Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності. З урахуванням уточнених позовних вимог, в обґрунтування посилається на те, що йому на праві спільної часткової власності належить 45/100 частин домоволодіння по [ADDRESS], 9/100 вищевказаного домоволодіння належить [PERSON]. Отже частки співвласників не є рівними. Він з народження проживає в спірному домоволодінні, з 2005 року він є опікуном своєї онучки [PERSON] (повна сирота), у якої є дитина [PERSON], [INFO], які зареєстровані та постійно проживають у цьому будинку . Іншого житла вони не мають. Відповідач [PERSON] має у приватній власності інше майно, зареєстрована та постійно мешкає за адресою: [ADDRESS], спірною 9/100 часткою будинку не користується та з 2001 року не проживає. Виділити 9/100 частини будинку [PERSON] в натурі неможливо, тому він згоден компенсувати її відповідачу. Крім того, з відповідачем з 2000 року склалися вкрай стійки неприязнені відносини. Експертиза проводилась після проведення ним ремонту у будинку, таким чином ціна частки відповідача значно збільшилася. Крім того, будинок по [ADDRESS] збудовано у 1959 році, будівля стара і потребує капітального ремонту, однак відповідач категорично відмовлялася приймати участь в реконструкції будівлі, ні фінансово, ні фізично, тому він був вимушений за свої кошти зробити капітальний ремонт даху будинку, замінити водопровід, батареї, опалювальний котел КЧМ на сучасну модель, встановити газову колонку, ванну. Все це коштувало значних витрат. Тому позивач просить суд визнати за ним право власності на 9/100 домоволодіння [ADDRESS], припинивши право власності на цю частку [PERSON] шляхом виплати їй грошової компенсації вартості 9/100 частин будинку (з відрахуванням потрачених коштів на ремонт будинку) в розмірі 31054 грн. 95 коп. та стягнути з відповідача [PERSON] на його користь сплачені ним судові втрати по даній справі, а саме: судовий збір в розмірі 344 грн.10 коп. та витрати на проведення експертизи в розмірі 2350 гривень. [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою про виділ в натурі частини домоволодіння. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є власником 9/100 частин домоволодіння яке знаходиться за адресою [ADDRESS]. [PERSON] є її братом та володіє 36/100 частин домоволодіння. Так як між ними склалися неприязненні відносини та брат перешкоджає їй у доступі до домоволодіння [PERSON] просить суд виділити їй в натурі 9/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, в задоволення зустрічних позовних вимог про виділ частки в натурі просив суд відмовити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог про виділ частки в натурі, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що [PERSON], який є пенсіонером за інвалідністю по зору 3-ої групи, належить на праві спільної часткової власності 45/100 частин домоволодіння по [ADDRESS]. 9/100 вищевказаного домоволодіння належить на праві спільної часткової власності [PERSON]. Отже частки співвласників не є рівними. Так, [PERSON] з народження проживає в спірному домоволодінні, з 2005 року є опікуном своєї онучки [PERSON] (повна сирота) у якої є дитина [PERSON], [INFO], з якими зареєстровані та постійно проживають в спірному будинку за адресою м. Дніпропетровськ [ADDRESS], що підтверджується домовою книгою /а.с. 22/ та його особистими поясненнями. Іншого житла вони не мають. [PERSON], має у приватній власності ? частину квартири [ADDRESS] /а.с. 113/ , спірною 9/100 часткою будинку не користується, не проживає, не приймає участі в його утриманні та ремонті, не несе будь-яких витрат по даному домоволодінню, що підтверджується її особистими поясненнями. Сторони з 2000 року знаходяться в край стійких неприязних стосунках, спільне володіння та користування спірним будинком є неможливим, що також в судовому засіданні підтвердили сторони. Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а згідно ч.3ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За положеннями статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є спільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення на завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членів його сім'ї. Відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Даний висновок суду узгоджується із постановою Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа 6-68ЦС14), яка згідно вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх суб'єктів владних повноважень , які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до абз. 5 п.1 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. № 5, оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Судом встановлено, що план розташування спірної частини будинку не дають можливості виділити належну кожному частку будинку в натурі з утворенням ізольованих квартир з самостійним виходом, тобто вказану частину будинку неможливо поділити без втрати його цільового призначення, оскільки він є неподільною річчю за визначенням ч.2 ст.183 ЦК України. Згідно з експертним висновком № 1884/1885-13 від 06 лютого 2014 року, виділити в натурі 9/100 часток спірного домоволодіння не можливо /а.с. 119-134/. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту ст.115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Згідно практики Верховного Суду України для вирішення питання про припинення права особи на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників наявність всіх чотирьох умов, зазначених в ч.1 ст.365 ЦК України, в їх сукупності не є необхідністю, оскільки ці умови є вичерпаним переліком підстав, за наявність будь-якого з них можливо вирішення судом питання про припинення права на частку в загальному майні й, кожен з чотирьох випадків, може бути самостійною підставою для звернення до суду. Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи незначну частку (тобто частка є незначною і не може бути виділена в натурі), яка належить [PERSON] на праві власності, а саме 9/100 частин будинку, та з урахуванням планування будинку, суд вважає що спільне проживання в ньому трьох сімей є неможливе, оскільки в такому разі будуть порушені права осіб, які проживатимуть в ньому і, відповідно, вимоги житлового законодавства, зокрема в частині, встановленої ст.47 ЖК України, норми жилої площі на одну особу та те, що між сторонами склалися довготривалі неприязнені відносини, [PERSON] ніяким чином не піклується про 9/100 вищевказаного домоволодіння, не приймає участі в його утриманні та ремонті, не несе будь-яких витрат по даному домоволодінню, який руйнується, тому таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам [PERSON], Доводи позивача щодо неможливості спільного користування з відповідачкою спірною частиною будинку, з мотивів неприязних стосунків, виникнення конфліктних ситуацій вбачаються обґрунтованими, оскільки повністю підтверджуються зібраними матеріалами справи. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1884/1885-13 від 06 лютого 2014 року, - ринкова (дійсна) вартість спірного домоволодіння, і відповідно вартість 9/100 його частки становить 34 815 гривень /а.с. 119-134/. Розмір коштів яких [PERSON] витратив на ремонт спірного будинку становить 40 845 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами /а.с. 40-48, 85-105/. Отже сума коштів потрачених на ремонт 9/100 частин становить 3676,05 грн. 34 815 грн. (ціна 9/100 частин згідно висновку експерта) - 3760,05 грн. (кошти які [PERSON] витратив на ремонт 9/100 частин ) = 31 138,95 грн. ( грошова компенсація за 9/100 частин). На виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України, позивачем була перерахована сума компенсації за 9/100 часток будинку на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, що підтверджується квитанцією № 1434. Судом встановлено всі чотири підстави для застосування норми, передбаченої ст. 365 ЦК України та припинення права власності [PERSON] на 9/100 часток будинку, який знаходиться по [ADDRESS] із виплатою останній грошової компенсації, яка попередньо внесена позивачем на депозитний рахунок та відповідно визнання за позивачем права власності на 9/100 часток вказаного будинку. В зв'язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] про визнання права власності шляхом припинення права особи на частку у спільному майні зустрічна позовна заява [PERSON] про виділ частки в натурі не підлягає задоволенню. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved