Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON]М звернувся до суду з позовом до відповідачів - Територіальної громади в особі Запорізької міської ради, [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування заповітом. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 15.01.2017 року померла - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири № 101 (сто один) в будинку № 10 (десять) по вулиці Воронезькій в м. Запоріжжі. Спадкодавцем [PERSON] за життя було складено заповіт на імя [PERSON] та [PERSON]. Позивач в установлений законодавством строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] була подана заява про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON]. У звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлої 15 січня 2017 [PERSON] на квартиру [ADDRESS], [PERSON] було відмовлено в оформленні документів про що було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.07.2017 року. Враховуючи, що для видачі свідоцтва про права на спадщину, яке підлягає реєстрації, необхідно надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, які у позивача відсутні, то на підставі ч.1 ст. 392 ЦК України, таке право можливо визнати у судовому порядку та просить визнати за ним право власності на спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON]. [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], про визнання заповіту недійсним та встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановити факт сумісного проживання з [PERSON] з 2008 року по день смерті. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала, тим, що вона - [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], оскільки з 2008 року вона мешкала з [PERSON] однією сімєю, вела з нею спільне господарство, підтримувала та опікувалась померлою до її смерті, самотужки поховала [PERSON], а отже є спадкоємцем четвертої черги, відповідно до ст.1264 ЦК України. Інших спадкоємців у [PERSON] не було, про існування заповіту вона ніколи не згадувала. Після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 30.12.2007 року [PERSON] довгий період часу перебувала у пригніченому стані, погано орієнтувалась у просторі та часі, виявляла труднощі у перерозподілі уваги, а отже не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У цей час нею опікувались [PERSON] та інші сусіди, а згодом вона стала мешкати з [PERSON], а згодом стала мешкати однією сімєю з [PERSON] На підставі вищевказаного просила визнати факт проживання однією сімєю з 2008 року з [PERSON] та визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений 23.01.2008 року приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON] за № 190. Від представника Запорізької міської Ради надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] повідомлена належним чином про розгляд даної справи в судове засідання не зявилась, заяви про бажання приймати участь у розгляді справи до суду не подавала. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримала первісний позов, просила його задовольнити та відмовити в задоволенні зустрічного позову. Суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] знайомі з 1980 року. Так як дітей у [PERSON] не було, то вони відносились до [PERSON], як до свої рідних дітей. Тому 23.01.2008 року [PERSON] склала заповіт на [PERSON] та [PERSON] 15.01.2017 року померла [PERSON]. Про смерть [PERSON] [PERSON] ніхто не повідомив. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину та звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], де на підставі поданої ним заяви була заведена спадкова справа. У свою чергу [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON]. Оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно йому було відмовлено в оформленні документів. Просила визнати право власності на спадкове майно у судовому порядку. З приводу зустрічних позовних вимог заперечувала, оскільки вимоги [PERSON] не підтверджені належними та допустимими доказами. Просила у задоволені зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі. [PERSON] та її адвокат [PERSON] просили задовольнити зустрічну позовну заяву та заперечували проти задоволення позову, предявленого [PERSON] [PERSON] суду пояснила, що після смерті чоловіка [PERSON], який помер 30.12.2007 року, [PERSON] довгий період часу перебувала у пригніченому стані, перебувала у депресії у звязку зі смертю свого чоловіка. Вважає, що [PERSON] скористався безпорадним станом [PERSON], яка склала заповіт на [PERSON] та [PERSON] Починаючи з 2008 року [PERSON] потребувала допомоги. Також пояснила, що з травня 2008 року працювала на заводі «Запоріжсталь», після роботи з 20.00 до 20.30 год. заходила до [PERSON], проте не кожного дня та надавати допомогу: інколи готувала їжу, купувала харчі за гроші які їй давала [PERSON], прала та прасувала речі [PERSON] [PERSON] пояснила, що проживала вона весь цей час у себе в квартирі № 98 в тому ж підїзді на сьомому поверсі в тому ж будинку, що і [PERSON], яка проживала у квартирі 101 на восьмому поверсі, оскільки в неї є своя сімя, яка на той момент складалась з її чоловіка, сина та батьків, тобто не з [PERSON] У неї з [PERSON] були окремі бюджети. Допомагала [PERSON] як сусідка. [PERSON] мешкала в своїй квартирі сама, була з гарним здоровям, не хворіла, отримувала пенсію, займалась дрібним бізнесом торгувала цигарками, насінням, гроші використовувала на власний розсуд. [PERSON] та її сімю не утримувала, [PERSON] також їй гроші не давала. [PERSON] ключів від квартири не мала, ніколи не ночувала, особистих речей [PERSON] в квартирі не було. Свята та дні народження [PERSON] разом не святкували. Померла мала подруг свого віку, зокрема [PERSON], які часто приходили до [PERSON], разом готували їжу, ходили до магазину, а в січні лютому 2008 року [PERSON] та [PERSON] разом ходили до нотаріальної контори для оформлення спадщини [PERSON], а [PERSON] підказувала їм куди треба звернутись. [PERSON] в літку 2016 року спілкувалась з [PERSON] на вулиці. У вересні жовтні 2016 року бачила її дуже рідко, а з листопада 2016 року по січень 2017 року, по день смерті до [PERSON] не приходила. 14.01.2017 року [PERSON] три дні не виходила на звязок із своєю подругою [PERSON], якій дзвонила майже кожного дня. Замок на вхідних дверях у [PERSON] був відкритий, проте вхідні двері були закриті на дверний ланцюжок. У звязку з чим, [PERSON] викликала поліцію. Коли приїхав представник правоохоронних органів, були присутні матір [PERSON], сусідка [PERSON], яка на сьогоднішній день вже померла та [PERSON] Як пояснила [PERSON] в той час, коли відкривали двері, вона знаходилась у своїй квартирі та займалась своїми справами. Коли відкрили двері, [PERSON] напіводягнена, непритомна лежала у коридорі, вона була ще жива. [PERSON] викликала швидку допомогу і відвезли її до 9-ї лікарні у реанімацію. На швидкій ніхто з [PERSON] не поїхав. Ввечері того ж дня [PERSON] зателефонувала до 9-ї лікарні, там їй повідомили, що [PERSON] знаходиться у тяжкому стані у реанімації. На наступний день вона приїхала, щоб провідати [PERSON], проте вона вже померла. Похованням займалась [PERSON], в ритуалі повідомили, що бронь біля чоловіка [PERSON] оформлена на імя [PERSON], повідомили їй його адресу та домашній телефон. [PERSON] неодноразово телефонувала до [PERSON], проте їй ніхто не відповів. Все ж таки [PERSON] поховали біля її чоловіка. На підставі вищевикладеного просила визнати заповіт недійсним та встановити факт проживання однією сімєю разом з [PERSON] з 2008 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] Після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер наприкінці 2008 року, [PERSON] мешкала сама, торгувала продуктами біля свого дому. Підтримувала дружні стосунки з [PERSON], вони разом ходили за продуктами, оплачували за комунальні послуги та квартплату за квартиру. Ніколи не бачила [PERSON] разом з [PERSON] [PERSON] її сусідка, і ніколи разом з [PERSON] не жили. Свідок у квартирі [PERSON] не була, спілкувались на вулиці. [PERSON] була здоровою жінкою, стороннього догляду не потребувала, на стан здоровя не скаржилась. Проте за 2 дні до смерті, вона разом з [PERSON] була у магазині, та раптом втратила свідомість, їй викликали швидку допомогу, від госпіталізації до лікарні відмовилась. Потім через два дні [PERSON] викликала поліцію, оскільки [PERSON] кілька днів не виходила на звязок із своєю подругою, якій дзвонила майже кожного дня. Коли відкрили квартиру [PERSON] сутки чи двоє пролежала без свідомості, а на наступний день вона померла у лікарні. Свідок [PERSON], який дав аналогічні пояснення. Свідок [PERSON] пояснила, що знаходилась у дружніх стосунках з [PERSON], інколи заходила до квартири [PERSON], після смерті чоловіка [PERSON] проживала одна, отримувала пенсію торгувала насінням біля свого будинку. Вдвох вони ходили до магазину за продуктами. [PERSON] це сусідка [PERSON], теж допомагала купувати продукти, за гроші [PERSON], підказувала до яких органів необхідно звернутись з приводу оформлення документів на прийняття спадщини. [PERSON] до лікарні не зверталась, на стан здоровя не скаржилась. Приблизно за місяць до смерті [PERSON] стала почувати себе погано. А 14.01.2017 року не відповідала на дзвінки, тому свідок викликали поліцію та швидку допомогу. [PERSON] забрали до лікарні, де вона і померла. [PERSON] займалась похованням. