Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-21 00:00:00

Позивач 27.01.2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1999 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно розпорядження № 1074 від 14.07.1999 року та на підставі договору дарування від 16.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Максименко О.В. належить квартира [ADDRESS] . У належній йому квартирі з 26.06.2007 року зареєстрований відповідач - [PERSON] , який є його братом, але фактично, з моменту реєстрації не проживає та не користується квартирою, особистих речей відповідача в квартирі немає, участі в утриманні житлового приміщення не приймає. Вищезазначене підтверджується актом про не проживання. Реєстрація відповідача в квартирі створює йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження його власністю та несе додаткові матеріальні витрати. Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження належною йому квартирою, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою про відкриття провадження від 24.02.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвалу судді від 24.02.2020 року направлено відповідачу за його останнім місцем реєстрації (а.с.20). Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, мати відповідача отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі 24.02.2020 (а.с. 23). Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею Цивільного кодексу України /далі ЦК/ та статтею 150 Житлового кодексу України /далі ЖК/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правовою підставою вимог про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення статті 391 ЦК, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1999 року, виданого Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням згідно розпорядження № 1074 від 14.07.1999 року та на підставі договору дарування від 16.01.2020 року, посвідченого приватним нотіраусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Максименко О.В.(а.с. 5, 6-9). У вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON] , який є братом позивача, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, посвідченої ОСББ «Горлиця-1» від 17.01.2020 року (а.с. 13). За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, також встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 20). Але, як вбачається із акту перевірки від 17.01.2020 року, посвідченого головою ОСББ «Горлиця-1» (а.с. 14) відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з липня 2017 року. Отже, відповідач не проживають та не користуються спірним житловим приміщенням, не виконує свої зобов`язання по оплаті комунальних послуг, не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин більше двох років та не користуються ним. Доказів щодо поважних причин не проживання [PERSON] в спірній квартирі з 2017 року не пред`явлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідача у спірній квартирі судом не встановлено. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи доведеність матеріалами справи підстав позову [PERSON] та ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також, враховуючи, що відповідач фактично проживає за іншою адресою, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При таких обставинах, суд вважає, що необхідно визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved