overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.05.2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю та фактичне припинення шлюбних відносин, зловживання відповідачем спиртними напоями, окреме проживання, у зв`язку з чим шлюб існує лише формально, тому просить такий розірвати, сина [PERSON] , [INFO] залишити на її вихованні, прізвище не змінювати, стягнути з відповідача на свою користь судовий збір. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Просила суд не надавати строку на примирення. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, на виклик суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. Надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 31.08.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Воловецького районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №17 (а.с.5). За час перебування сторін у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.6), який проживає з позивачкою (а.с.7). Згідно з ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли створити міцної сім`ї, сімейне життя у них не склалося, проживають окремо, їх шлюб існує лише формально, а тому враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін та інтересам дитини. Малолітню дитину- сина [PERSON] , [INFO] слід залишити на вихованні у матері. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, прізвище позивачці за її вибором після розірвання шлюбу слід залишити " [PERSON] ". На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

позивач [PERSON] 21 грудня 2016 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 26 квітня 2002 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття кохання та поваги один до одного. З вересня 2013 року вони не мешкають однією родиною, не ведуть спільного господарства. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, наполягає на розірванні шлюбу, просить сина, [PERSON] [INFO], та доньку, [PERSON] [INFO], залишити мешкати з нею та при розірванні шлюбу залишити їй прізвище "Філіпенко". Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, проти розірвання шлюбу не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В даному судовому засіданні, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 квітня 2002 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зроблено актовий запис № 109 (а.с. 7 ). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-НО № 316773 від 09 вересня 2002 року та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про нарадження Серія 1-НО № 139328 від 21 веренся 2007 року. У відповідності зі ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що у сторін різні погляди на життя, перестали розуміти один одного, сім`я фактично розпалась. З вересня 2013 року сторони разом не мешкають одної родиною, не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Майових спорів між сторонами немає. Суперечок по вихованню дітей теж немає. Суд, вважає, що малолітнь дитину [PERSON] В`ячеславовичау, [INFO] року народження та неповнолітню дитину [PERSON] необхідно залишити на виховання матері [PERSON]. Таким чином, позов задоволено у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 січня 2016 року звернулася до суду із позовом і просить розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 28 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області (актовий запис № 253).Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через зникнення взаєморозуміння, різні погляди на шлюб, сім"ю, обов"язки з ведення спільного господарства. Відповідач не розуміє проблем, не підтримує нормальну моральну атмосферу в сім'ї. З вересня 2015 року сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.06.2018 р.звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що між нею та відповідачем 26 квітня 2001 року був укладений шлюб. Від шлюбу має сина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем припинені. Син проживає з нею. Відповідач не виконує свої обов'язки по утриманню сина. Офіційно він не працює, працездатний, інших утриманців не має. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина по ? частки з усіх видів заробітку щомісячно до його повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила викладені обставини, зазначила, що відповідач надає їй матеріальну допомогу на утримання сина, але вона бажає утримувати допомогу за рішенням суду. Також підтвердила, що після звернення до суду відповідач надавав їй кошти на утримання сина. Просила суд задовольнити її вимоги з часу постановлення рішення, а ні з часу звернення до суду. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги повністю. Просив їх задовольнити. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. За вимогами ст.182 ч.2 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони дійсно знаходились у шлюбі з 26 квітня 2001 року, від сумісного життя мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], що не заперечувалось відповідачем. Таким чином, вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованою. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Суд вважає, що відповідач повинен виконувати свій обов'язок по утриманню дитини, він працездатний, інших утриманців не має. Суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню виходячи з принципу розумності та справедливості . Суд враховує, що відповідач надавав допомогу на утримання сина [PERSON] після звернення позивачки до суду, тому суд стягує аліменти з дня ухвалення рішення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

