Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Надбужжя Плюс» про витребування земельної ділянки з тих підстав, що як стверджує, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.05.2014 року за номером 21256361 він є власником земельної ділянки загальною площею 2.2043 га з кадастровим номером 0520486400040010013, яка розташована на території Чернятської сільської ради Бершадського району Вінницької області. Цільове призначення земельної частки - для ведення товарного виробництва. 13 січня 2008 року на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0318112 від 1 лютого 1997 року він уклав з відповідачем договір оренди земельної частки (паю) строком на п'ять років. Зазначений договір оренди відповідачем був зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних паїв у Чернятській сільській раді 29 жовтня 2010 року за №81. Додаткової угоди № 36 від 26 серпня 2009 року, за якою продовжено строк дії договору оренди до 16 червня 2019 року, він не укладав, ця угода зареєстрована у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних паїв у Чернятській сільській раді Бершадського району Вінницької області 20 грудня 2010 року за №123. Спірний договір оренди землі та додаткову угоду не можна вважати укладеними, оскільки він їх не підписував й не уповноважував на це іншу особу через відсутність згоди на укладення такого договору. Також в укладеному договорі оренди відсутні істотні умови, передбачені Законом України "Про оренду землі", форма договору не відповідає типовій формі договору оренди, ці договори не зареєстровані у встановленому законом порядку, він не передавав земельну ділянку відповідачеві. Його письмова заява до відповідача щодо повернення земельної ділянки втішного результату не дала, останній відмовляється самостійно її повертати. Тому він вимушений звернутися до суду та просить зобов'язати повернути належну йому земельну ділянку, а також стягнути понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримують позовні вимоги, просять зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку та стягнути понесені судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмові заперечення, згідно з якими твердження позивача щодо відсутності всіх істотних умов договору оренди земельної ділянки не відповідають дійсності, всі умови, передбачені законом Про оренду землі визначені договором оренди земельної частки від 13.01.2008 р. та додатковою угодою № 8 р від 13.05.2008 р., дотримання типової форми договору не може звужувати право сторін на вільні договірні відносини. У справі, що розглядається, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди та додаткової угоди, скріпивши їх своїми підписами, що і є моментом укладення договору. Щодо посилань позивача на те, що він ніби-то не підписував договір та нікого не уповноважував на його підписання, відповідач вважає, що до таких висловів позивача потрібно відноситись критично. Доказом того, що позивач не підписував договір мав би бути вирок суду, котрий набрав аконної сили, з приводу підробки офіційного документа, але позивач не звертався до правоохоронних органів з заявою про підробку його підпису. Відповідач вважає, що заява позивача про ніби-то підробки договору є формою спроби зловживання цивільними та цивільно-процесуальними правами і намаганням позивача визнати недійсним договір оренди, не маючи щодо цього жодних юридичних підстав. До того ж позивач прекрасно пам'ятає, що в момент підписання додаткової угоди від 13.05.2008 р. до договору оренди у нього була поламана рука, а отже підпис його при підписанні може відрізнятися від звичайного. Твердження позивача, що договір не пройшов державну реєстрацію також не відповідає дійсності. Так, укладений договір та додаткову угоду було зареєстровано у Чернятській сільській раді відповідно за № 81 від 29.10.2010 р. та за № 123 від 20.12.2010 р. у книзі реєстрації договорів земельних паїв у Чернятській сільській раді Бершадського району Вінницької області, тобто договір та додаткова угода пройшли державну реєстрацію. Звертає також увагу суду, що позовні вимоги позивача є неналежними, оскільки підстав для повернення земельної ділянки по діючих договорах оренди не передбачене. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Цивільним кодексом України (ст. 640) передбачено, що якщо договір підлягає державній реєстрації, він є укладеним з моменту державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Тобто, договір оренди був укладений фактично 29.10.2010 р. і термін його дії почався з цього моменту. Пунктом 5.2. Договору передбачено, що початок його - 13.01.2008 p., але умови договору не можуть суперечити законодавству. П. 6.4. Договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту державної реєстрації. До того ж, пунктом 3 Додаткової угоди було змінено п. 6.4. Договору і змінено термін дії договору на 10 років, а відтак, термін дії договору - з 29.10.2010 р. по 29.10.2021 р. До того ж, навіть якщо вважати, що термін дії договору закінчується 31.12.2012 p., як передбачено у пункті 5.2. Договору, відповідно до ст. 33 ЗУ «Про оренду землі», чинному момент скінчення визначеного договором терміну, у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою, за відсутності письмових заперечень на протязі місяця, він підлягає поновленню на той же строк та на тих же умовах. Позивач в прохальній частині своєї позовної заяви просить суд повернути йому земельну ділянку, підстава якої не передбачена умовами ст.152 ЗК України. Це право може бути захищене шляхом визнання угоди недійсною з поверненням сторін у попередній стан (реституція), про що позивач не просить. Слід врахувати, що згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку, передбаченого законами України. Тому просить відмовити позивачу у задоволенні подову у повному обсязі. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному об'ємі з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чернятської сільської ради Бершадського району площею 2.2043 га з кадастровим номером 0520486400040010013 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05.05.2014 року за номером 21256361, цього факту ніхто зі сторін не заперечує. 13 січня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної частки (паю) розміром 1.94 умовних кадастрових гектари, що належала позивачу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0318112 від 1 лютого 1997 року, строком на п'ять років, що підтверджується договором оренди земельної ділянки. У ч.2 ст. 792 ЦК України вказано, що правовідносини оренди земельних ділянок регулюються законом. Згідно зі статтею 15 Закону України Про оренду землі (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Невідповідність спірного договору оренди землі Типовому договору оренди землі є підставою для визнання указаного договору недійсним відповідно до частини другої статті 15 цього Закону. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З вимогою про визнання недійсним договору оренди з-за відсутності істотних умов у ньому позивач до суду не звертався. Крім того, згідно з п. 17 розд. Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. З огляду на зазначене з часу отримання позивачем 05.05.2014 року свідоцтва на право приватної власності на землю він набув статусу власника земельної ділянки, тобто змінився предмет оренди та статус орендодавця, а тому договір слід вважати припиненим. Положення п. 8 розд. Х «Перехідні положення» Земельного Кодексу та розд. IХ «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» щодо переукладення договору оренди земельної частки (паю) передбачають право на переукладення договору оренди і не можуть бути примусом для власника земельної ділянки. Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, і сторони користуються свободою в укладенні договору, втому числі у визначенні умов договору, але з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості . Згідно з ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а абзац другий цієї норми визначає, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також всі ті умови, щодо яких хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як видно з висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи № 1669/1670/15-21 від 10.12.2015 року, підпис від імені [PERSON] у вигляді рукописного запису Зачиняєв у додатковій угоді №36 від 26.08.2009 року до договору оренди земельної частки №81 від 13.05.2008 року - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає позов законним, обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному об'ємі. Тому позов у частині витребування земельної ділянки від відповідача є законним, обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному об'ємі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 6, 15, 16, 387, 626 ч.1, 627 ч.1, 628 ч.1, 638 ч.ч. 1,2, 792 ч.2 ЦК України, ст. 15, 18, 31, Закону України Про оренду землі,

Outcome: approved