Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на її користь на утримання сина в сумі 2000 грн. щомісячно до його повноліття. Посилається на те, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання сина, з квітня місяця 2006 року він не цікавиться сином і не спілкується з ним, за цей період не привітав сина жодного разу з днем народження, не цікавиться його станом здоровя, навчанням, не надає жодної матеріальної допомоги. Отже відповідач жодного з покладених законом на батька обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у його вихованні. Всі питання щодо виховання сина вирішуються нею, дитина знаходиться на повному її утриманні. Позивач [PERSON],її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять задовольнити позов з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув повторно. Про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації Бородін М.О. в судовому засіданні вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач нехтує своїми батьківськими обов'язками. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника Борщівської РДА, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти. [PERSON] народився [INFO] року в с.Королівка Борщівського району Тернопільської області і його батьками у свідоцтві про народження серії [NUMBER], актовий запис №06, виданому Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області вказані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. 10 листопада 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області,актовий запис №174 ( свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] Дитина [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Батько дитини [PERSON] участі в житті сина, його вихованні та матеріальному забезпечення не бере на протязі 2006 - 2010 року по даний час, що підтверджується довідками виданими Борщівською міською радою №659 від 05.03.2018 року та №128 від 15.03.2018 року, а також актом обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 06.03.2018 року. Крім того, з довідки від 13.03.2018 року виданої директором ДНЗ «Лелека» вбачається, що [PERSON] відвідував Королівський дошкільний навчальний заклад «Лелека» з 02.03.2009 року по 01.08.2009 року. За весь час перебування дитини у садочку батько [PERSON] жодного разу не провідував дитину, не приводив його у садочок, не телефонував і не цікавився ні його здоров»ям, ні його вихованням, не був присутнім на батьківських зборах та різних розважальних заходах. Згідно довідки №43 від 13.03.2018 року виданої директором Королівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, [PERSON] навчався в 1 класі Королівської ЗОШ І-ІІІ ступенів с.Королівка з 01 вересня 2009 року по 12 лютого 2010 року. Зі слів класного керівника батько [PERSON] сина не відвідував у школі, не цікавився його навчанням. З довідки №55 від 05.03.2018 року виданої директором Борщівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 слідує, що [PERSON], батько учня [PERSON], впродовж всього навчання дитини у даній школі, не цікавиться його навчанням й справами, не телефонував, не надсилав листа з проханням надати йому інформацію про сина. Жодного разу не відвідував батьківські збори, родинні свята. Борщівська районна державна адміністрація, що діє як орган опіки та піклування у своєму висновку від 10.05.2018 №01-699/2-23, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON], оскільки знайшли своє підтвердження факти, що батько дитини нехтуючи своїми батьківськими обов'язками, не приділяє достатньої уваги для розвитку неповнолітнього, не спілкується з ним в необхідному обсязі для закріплення загальноприйнятих норм моралі, не цікавиться його навчанням та станом здоров'я, не забезпечує йому доступ до культурних та духовних цінностей, не дбає про матеріальне забезпечення дитячих потреб. З пояснень неповнолітнього [PERSON] відібраних начальником відділу з питань опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей Борщівської РДА [PERSON], вбачається, що неповнолітній з вимогами позовної заяви повністю згідний та вважає їх справедливими, оскільки не бачить батька з раннього дитинства, ніколи не отримував ніякої допомоги. Батько [PERSON] виїхав за межі України, коли синові ще не було 3-х років. Жодного разу не приїжджав до нього, не телефонував, не вітав з днем народження, не надсилав ніяких подарунків, жодної матеріальної допомоги. Батько усі ці роки не брав участі у його вихованні, не цікавився станом здоров»я, забезпеченням. Тому він вже тепер і сам не хоче спілкуватися з батьком чи утримувати його у майбутньому. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення в інтересах дитини. За роз'ясненнями, що містяться в п.п.15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як ухилення від виховання дитини розцінюється лише винна поведінка батьків, свідоме нехтування своїми обов'язками. Із досліджених у справі доказів суд приходить до висновку, що відповідач тривалий час, на протязі 12-ти років, не виявляв і не виявляє щодо сина батьківського піклування, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, не виявляє інтересу до забезпечення дитині необхідного харчування, не спілкується з дитиною та не сприяє дитині в доступі до культурних та інших духовних цінностей, засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, і все це в результаті свідомого умисного нехтування своїми обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно його сина [PERSON], що буде в інтересах дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] у її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] по 2000 грн. щомісяця до його повноліття. За змістом ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищенаведене, інтереси неповнолітньої дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом збільшений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, постійне проживання відповідача за кордоном, що свідчить про отримання ним доходів, які дозволяють жити за кордоном, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 19 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення сплачений позивачем судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166, 180-183 СК України,

Outcome: approved