Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON], яка померла 12 березня 2010 року є матірю [PERSON], [INFO] та визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла 12 березня 2010 року, право на земельну частку (пай) площею 1,67 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Вибранівської сільської ради, яка належала померлій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0155076, виданого 19 грудня 2013 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 19 березня 1997 року №143 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №113. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 12 березня 2010 року померла його матір [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого, входить земельна частка (пай) площею 1,67 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Вибранівської сільської ради, яка належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0155076, виданого 19 грудня 2013 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 19 березня 1997 року №143 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №113. За життя мати заповіту не склала, відтак спадкування відбувалось за законом. Він, як син померлої входить до спадкоємців першої черги. Відтак, як єдиний спадкоємець, що виявив бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняв, оскільки на момент її відкриття постійно проживав із спадкодавцем, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримав відмову у видачі такого, у звязку з розбіжностями в документах, які підтверджують родинний зв'язок «Лаготський» - «Лагоцька», а також з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] обєднаної територіальної громади [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 12 березня 2010 року, в с. Чижичі Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON], про що 12 березня 2010 року складено відповідний актовий запис №8 та Вибранівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 19 березня 2010 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №208564 /а.с. 7/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із земельної частки (пай) площею 1,67 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Вибранівської сільської ради, яка належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0155076, виданого 19 грудня 2013 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА від 19 березня 1997 року №143. Так, згідно із витягу №32-1309-0.3-987/2-17, виданого відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 03 травня 2017 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0155076 виданий [PERSON], зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Вибранівській сільській раді за №113, розміром 1,67 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Україна» і її вартість становить 19695,43 грн.. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /а.с. 10/. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області від 14 березня 2017 року за вих. №219 /а.с. 8/. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії І-УР №374877 від 11 серпня 1960 року, вбачається, що батьками позивача [PERSON] вказано: [PERSON] мати, а відомості про батька відсутні. /а.с. 6/. З наявної в наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №208564, вбачається, що прізвище спадкодавця вказано як «Лагоцька». Відтак, наявні розбіжності у написанні прізвища матері позивача у належному йому свідоцтві про народження та правовстановлюючих документах матері, як померла 12 березня 2010 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» згідно ч.2 ст. 315 ЦПК, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у звязку з втратою годувальника. Так, правильність написання прізвища матері позивача як «Лагоцька» підтверджується наявними в матеріалах справи копіями сертифіката на право на земельну частку (пай), свідоцтва про смерть серії 1-СГ №208564. Факт, що [PERSON], яка померла 12 березня 2010 року є дійсно мамою [PERSON], окрім вищенаведених документів, додатково підтверджується, довідкою виданою виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Жидачівського району Львівської області, від 14 березня 2017 року за №219 /а.с. 8/. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що [PERSON], яка померла 12 березня 2010 року є матірю [PERSON], [INFO]. Відтак, позивач як єдиний спадкоємець першої черги є таким, що прийняв спадщину після смерті матері, як такий, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №91/02-31 від 05 лютого 2018 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його мами [PERSON], померлої 12 березня 2010 року, у звязку з розбіжностями в документах, які підтверджують родинний зв'язок «Лаготський» - «Лагоцька», а також з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій та є спадковим майном /а.с. 11/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved