Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач 22 грудня 2016 року звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 70/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, яке видане виконавчим комітетом Ленінської районної у місті ради 10.08.2007 року. 30/100 частин вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної у місті ради 10.08.2007 року. На даний час у домоволодінні зареєстровано чотири особи: донька позивача [PERSON], онук [PERSON], також колишній чоловік дочки - [PERSON], відносно якого в суді розглядається аналогічний позов та його доньки від іншого шлюбу [PERSON], [INFO]. Реєстрація [PERSON] в домоволодінні була здійснена, у зв'язку з перебуванням його у зареєстрованому шлюбі з донькою позивача [PERSON], який в подальшому було розірвано. [PERSON] 01.11.2014 року добровільно виїхав з будинку за невідомою адресою, однак 13.11.2015 року без згоди позивача зареєстрував в спірному домоволодінні місце проживання своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. На неодноразові прохання зняти з реєстраційного обліку свою доньку, відповідач ухиляється та не виконує обов'язки члена сім`ї по утриманню домоволодіння і оплаті комунальних послуг. Позивач просила визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] та усунути [PERSON] перешкоди в користуванні вказаним домоволодінням, шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO] за вказаною адресою. Ухвалою від 28 лютого 2017 року зупинено провадження у справі до розгляду іншої цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи Орган опіки та піклування в особі Управління - служби у справах дітей Новокадацької районної у м.Дніпрі ради про примусове вселення позивача та його малолітньої дитини [PERSON]. Ухвалою від 04 жовтня 2017 року провадження у цивільній справі відновлено, оскільки усунені обставини, що викликали зупинення провадження у справі. Ухвалою від 21 листопада 2017 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради. Замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради на Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти вирішення справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшли письмові заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, [PERSON] позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Представник Органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 70/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, видане 10.08.2007 року виконавчим комітетом Ленінської районної у місті ради (а.с.16). 30/100 частин вказаного домоволодіння належить на праві власності , [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, видане 10.08.2007 року виконавчим комітетом Ленінської районної у місті ради (а.с.14-15). Відповідно до технічного паспорту, виготовленому станом на 04 березня 2011 року домоволодіння [ADDRESS] складається з одного житлового будинку та господарчих будівель і споруд. (а.с.7-12). В домоволодінні [ADDRESS] згідно адресної картки зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] (а.с.13). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року, яке набрало законної сили визнано [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS], усунуто [PERSON] перешкоди в користуванні та розпорядженні домоволодінням [ADDRESS] з боку [PERSON], шляхом зняття його з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі Управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про примусове вселення відмовлено. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 05 травня 2015 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. В грудні 2015 року [PERSON] створив нову родину з [PERSON], з якою [PERSON] 13 червня 2015 року зареєстрував шлюб. [INFO] народилася [PERSON], батьками якої зазначені: [PERSON], [PERSON] (а.с.66-68). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили обставини на які посилаються позивач в позові, свідчили, що дитина ніколи не проживала в спірному домоволодінні, ніхто її не бачив. Оцінка суду доказів та мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON], який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], 2015 року народження, є колишній зать позивачки, та разом зі своєю дочкою не проживають в житловому приміщенні, а саме в домоволодіння [ADDRESS], добровільно відповідач зняти з реєстраційного обліку [PERSON] не бажає. З приводу визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. За ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Оскільки батько [PERSON] втратив право користування житлом, а дитина також не проживає в спірному будинку, при цьому суду не надано будь-яких достовірних даних про те, що дана дитина залишила місце проживання під примусом, або з підстав, що не залежали від її волі та бажання залишитися проживати саме за вказаною адресою, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO]слід визнати такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Суд при цьому зазначає, що дитина за своїм віком не може залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ч. 4 ст. 29 ЦК України. Право малолітньої особи, яка не досягла десяти років на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права її батьків на яких у відповідності до норм чинного сімейного законодавства покладається обвязок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, і

Outcome: approved