29 травня 2018 року, оскільки право звернення до суду з позовом про стягнення всієї суми заборгованості за Кредитним договором виникло у позивача 14 лютого 2012 року, однак було перервано здійсненням платежів позичальником, останній платіж був здійснений 28 травня 2015 року, що підтверджується поясненням представника позивача та випискою з рахунку позичальника [PERSON] » (а.с. 55-57). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені (постанова ВС від 18 грудня 2019 року № 761/29966/16-ц). Суд, дослідивши рішення суд від 16.01.2020 № 283/1831/19, приймає до уваги доводи позивача, та вважає, що вказане судове рішення має преюдиційне значення, оскільки даним рішенням встановлені обставини щодо тих же сторін з приводу спірних правовідносин, які є предметом розгляду у даній справі. Таким чином, означеним судовим рішенням встановлено, що відповідач за даним позовом - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі рішення суду ще в 2013 році отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, відповідач за даним позовом, використавши своє право дострокового стягнення з позичальника ( [PERSON] ) заборгованість за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов`язання, яке у нього (банку) виникло 14 лютого 2012 року. Як було зауважено вище, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, право на вимоги у відповідача до позивача виникло 14.02.2012, а виконавчий напис було вчинено 12.05.2021, тобто через понад 9 років з моменту виникнення у банку права на вимогу до боржника, що суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», яка визначає, що виконавчий напис може бути вчинений, якщо з дня виникнення права на вимогу не минуло більше трьох років. Безспірність заборгованості позивача перед відповідачем також не підтверджена, оскільки станом на 15.07.2019 за розрахунком АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (з рішення суду від 16.01.2020) заборгованість [PERSON] становила 2091719, 44 грн ( в т.ч. пеня 1697122,51 грн), станом на 25.03.2021 (з виконавчого напису) - 2278658, 4 грн ( в т.ч. пеня 1884061, 46 грн), а з огляду на зміну банком строку виконання основного зобов`язання, відповідачем не доведено підстав нарахування [PERSON] пені у період з 15.07.2019 по 25.03.2021. Таким чином, суд вважає, що доводи позивача щодо того, що сума заборгованості не є безспірною та з часу виникнення у банку права на вимогу минуло понад три роки, є обґрунтованими та підтвердженими належними письмовими доказами, а заперечення відповідача щодо даних обставин є безпідставними. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та строку виникнення права вимоги, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Щодо доводів відповідача, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача та справа не підвідомча суду загальної юрисдикції, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства, як спір про право, в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства (висновок ВС у постанові від 14.08.2019 № 519/77/18). Оскільки предметом даного позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед відповідачем, яка вказана у виконавчому написі, то нотаріус не може бути відповідачем у цій справі . З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки є обґрунтованими належними та допустимими доказами та пред`явленими до належного відповідача. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1362 грн.

Outcome: approved