Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного 18 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В., 18 серпня 2007 року за реєстровим № 2027 та зареєстрованого Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації 20 серпня 2007 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18 серпня 2007 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони було укладено договір дарування, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями під номером [ADDRESS], що у відповідності до п. 2 Договору на момент дарування належав Дарувальнику згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Городницькою сільською радою Підволочиського району 13 лютого 2006 року на підставі рішення виконкому сільської ради № 5 від 31 січня 2006 року. [INFO] року [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є [PERSON] Рішенням Підволочиського районного суду від 14 червня 2018 року у справі № 604/37/17 рішення виконавчого комітету Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області № 5 від 31 січня 2006 року визнано незаконним та скасовано, а видане 13 лютого 2006 року на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будинковолодіння [ADDRESS] визнано недійсним. Крім того, зазначеним рішенням також визнано за [PERSON], [PERSON] право власності по 1/5 частці будинковолодіння [ADDRESS] за кожною. Враховуючи те, що оспорюваний договір дарування укладений дарувальником - [PERSON], у якої на момент укладення були відсутні майнові права щодо предмету договору, крім того визначені обставини порушують її права як співвласника спірного будинковолодіння - просить позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явилася, її представник подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у їх відсутності. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, просить справу розглянути без його участі. Треті особи - [PERSON], [PERSON] до суду не з'явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі, в зв'язку з визнанням відповідачем позову суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 червня 1992 року виконкомом Городницької сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Городницької Ради народних депутатів №15 від 25 червня 1992 року житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 5-х членів, головою якого є [PERSON]. Відповідно до реєстрового напису, даний житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 5-х членів, записаний в реєстрову книгу №1 стор. №173 за реєстром №173. Рішенням виконавчого комітету Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області №5 від 31.01.2006 року визнано право власності на жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] за [PERSON] та дозволено Підволочиському БТІ виготовити свідоцтво на право власності на вказаний жилий будинок з надвірними будівлями на її ім'я. На підставі вказаного рішення виконкому Городницької сільської ради 13 лютого 2006 року на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER]. Свідоцтво зареєстровано Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації 13.02.2006 року за реєстраційним № [NUMBER] в книзі 02, номер запису 290, що стверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER]. Дане свідоцтво зареєстровано Тернопільським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації 30.06.1992 року за реєстром №173, даний реєстровий напис записаний в реєстрову книгу №1 стор. 173. 18 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар належний [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями під номером [ADDRESS], що належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Городницькою сільською радою Підволочиського району Тернопільської області 13 лютого 2006 року на підставі рішення виконкому сільської ради №5 від 31 січня 2006 року, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 лютого 2006 року за № [NUMBER]. Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER], виданий Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації. Договір дарування було укладено в письмовій формі із зазначенням усіх істотних умов договору, підписано дарувальником та обдаровуваним, посвідчено приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В., 18 серпня 2007 року за реєстровим № 2027 та зареєстровано Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації 20 серпня 2007 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Скалатської міської ради 28 серпня 2017 року [PERSON], [INFO], померла [INFO] року. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є [PERSON], [INFO] який спадщину прийняв шляхом подачі приватному нотаріусу Підволочиського районного нотаріального округу [PERSON] заяви про прийняття спадщини 31 січня 2018 року, на підставі якої до майна померлої [INFO] року [PERSON] заведено спадкову справу № 9/2018, інших спадкоємців немає, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що стверджується довідкою приватного нотаріуса від 12 квітня 2018 року № 118//01-16. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/6/18 від 14 червня 2018 року визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області №5 від 31 січня 2006 року; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, - будинковолодіння [ADDRESS], яке видано Городницькою сільською радою 13 лютого 2006 року на ім'я [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинковолодіння [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинковолодіння [ADDRESS]. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 31 липня 2018 року убачається, що за [PERSON] зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності 1/5 частка житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Підволочиського районного суду №604/37/17 від 14 червня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 цієї статті кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вищезазначені приписи дають підстави для висновку, що кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Разом з тим, відповідно до статті 202ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, підставою для визнання недійсності договору (правочину) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені законодавством. Ст. 203 ЦК України встановлені наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: -зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; -правочин має здійснюватися у формі, встановленій законом; -правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; -правочин, що здійснюється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Також договір може бути визнаний судом недійсним у випадку укладення договору під впливом помилки, обману, тяжкої обставини, якщо договір було укладено недієздатною особою або з метою приховати інший правочин тощо Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину в силу ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суди повинні виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів. У п. 2 Постанови зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна в власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого). Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості, що й було зроблено нотаріусом. Верховний Суд України у своїй Постанові у справi № 6-3090 цс 15 вказує, що відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Підставою недійсності правочину в силу ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України. Оскільки позивач є заінтересованою особою, то вона має право заперечити його дійсність. З матеріалів справи вбачається, що рішеннями Підволочиського районного суду від 14 червня 2018 року №604/37/17 визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Городницької сільської ради Підволочиського району Тернопільської області №5 від 31 січня 2006 року; визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, - будинковолодіння [ADDRESS], яке видано Городницькою сільською радою 13 лютого 2006 року на ім'я [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинковолодіння [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину будинковолодіння [ADDRESS]. Вищевказаними рішеннями встановлено, що під час укладання договору дарування було порушено житлові права [PERSON], яка на той момент також мала право на її частину. Водночас, зі змісту ч. 3 договору дарування житлового будинку від 18 серпня 2007 року вбачається, що дарувальник серед іншого стверджує про те, що треті особи, в тому числі малолітні, неповнолітні чи престарілі не мають прав на нього. Житловий будинок з надвірними будівлями, який дарується за цим договором, є особистою власністю [PERSON] У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що Договір дарування житлового будинку, укладений 18 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Матійчик А.В., 18 серпня 2007 року за реєстровим № 2027 та зареєстрований Підволочиським районним бюро технічної інвентаризації 20 серпня 2007 року, суперечить вимогам, які встановлені ст. 203 ЦК України, загальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності, які закріплені п. 6 ст. 3 ЦК України, а тому останній необхідно визнати недійсним з моменту його укладення. При цьому, суд звертає увагу, що реституція як спосіб захисту цивільного права (стаття 216 ЦК України) застосовується, якщо законом не встановлені особливі умови її застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Так, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки право власності на об'єкти нерухомого майна підлягає державній реєстрації, то рішення суду про задоволення позову про визнання договору недійсним є підставою для скасування здійсненої раніше державної реєстрації права власності на це майно за відповідачем [PERSON] у справі та для здійснення такої реєстрації за позивачем (власником майна) (статті 19,26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Outcome: approved