Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності йому трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 06.02.1973 року, архівної довідки про заробітну плату від 02.09.2004 року № 148 та архівної довідки № С-96/01-10/127 від 26.02.2015 року. Вказаний факт заявник просить встановити з метою реалізації ним права на пенсію, а саме для призначеної пенсії за віком. При зверненні до УПФУ заявнику повідомили, що у відомостях трудової книжки та архівних довідках його дані прізвища, ім»я, по батькові та дати народження не співпадають з паспортними даними. У зв»язку з цим, заінтересована особа відмовила заявнику в призначені пенсії за віком, у зв»язку з чим і звернувся останній до суду. В ході розгляду справи заявник уточнив вимоги та просив встановити факт належності йому трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 06.02.1973 року, архівної довідки від 26.02.2015 року № С-96/01-10/127, архівної довідки про заробітну плату від 02.09.2004 року № 148 та архівної довідки № С-96/01-10/164 від 18.03.2015 року. Заявник в судове засідання не з"явився. Подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просив вимоги задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області, в судове засідання з"явилась та проти задоволення уточнених вимог щодо встановлення приналежності трудової книжки та архівних довідок заявнику не заперечувала. Заслухавши пояснення представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що заявник згідно даних паспорта є [PERSON], який народився [INFO] (а.с.4). Відповідно до листа управління Пенсійного фонду України в Новоукраїнському районі Кіровоградської області № 11 від 06.03.2015 року, для визначення права призначення пенсії було встановлено, що трудова книжка колгоспника та архівні довідки на ім»я заявника не ідентифікуються з його паспортними даними, що унеможливлює призначення пенсії за віком (а.с.9). Згідно із ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України визначено які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Пунктом 6 ч.1 вказаної статті передбачено встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів. За змістом ч.2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж передбачені частиною першою статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України. Так, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до вимог Закону України «Про Пенсійне забезпечення», а також Постанови Управління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 N22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», дані про особу для довідок для призначення пенсії заносяться в довідки із особових справ осіб, що працювали на підприємстві, та наказів по підприємству. Обгрунтовуючи свої вимоги, заявник зазначав, що в позасудовому порядку він не має можливості встановити зазначений факт. Згідно із ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Про належність саме заявнику трудової книжки колгоспника [NUMBER] від 06.02.1973 року, архівної довідки від 26.02.2015 року № С-96/01-10/127, архівної довідки про заробітну плату від 02.09.2004 року № 148 та архівної довідки № С-96/01-10/164 від 18.03.2015 року свідчить і той факт, що в трудовій книжці, оформленій на ім'я заявника та у довідках співпадають дати та записи про період роботи в колгоспі імені Жданова/ з 1989 року колгосп «Дружба». На підтвердження своїх доводів заявником надані до суду його паспорт, довідка про присвоєння ідентифікаційного коду, трудова книжка колгоспника, які підтверджують належність заявнику документів, належність яких він просить встановити. За наведених обставин, суд вважає доведеним, що трудова книжка колгоспника [NUMBER] від 06 лютого 1973 року на ім»я «[PERSON], [INFO]», архівної довідки про заробітну плату від 02.09.2004 року № 148 та архівної довідки № С-96/01-10/164 від 18.03.2015 року в дійсності належить заявнику [PERSON]. Оскільки даний факт підтверджений письмовими доказами, іншим шляхом встановити факт належності заявнику трудової книжки колгоспника та архівних довідок неможливо, оскільки вказані документи видавались на підставі наказів, які наявні у особовій справі заявника, та враховуючи, що спір по підтвердженню трудового стажу відсутній, а встановлення належності вказаного заявнику документу необхідно останньому для оформлення пенсії за віком, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved