Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , стягнення з нього на її користь аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також визначення місця проживання дитини з матір`ю. У позовній заяві зазначила, що 18 червня 2016 вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №132. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та перебуває на її повному вихованні та утриманні. Сімейні відносини з відповідачем припинені у лютому 2018 року через несумісність характерів та різні погляди на життя, проживають за різними адресами. Намірів на примирення вона немає, планує створити нову сім`ю. Майновий спір відсутній. На розірванні шлюбу наполягає. Подала до суду заяву про підтримання заявленого позову, просила справу розглянути без неї, при вирішенні питання про розірвання шлюбу залишити їй чинне прізвище « [PERSON] ». Відповідач повідомлений про дату та час розгляду справи смс-повідомленням (а.с.134), про причини неявки до суду не повідомив. Відзив на позов не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 18 червня 2016 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №132, що встановлено свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД за [NUMBER] від 18.06.2016 року(а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Одеській області(а.с.6). Відповідно довідки №2080 від 14.06.2019 року Новомаячківською селищною радою Олешківського району (а.с.10) дитина проживає з позивачем та перебуває на її повному вихованні та утриманні, позивач заявила вимоги про стягнення з відповідача аліментів і про визначення місця проживання малолітнього сина з нею, проти чого відповідач не заперечує, надавши письмові пояснення працівнику служби у справах дітей, що періодично бачиться з сином і провідує дитину( а.с.119). Інших утриманців відповідач не має. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов позивача [PERSON] від 30.10.2018 р. умови для проживання малолітнього сина є належними (а.с.118). Розпорядженням голови Олешківської РДА за №519 від 02.10.2018 року місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено разом з матір`ю [PERSON] (а.с.53). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Олешківської РДА від 22.10.2018 року інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] є необхідним і доцільним (а.с.54). Сімейні відносини сторони припинили у лютому 2018 року через несумісність характерів та різні погляди на життя, проживають за різними адресами, і наміри щодо примирення виказував лише відповідач згідно поданих ним до справи заяв(а.с.42-43,49-50), на задоволення яких судом надавався строк для примирення відповідно до ухвали від 14.12.2018 року(а.с.85). Однак жодних доказів на підтвердження того, що відповідач приймав активні дії для примирення і відновлення сім`ї останнім суду не надано. Жодного разу до суду відповідач не з`явився незважаючи на пропозицію суду надати пояснення по суті в судовому засіданні. При цьому останнім подано ряд заяв про відкладення судових засідань (а.с.73, 76, 81, 87, 107,108,110,121,123), що суд сприймає лише як спробу з його сторони затягнути судовий розгляд справи. На даний час сторони не помирилися, проживають в різних областях, їх подружні стосунки не відновлено. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і відповідно до її заяви планує створити іншу сім`ю. Майновий спір відсутній. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, тому шлюб слід розірвати. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, має з`ясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ч.8 ст.294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд приходить до висновку про необхідність залишити позивачу її чинне прізвище « [PERSON] » на задоволення її клопотання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до 1. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Частиною п`ятою ст. 183 СК України визначено про можливість стягнення аліментів на одну дитину у розмірі однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, оскільки позивач наполягає на його розірванні, подружні стосунки між сторонами припинені у лютому 2018 року, що свідчить про тривалість формального існування шлюбу. Наданий судом строк для примирення не призвів до відновлення подружніх стосунків. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Крім того, сторони мають рівні права і мають нести однакові обов`язки по відношенню до їх сина [PERSON] , [INFO] , якого зобов`язані утримувати до досягнення ним повноліття, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з цим позовом - з 27.06.2018 року(а.с.3). Розмір аліментів суд визначає у частці від заробітку ( доходу) відповідача у відповідності до положень ч.5 ст. 183 СК України, згідно з якою розмір аліментів на одну дитину має складати не менше однієї чверті від заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки доказів щодо доходів відповідача суду не надано. Висновком органу опіки та піклування Олешківської РДА визнано доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] , житлово-побутові умови якою створені для сина на належному рівні. При цьому відповідач періодично бачиться з дитиною. Відповідно до Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поділ спільного майна подружжя"- п.18. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тому суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з матір`ю, проти чого відповідач не заперечує. При цьому суд враховує, що дитина має досить малолітній вік, і її залежність від матері є безумовною. При цьому мати створила для дитини задовільні умови проживання та має умови щодо можливості забезпечити належний розвиток дитини, що є важливим аспектом враховуючи малолітній вік хлопчика, зв`язок між матір`ю та дитиною, яка фактично піклувалася про сина з моменту народження. Окрім цього, суд також враховує, що на даний момент позивач не створювала перешкод у спілкування батька і сина, який проживає поза межами області і відвідує дитину періодично. Тому в інтересах дитини з метою її належного подальшого духовного та фізичного розвитку місце проживання належить визначити разом з матір`ю. Виходячи з наведеного, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Олешківської РДА, зроблений на підставі акта обстеження житлово-побутових умов позивача та за результатами спілкування з обома сторонами щодо доцільності проживання малолітнього сина сторін саме з матір`ю. Таким чином, заявлені вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати у справі по сплаті судового збору віднести на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved