Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.12.2018 р. звернулася в Рівненський районний суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 27.06.2018 р. у справі № 570/2553/16-ц, зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №28034800 їй на праві власності належить житловий будинок в [ADDRESS] . Як вбачається з довідки №1322 від 23.10.2018 р., виданої Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області, згідно з записом у погосподарській книзі №11/03-1929-1, за вказаною адресою [PERSON] , [INFO] , з 2016 року до цього часу дійсно не проживає. [PERSON] не відноситься до членів її сім`ї, не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, а саме з 2016 року, про що за участю представників Олександрійської сільської ради Рівненського району та свідків складено акти обстеження, зокрема 22.10.2016 р. та 23.10.2018 р.. Крім того, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має, добровільно визначив собі інше місце проживання. 25.06.2018 р. в процесі розгляду справи вказаної вище справи (№ 570/2553/16-ц) відповідач уклав з позивачем мирову угоду, затверджену Рівненським районним судом Рівненської області про те, що зобов`язується знятися з реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] протягом двадцяти днів з дня підписання мирової угоди. Взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, і з реєстрації не знятий. Ухвалою суду від 14.02.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено до розгляду на 14.03.2019 р. 11.03.2019 р. позивач [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позовних вимог, просить розглядати справу у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач час-від-часу виїжджає за кордон, а коли повертається в Україну, то проживає у співмешканки, адреса якої невідома. Вказує, що інші умови мирової угоди, затверджені ухвалою Рівненського районного суду відповідачем виконані, а саме він передав 27.06.2018 р. усі документи позивачу на будинок, а вона йому у свою чергу - гроші. Крім того, вказала, що акт обстеження від 22.10.2016 р. складений у зв`язку з тим, що у 2016 році була виведена з ладу опалювальна система в будинку, тому позивач зверталася у сільську раду за допомогою, щоб встановити заподіювача шкоди, хто має доступ і хто проживає у будинку, оскільки відповідач на той час не проживав у будинку, але мав ключі від нього. Пояснює, що на даний період часу інших судових справ з приводу вказаного житлового будинку немає. Акт обстеження від 22.10.2018 р. є предметом дослідження лише в рамках цивільної справи №570/6158/18. Не заперечила проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився жодного разу. Заперечень проти\~позову (відзиву)\~від відповідача\~не надійшло. Судові повідомлення, надіслані судом за місцем реєстрації відповідача повернуті до суду у вигляді поштових конвертів з відміткою "адресат не проживає". Про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача та її представника, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. \~ \~ \~ \~Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 27.06.2018 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.09.2018 р. №138672107 (номер запису про право власності 28034800). \~ \~ \~ \~У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується у відповіді на запит суду щодо надання інформації про місце реєстрації відповідача у справі. \~ \~ \~ \~Відповідач не є членом сім`ї позивача, за вказаною адресою не проживає з 2016 року, що підтверджується долученими до позовної заяви матеріалами, а саме: актом обстеження від 22.10.2016 р., від 23.10.2018 р., засвідченими головою Олександрійської сільської ради; довідкою Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області №1322 від 23.10.2018 р. \~ \~ \~ \~Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, зміст вказаних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням кореспондується, є похідним від права власності на будинок (квартиру) та існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Відповідно до положень частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи встановлені судом обставини та вимоги статей 317, 319, 391, 405 ЦК України, з метою захисту права власності позивача на житловий будинок, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~

Outcome: approved