Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 травня 2015 року звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. На обґрунтування позову зазначила, що вона є донькою [PERSON], померлої [INFO]. Після смерті матері позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення спадку, втім, їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, через відсутність документів, що посвідчують право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Вважає, що спадкодавець володів спірним майном на достатній правовій підставі, тому, просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [NUMBER], розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. 24 червня 2015 року позивач подавши письмову заяву уточнила вимоги, та просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [NUMBER] та господарські будівлі та споруди які позначені на технічному плані: будинок - літ. А-1, прибудова - літ а-1, крильце - літ. Кр, сарай - літ. Б-1, сарай - літ. б-1, сарай - літ. б-1, погріб - літ. Пг1, вбиральня - літ. У-1, огорожа - N1, ворота - літ. N2, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В судове засідання позивач не з'явилась, про день місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. До початку розгляду справи подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача - Дащенківської сільської ради Варвинського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку розгляду справи від сільського голови Дащенківської сільської ради [PERSON] надійшла заява, про визнання уточнених позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у м.Києві, в судове засідання не з'явився. Про день місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення на виклик. Про причини неявки суд не повідомив. Судом досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про народження (а.с.5), довідка (а.с. 6), копія паспорту позивача (а.с.7), копія ід.коду (а.с.8), копія свідоцтва про смерть (а.с.9), лист (а.с.10), копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.11), звіт про оцінку (а.с.12 - 41), копія висновку (а.с. 42), копія інвентаризаційної справи (а.с. 43-44), копія свідоцтва (а.с.45), копія акту (а.с.46), копія дозволу (а.с.47), копія квитанції (а.с.48), копія рішення (а.с.49), копія типового проекту (а.с. 50), копія технічного паспорту (а.с.51-56), копія спадкової справи (а.с.92-162). Суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON], [INFO] (а.с.7-8), є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до копії довідки від 01 жовтня 2002 року №272/5.13, виданої Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва (а.с.6) 02 серпня 1983 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва зареєстроване одруження [PERSON] та [PERSON], актовий запис №2008. 10 лютого 1988 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Одеса зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акта №65. [INFO] [PERSON] померла. Місцем смерті [PERSON] зазначено с.Дащенки Варвинського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Позивач [PERSON] (а.с.7-8) 03 жовтня 2014 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до 15-ї Київської нотаріальної контори (а.с. 93). З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] відомостей щодо наявного заповіту, залишеного [PERSON], померлою [INFO] та інших спадкоємців, які подали заяву про прийняття спадщини, окрім [PERSON] не встановлено (а.с. 92-163). 03 жовтня 2014 року 15-та Київська державна нотаріальна контора звернулась з запитом до БТІ з проханням надання інформації про наявність реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень до 01 січня 2013 року - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] на ім'я померлої (а.с. 134). 10 лютого 2015 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, зокрема на спірний житловий будинок, та земельну ділянку розміром 0,2500 га та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 138). 10 лютого державний нотаріус Опанасюк О.Ю. видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 0,2500 га розташовану за адресою: [ADDRESS]. Означену земельну ділянку було передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 143). Однак, тим же днем - 10 лютого 2015 року, державний нотаріус Опанасюк О.Ю. виніс постанову, якою відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, щодо належності майна спадкодавцеві (а.с. 11). 17 листопада 2014 року МП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» надало відповідь на запит [PERSON], яким повідомило, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 10). Відповідно до висновку про незалежну оцінку майна (а.с. 12-41) та висновку наданого ПП «Експерт» від 12 березня 2015 року (а.с. 42) житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] має ринкову вартість що становить 32669,00 грн. Відповідно до плану забудови земельної ділянки (а.с. 44), [PERSON] районним архітектором Варвинського району було узгоджено зазначений проект та видано свідоцтво на забудову садиби у сільськіх населених пунктах Української РСР (а.с. 45) із зазначенням житлового будинку та надвірних будівель та вимогами щодо облаштування прилеглої території. Згідно до акту, складеного 15 листопада 1968 року районний архітектор Варвинського району [PERSON] узгодив відвід у натурі земельної ділянки площею 2500 кв.м у с.Дащенки та передачу його у користування гр. [PERSON] (а.с. 46). Із рішення виконавчого комітету Дащенківської сільської ради депутатів від 1968 року (а.с. 49) гр. [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці площею 2500 кв.м. та було зобов'язано отримати до 01 грудня 1968 року від технічного бюро всю технічну документацію на право зведення будинку на зазначеній земельній ділянці. 04 листопада 1968 року гр.[PERSON] сплатила на рахунок [NUMBER] суму в розмірі 15 рублів за оформлення документів на будівництво (а.с. 48). 01 грудня 1980 року виконкомом Дащенківської ради депутатів було надано дозвіл [PERSON] на виконання будівельних робіт по зведенню одноквартирного будинку за типовим проектом №994-3 площею 32,5 кв.м. та надвірних будівель та споруд (а.с.47). Як вбачається із копії типового проекту №994-ІІ побудови будинку, виданого на ім'я [PERSON], означений проект був узгоджений з головним архітектором [PERSON], про що свідчить відповідний підпис (а.с.50). 22 жовтня 2014 року за замовленням [PERSON] КП Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації виготовило технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.51-56). Відповідно до копії технічного паспорту за адресою: [ADDRESS], житловий будинок та надвірні споруди та будівлі складаються з: будинку - літ. А-1, прибудови - літ. а-1, крильця - літ. Кр, сараю - літ. Б-1, сараю - літ. б-1, сараю - літ. б1-1, погрібу - літ. Пг1, вбиральні - літ. У-1, огорожі - літ. N1, воріт - літ. N2. Роком зведення будинку, прибудови, сараю та погрібу зазначено - 1968 рік. Наведені обставини на думку суду мали місце, та підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Судом вбачається, що між сторонами виник спір, щодо визнання за позивачем права власності на житловий будинок після смерті її матері. Умови, порядок та черговість спадкування передбачені положеннями Цивільного Кодексу України. Так, ст. 1216 ЦК України визначає спадкуванням, як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, про що зазначено у ч.ч. 1,2 ст. 1223 згадуваного Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ст.ст. 1269, 1270 ЦК України. Відповідно до п.3.1 листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. У 1968 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Аналізуючи наведені правові норми, правовідносини та обставини справи суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача. Так, обґрунтованими є твердження позивача, що вона - [PERSON] є спадкоємцем першої черги, по відношенню до померлої [INFO] спадкодавця - [PERSON]. У передбачений законом строк позивач подала заяву про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори. Наявність заповіту або інших спадкоємців після смерті [PERSON] судом не встановлено. Звернувшись з заявою про отримання свідоцтва на право власності на спадщину позивач отримала нотаріальну відмову про неможливість оформлення спадкових прав у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували наявність у спадкодавця правовстановлюючих документів. Належність спадкодавцю права власності на спірний будинок підтверджується наявними у справі доказами, та підлягає включенню до спадкової маси та відповідного спадкування нею. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги факт неможливості на даний час у встановленому законом порядку оформити право власності на спірний будинок, зокрема у зав'язку зі смертю особи та відповідну відмову державного нотаріусу у вчиненні нотаріальної дії.

Outcome: approved