Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], у якому просила визнати відповідачів:[PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ([PERSON].) на законних підставах зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS], наймачем якої, згідно ордеру №429 виданого на підставі рішення Виконкому Тернопільської міської ради депутатів трудящих був її дідо - [PERSON], який проживав у вказаній квартирі до дня своєї смерті - [INFO]. Крім неї, у вказані квартирі зареєстровані: [PERSON], яка не проживає у даному житлі з 2000 року, а також [PERSON] та [PERSON], які теж фактично не проживають у квартирі, не беруть участі в утриманні квартири, не здійснюють оплату житлово-комунальних послуг. З цих підстав, покликаючись на те, що відповідачі не проживають у спірному житлі понад встановлений законом термін просила визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS]. В процесі розгляду справи позивач подала заяву про відмову від частини позовних вимог, згідно якої відмовилась від позовних вимог про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS]. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2019 року закрито провадження у вказаній цивільній справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнанням осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак, її представник - адвокат[PERSON] попередньо подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Попередньо позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили визнати [PERSON] особою,що втратила право на користування жилим приміщення квартирою [ADDRESS]. Посилались на те,що [PERSON] понад визначений ст. 71 ЖК України шестимісячний строк, понад 10 років у спірній квартирі не проживає, добровільно залишивши житло, не виконує своїх обов»язків з утримання квартириа та сплати комунальних послуг, хоча ніхто не чинить їй для цього перешкод . Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, місце та час розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилася, не повідомивши причини неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов до суду не подавала. Однак, 15 листопада 2018 року [PERSON] на підставі посвідченої 04 листопада 2016 року приватним нотаріусом міста Чикаго, округу Кук, штату Іллінойс, США Долинка Володимиром довіреності виданої на його ім'я [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки [PERSON], вказавши, що позовні вимоги визнає, оскільки [PERSON] насправді з 2000 року не проживає у квартирі [ADDRESS]. Згідно ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Щодо поданої представником відповідача за довіреністю - [PERSON] заяви про визнання позову суд зазначає наступне: Згідно пп.11 п.16-1 Перехідних положень Конституції України, з 01.01.2019 року представництво відповідно до статті 131-2 Конституції у судах першої інстанції здійснюється виключно адвокатами. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Для розгляду малозначних справ призначене спрощене провадження (ч.4 ст. 19 ЦПК України). Частиною 4 ст. 19 ЦПК України для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні призначене загальне позовне провадження. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 вересня 2018 року вказана справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки даний спір має істотне значення для відповідача, так як стосується позбавлення права користування житлом. Заява про визнання позову від імені відповідача [PERSON] підписано та подано [PERSON], який діє на підставі довіреності, і в розумінні ст. 62 ЦПК України не може вважатися повноважним представником, оскільки не надав документів на підтвердження статусу адвоката. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що заява [PERSON] про визнання позову не може бути прийнятою судом. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: На підставі рішення депутатів трудящих виконкому Тернопільської міської ради №25 від 11 січня 1968 року Тернопільським міським комунальним відділом 29 січня 1968 року видано [PERSON] ордер №429 на квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, про що складено актовий запис №464 відділу реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області України, яким 07 квітня 2000 року видано свідоцтво про смерть. Позивач [PERSON] є внучкою [PERSON], що підтверджується дослідженими у судовому засіданні документами, зокрема: Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 09 червня 1962 року Тернопільським міськбюро ЗАГС, [INFO] у [PERSON] народилась дочка - [PERSON]. Після реєстрації шлюбу із [PERSON], [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 19 липня 1986 року відділом ЗАГС м. Кривий Ріг. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] 29 травня 1987 року народилась дочка [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 24 червня 1987 року відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому. 27 липня 2009 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], змінивши прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 27 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції. Згідно довідки №1168 виданої 16 серпня 2018 року ДП «Фаворит-3», [PERSON] з 02 вересня 1987 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] - дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - син дядька, [PERSON] - дядько, [PERSON] - дружина дядька. Вказаною довідкою також стверджується, що квартира [ADDRESS] побуває у державній власності. Відповідно до Акта перевірки паспортного режиму по [ADDRESS] складеного27 липня 2018 року комісією в складі: паспортистів ДП Фаворит-3: [PERSON], [PERSON] і майстра дільниці [PERSON], затвердженого директором ДП «Фаворит-3» [PERSON], під час перевірки встановлено, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS], однак не проживає за вказаною адресою, що підтверджують свідки-сусіди [PERSON], [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що є сусідом позивача [PERSON] та проживає у квартирі [ADDRESS] Також пояснив, що більше 10 років не бачив у будинку відповідача [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є хресним татом дитини позивача [PERSON], однак відповідача [PERSON] не бачив з 2000 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказав, що з 2009 року перебуває з позивачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, однак з відповідачкою [PERSON] малознайомий, оскільки на час реєстрації шлюбу із [PERSON], відповідач [PERSON] вже не проживала у квартирі [ADDRESS]. При цьому, йому відомо, що перешкод у користуванні квартирою відповідачу [PERSON] не чинили, жодних конфліктів між його дружиною [PERSON] та відповідачем [PERSON] не виникало. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 Житлового кодексу Української РСР гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Згідно з положеннями ст. 4 Житлового кодексу Української РСР житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об'єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, встановлені для громадського житлового фонду. Згідно ст. 6 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Однак, відповідач [PERSON] з такою заявою не зверталися. Жодних доказів на підтвердження поважності причин її відсутності на спірній житловій площі судом не встановлено. Перешкод в користуванні квартирою зі сторони позивача не встановлено. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до абз.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2 у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Відтак, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України. У судовому засіданні установлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS], однак з 2000 року не проживає у вказаному житлі, що стверджується показаннями свідків. Поважності причин непроживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі судом не встановлено. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про наявність визначених законодавством підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved