Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач 22.05.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 05.10.2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Через різні погляди на шлюб та сім`ю, сімейне життя не склалося, шлюбні відносини припинені з травня 2005 року, у звязку з чим позивач просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 05.10.2002 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис № 22 . Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.19). Відповідач в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність, на розірванні шлюбу наполягає (а.с.18). Враховуючи вимоги\~ст.157 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.10.2002 року сторони зареєстрували шлюб (актовий запис №22), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 230791, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області 04.06.2015 року (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.5,6). Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач у своєму позові зазначає, що між сторонами фактично припинені шлюбно-сімейні відносини з травня 2015 року, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із сторін. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу.

Outcome: approved