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], яка після смерті свого чоловіка проживала одна. У 2007 році почувала себе нормально, вони разом їздили по полям, збирали овочі, розуміла всі свої дії, самостійно ходила за продуктами в магазин, торгувала насінням та сигаретами біля свого будинку. Іноді до неї приходила [PERSON] могла принести їй супу, або взяти речі для прання. Ключів від квартири [PERSON] у [PERSON] не було. Загального бюджету у них не було. В січні 2016 року [PERSON] захворіла та помела у лікарні, а ховала її [PERSON] Свідок [PERSON], суду пояснила, що жила [PERSON] одна, торгувала насінням та сигаретами, їй допомагали [PERSON] і [PERSON], яка іноді, як сусідка брала речі [PERSON] випрати. За місяць до смерті [PERSON] захворіла, ховала її [PERSON] Вислухавши пояснення представника [PERSON], [PERSON] допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.\~10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть виданого Хортицьким районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у запорізькій області серії І-ЖС № 37771333, [PERSON] померла 15.01.2017 року, про що в книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис № 27.Згідно довідки СКП «Обєднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» Сонячної сільської ради від 15.11.2017 року № 123/02-09, [PERSON] була похована на кладовищі [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири № 101 (сто один) в будинку № 10 (десять) по вулиці Воронезькій в м. Запоріжжі. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1,2 ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За життя, 23.01.2008 року, спадкодавцем [PERSON], було складено заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 190. Зі змісту вказаного заповіту [PERSON] залишила таке заповідальне розпорядження: - все своє майно, що буде належати мені на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не склалась, а також все те, на що я за законом бути мати право заповідаю [PERSON], який народився 29 червня 1953 року (ідентифікаційний номер [NUMBER]) та [PERSON], яка народилася 05 січня 1955 року (ідентифікаційний номер [NUMBER]) в рівних частках кожному (а.с.9). Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину та звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], де на підставі поданої заяви була заведена спадкова справа. У свою чергу [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Статтею 67 Закону «Про нотаріат», передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно зі ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Як розяснив Пленум ВСУ у пункті 23 своєї постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Факт неможливості отримання свідоцтва та оформлення спадщини у нотаріуса, отримання відповідних свідоцтв обґрунтовується тим, що у відповідності до п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Постановою від 28.07.2017 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з відсутністю документів, що підтверджують право власності померлої 15 січня 2017 [PERSON] на квартиру [ADDRESS]). Вищевикладене підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON]\~ Згідно п. 3.1. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Щодо зустрічних позовних вимог, суд прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на успадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. За змістом ч.1, ч. 4\~ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.\~ Виходячи з аналізу вказаної норми\~СК України, сімєю є соціальна група, яка складається з людей, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Пунктом 6\~Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99,\~встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійномешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно із яким справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Які можуть вплинути на спадкові права й обвязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт проживання однією сімєю [PERSON] з [PERSON] з 2008 року по день смерті [PERSON] Згідно пояснень [PERSON], свідків, [PERSON] після смерті свого чоловіка і до дня своєї смерті в [ADDRESS] мешкала сама, отримувала пенсію, дохід від реалізації продуктів. Грошовими коштами розпоряджалася на власний розсуд, самостійно сплачувала за комунальні послуги, квартплату, купувала необхідні продукти та інше, іноді давала гроші [PERSON] на придбання якихось речей, при цьому ніколи не утримувала [PERSON] та її сімю, спільно доходами не розпоряджались, спільного майна не купували, тобто спільного побуту і бюджету не було. [PERSON], як сусідка, на власний розсуд іноді приходила до [PERSON] на півгодини, приносила їй їжу, брала якісь речі для прання. При цьому у квартирі [PERSON] ніколи не мешкала, ключів не мала, її речей у квартирі не було. Тобто [PERSON] пять років постійно з [PERSON]Д разом не проживала. [PERSON] не бажала укладати з [PERSON] договір довічного утримання. Всі дії [PERSON] щодо іншої допомоги [PERSON] виконувала як сусідка за власною ініціативою. Наявність квитанцій та факт поховання [PERSON] [PERSON] не свідчить про їх спільне проживання чи спільний побут і не може бути підставою для встановлення факту сумісного проживання та визнання за [PERSON] права власності на квартиру, оскільки [PERSON] поховала [PERSON] за власним бажанням, на власний розсуд. Крім того, законом не передбачено визнання спадкоємцем особу, яка здійснила поховання. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не допомагав [PERSON] та не спілкувався з нею спростовуються наданими представником позивача квитанціями про оплату за житлово-комунальні послуги [PERSON] (а.с.102-107). Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмету доказування. Наявність у [PERSON] захворювань згідно наданого нею виписного епікрізу та довідки МСЕК не є доказом факту сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на квартиру. Крім того з наданих [PERSON] записів щодо договору дарування (а.с.132-314) не вбачається, ким вони написані та не є належним доказом щодо предмету спору. Тому суд дійшов до висновку, що ця вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). Однак, при цьому необхідно розуміти, що така експертиза призначається судом за обґрунтованим \~клопотанням сторони, яке обовязково повинно бути в письмовому вигляді. Враховуючи, що відповідне клопотання не було заявлено [PERSON], то підстав вважати заповіт недійсним у суду немає. Відповідно довідки КЗ «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» № 1908/01-20 від 07.11.2017 року [PERSON], [INFO], яка була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] (померла 15.01.2017 року), на диспансерному обліку в Центрі не знаходилась, за медичною допомогою не зверталась, амбулаторна карта в закладі відсутня, свідоцтво про смерть не видавалося, та свідки в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] на стан здоровя не скаржилась. [PERSON] взагалі не мала права заявляти вимогу про визнання заповіту недійсним, оскільки звернутися до суду з вимогою визнати заповіт недійсним може тільки особа, права і законні інтереси якої порушено у цьому документі. Позов, подається особою, яка втратила право на спадкування за законом\~ через наявність заповіту, а виходячи з висновками до яких дійшов суд, а саме, що в суді не було доведено факту проживання однією сімєю [PERSON]І разом [PERSON], то права [PERSON] в даному випадку не порушені. Враховуючи, що заповіт складається, скасовується, змінюється самим заповідачем, тобто, за життя заповідач міг би у будь-який час скасувати заповіт, змінити його або скласти новий, в даному випадку заповіт складений [PERSON] від 23.01.2008 року на момент смерті заповідача є чинним. Вищевикладене підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON]\~ Оскільки вимоги позивача за первісним позовом є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, суду доведено, що [PERSON] за життя було складено заповіт на [PERSON] та [PERSON], враховуючи, що у позивача за первісним позовом відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: approved