позивач [PERSON] 22 квітня 2015 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 16 жовтня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що в сім"ї постійно виникали скандали, які привели до втрати між сторонами почуття взаєрозуміння та поваги один до одного. В лютому 2015 року вони припинили шлюбні відносини. Вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. В судове засіданні позивач - не з"явилась, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу просить задовольнити. Відповідач судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 16 жовтня 2014 року, про що зроблено актовий запис № 303 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційноїислужби Дружківського міського управління юстиціі у Донецькій області (а.с.6) . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що спільне життя сторін не склалось, в зв'язку з тим, що між ними виникли непорозуміння, відсутні спільні інтереси, що привело до повного взаємного відчуження. Шлюбні відношення між сторонами припинені у лютому 2015 року, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітніх детей не має.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.06.2014 року звернулася в суд із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], зазначала, що вона знаходиться в шлюбі з відповідачем з 13.03.2002 року. Від їх подружнього життя народилося двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання сім'ї та дітей не надає, у нього немає постійного місця роботи, тому позивач просила стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття, крім того зазначала, що вона є вагітною, а тому на період вагітності на її утримання просила стягувати з відповідача по 300 грн. щомісячної допомоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги змінила в частині стягнення аліментів на дітей та просила стягувати з відповідача аліменти на дітей в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, а в частині стягнення допомоги на період вагітності відмовилася. Представник відповідач [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала, зазначала, що відповідач згодний платити аліменти на дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Суд знаходить, що змінені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні дослідженими доказами встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає Також з пояснень позивача суд встановив, що [PERSON] немає постійного місця роботи. Дохід отримує, виїжджаючи на роботу за кордон. Відповідно до ст.184 СК України, якщо відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач є працездатним і має належно утримувати дітей. Інших доказів, які б свідчили про незадовільний стан здоров'я відповідача чи наявності у нього на утриманні інших осіб в судовому засіданні не здобуто. При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей і платника аліментів та виходить з того, що згідно ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" з 01 липня 2014 року затверджений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років в сумі 1320 грн., 30% з яких становитиме 396 грн. В межах, заявлених позивачем вимог, зважаючи на здобуті в судовому засіданні докази про те, що відповідач дохід отримує, періодично виїжджаючи на роботу за кордон, а також представник відповідача змінені позовні вимоги визнала, суд визначає аліменти з відповідача в сумі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.11.2016 року звернулась в суд з позовом, в якому просить постановити рішення про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1000,00 гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Свій позов позивач обґрунтовує наступним. Позивач та відповідач зареєстрували шлюб 09.12.2005 року. За час спільного життя у них народився син, [PERSON], [INFO] Відповідач працює та має нерегулярний (мінливий) дохід. Відповідач не має інших дітей, які б знаходилися на його утриманні та з нього не проводиться стягнення по виконавчих документах. В утриманні та вихованні дитини відповідач участі не бере. В судове засідання позивач не з'явилася подала заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутності, зазначивши, що просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його доходу щомісячно. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про те, що позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, працює в ФГ "УЛАР". Його заробітна плата за лютий 2017 року становила 2475,00 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З відповідача слід стягнути судовий збір по справі в розмірі 551,20 гривень в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

позивач [PERSON] 23 лютого 2016 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 23 квітня 1999 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно свари. З жовтня 2015 року вони не мешкають одної родиною, не ведуть спільного господарства. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, наполягає на розірванні шлюбу, просить, щоб її залишили прізвище " [PERSON] " Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився, проти розірвання шлюбу не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В даному судовому засіданні, встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 квітня 1999 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану м.Дружківка Донецької області зроблено актовий запис № 86 (а.с 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що у сторін різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно свари. З жовтня 2015 року сторони разом не мешкають одної родиною, не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Суд, вважає, що неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Таким чином, заяву задоволено повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON], 25.05.2015 року звернувся із позовною заявою про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] вказуючи на те, що 25 жовтня 2008 року він уклав шлюб із відповідачкою , що зареєстрований Відділом РАЦС Новотроїцького РУЮ Херсонської області, актовий запис 68. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Шлюб із відповідачем виявився невдалим і вони, в силу різних життєвих обстави, не змогли зберегти почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Згодом проживання однією сім»єю стало неможливим, на даний момент сім»я фактично розпалася. Просить розірвати шлюб. Позивач надав до суду заяву в якій просить розглядати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дані правовідносини відносяться до сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України, роз»ясненями Пленуму ВС України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя", ст.51 Конституції України, відповідно до яких сім'я охороняється державою. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя не можливе. Сім'я зруйнувалася остаточно і відновити її не можливо, строк на примирення результату не дав. Отже, слід розірвати шлюб. На підставі зазначеного, ст.105 ч.3,110 ч.1,112 Сімейного Кодексу України і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 25.11.2014 р. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, через несумісність характерів та різні погляди на життя та сімейні стосунки виникали сварки. Внаслідок припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Подальше сумісне життя і збереження сім"ї вважає неможливим. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві та зазначив що з 2013 р. не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, примирення не можливе. Донька залишиться проживати з відповідачем. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що погоджується на розірвання шлюбу, позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки, примирення не можливе. Донька залишиться проживати з нею. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.07.2008 р. Сторони від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. З 2013 р. сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні стосунки. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчить, що розлад в сім"ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено. При таких обставинах збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і шлюб підлягає розірванню. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved