Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, посилаючись на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] Після смерті матері заявник почав оформляти спадщину та з»ясувалося, що в державному акті на право приватної власності на землю розбіжності в написанні імені матері заявника, зазначено ім»я «[PERSON]». В зв'язку з цим у заявника виникли труднощі з отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, тому він був змушений звернутися з даною заявою до суду. Заявник та заінтересована особа в судове засідання не з"явились. Подали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Заявник просить задовольнити заявлені вимоги з викладених в заяві підстав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ч.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. В ході розгляду справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка 4,12 га., яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с. 9). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є заявник, саме він почав оформляти спадщину та звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій, про що винесла відповідну постанову №9 від 18.02.2016 року (а.с. 16). Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину стало те, що у свідоцтві про народження заявника в графі мати зазначено [PERSON] (а.с.11), отже фактично відсутній документ, який підтверджує родинні стосунки заявника та померлої [PERSON] Згідно із ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 256 ЦПК України визначено які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Пунктом 6 ч. 1 вказаної статті передбачено встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів. За змістом ч.2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, ніж передбачені частиною першою статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у статті 256 ЦПК України. Так, виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте, не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому, в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року „Про судову практику в справах про встановлення фактів" роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що померла [INFO] [PERSON] доводилась заявнику рідною матір»ю, а тому суд приходить до висновку що без встановлення такого юридичного факту заявник позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої матері та вважає за необхідне заяву - задовольнити, оскільки, на думку суду, помилка у написанні імені власниці - спадкодавиці - виникла у зв'язку із неправильним сприйняттям службовою особою імені власниці земельної частки.

Outcome: approved