Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «[PERSON] Кривий Ріг» про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову вказувала, що 21 вересня 2016 року вона уклала трудовий контракт з відповідачем, відповідно до якого її було прийнято на посаду менеджера із збуту, зі строком випробування упродовж 3 місяців. У листопаді 2016 року вона дізналась, що її звільнили з посади наказом № 63-К від 31 жовтня 2016 року. З наказом про звільнення її було сповіщено майже через 2 тижні, які вона продовжувала працювати. Письмового попередження про звільнення вона взагалі не отримувала. Із будь-якими висновками про її не відповідність роботі її також не ознайомлювали, а в самому наказі її прізвище вказано Яковлева, хоча відповідно паспорту її прізвище Яковлєва. За таких обставин вважала, що наказ про її звільнення є незаконним та вона підлягає поновленню на посаді менеджера із збуту ТОВ «[PERSON] Кривий Ріг». В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила скасувати наказ № 63-К від 31 жовтня 2016 року про її звільнення, поновити її на роботі та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Підтвердила, що не пройшла сертифікацію, однак зазначала про недотримання відповідачем порядку звільнення з роботи, передбаченого законодавством, оскільки про звільнення її не попереджали і з наказом не ознайомлювали. Крім того, вказувала на відсутність пункту 11 ч.1 ст.40 КзпП, на підставі якої її звільнили. З письмових заперечень відповідача вбачається, що 21 вересня 2016 року позивач була прийнята на посаду менеджера зі збуту до ТОВ «[PERSON] Кривий Ріг» за строковим трудовим договором до 21 лютого 2017 року з випробувальним терміном 3 місяці. За час роботи позивач неналежно виконувала трудові обов'язки через недостатню кваліфікацію. Згідно доповідної записки [PERSON] від 28.09.2016р. [PERSON] відмовлялася вивчати навчальний матеріал, а її кваліфікація показала, що вона не розуміє змісту виконуваної роботи та не вивчає необхідні для роботи матеріали. 30 вересня 2016 року [PERSON] проходила сертифікацію у ТОВ Фінансово-правова група м. Києва, однак сертифікацію не пройшла через брак знань, що підтверджується листом відповіддю 1512/1. Крім того, позивач відмовилась від навчання та підвищення кваліфікації, у зв'язку з чим 31 жовтня 2016 року наказом 63-К була звільнена, у зв'язку з із встановленням невідповідності виконуваній роботі протягом строку випробування (п.11ч.1 ст.40 КзпП). У день звільнення 31 жовтня 2016 року позивач відмовилась підписувати наказ про звільнення та отримувати будь-які документи, про що також було складено відповідний акт. Лише 11 листопада 2016 року позивач прийшла на підприємство та отримала під розпис наказ про звільнення та трудову книжку. Також описка у прізвищі позивача не є підставою для скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі, крім того наказом підприємства № 73-К від 20.12.2016р. були внесені зміни до наказу про звільнення та трудової книжки у прізвищі позивача, в частині зміни букви е на букву є. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснивши, що твердження позивача про її необізнаність з причинами звільнення є необґрунтованими. Позивач була звільнена з дотриманням процедури, передбаченої законодавством. на підставі п.11ч.1 ст.40 КзпП України, згідно якого строковий трудовий договір до закінчення строку може бути розірваний у випадку встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування, а ствердження позивача про незаконність звільнення є безпідставними. Розглянувши позов в межах позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до наступного. Наказом (розпорядженням) № 55-к керівника ТОВ «[PERSON] Кривий Ріг», [PERSON] прийнята на роботу з 21 вересня 2016 року до 21 лютого 2017 року менеджером із збуту ( а.с. 8, 34). Відповідно до копії трудового контракту від 21 вересня 2016 року [PERSON] прийнята на роботу з 21 вересня 2016 року до 21 лютого 2017 року менеджером із збуту ТОВ «[PERSON] Кривий Ріг», з випробувальним строком 3 місяці (а.с.9-11). Наказом № 63-К директора ТОВ [PERSON] Кривий Ріг»від 31 жовтня 2016 року, Яковлева А.Ю. звільнена відповідно п.11ч.1 ст. 40 КЗпП України, через установлену невідповідність виконуваній роботі протягом строку випробування ( а.с. 13). Відповідно до наказу № 73-К від 20 грудня 2016 року про виправлення описки у наказі було виправлено описку у прізвищі менеджера зі збуту [PERSON], з урахуванням чого, викладено наказ № 63-к від 31.10.16р., де прізвище позивача [PERSON] (а.с.49). Основним видом діяльності ТОВ [PERSON] Кривий Ріг», згідно КВЕД є продаж програмного забезпечення Медок, яке використовується для здачі електронної звітності, а також надання консультативних послуг з використання програмного забезпечення Медок, з налагодження Електронно-цифрових підписів, з створення звітів, з підписання звітів за допомогою ЄЦП та подальшої відправки до контролюючих органів. Згідно договору постачання комп'ютерної програми № ДС 36 від 04 січня 2016 року, укладеного між ТОВ [PERSON] Кривий Ріг та ТОВ Фінансово-правова група, відповідач отримує невиключну ліцензію та ТОВ Фінансово-правова група проводить сертифікацію співробітників ТОВ [PERSON] Кривий Ріг (а.с.36-41, 50). З листа ТОВ Фінансово-правова група № 1512/1 від 15.12.16р., вбачається що 30 вересня 2016 року [PERSON] проходила сертифікацію у ТОВ Фінансово-правова група м. Києва, однак сертифікацію не пройшла через брак знань (а.с.42). Як вбачається з висновку за результатами випробування від 28 жовтня 2016 року [PERSON] випробування не витримала (а.с.44). Згідно ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно п.11 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у тому числі у випадку встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Відповідно до ч.1 ст. 26 КЗпП України, при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. Згідно до ч.2 ст. 28 КЗпП України, у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. На підставі викладеного, судом встановлено, що позивач прийнята на роботу з 21 вересня 2016 року до 21 лютого 2017 року менеджером із збуту ТОВ «[PERSON] Кривий Ріг», та з нею був укладений строковий трудовий договір на 5 місяців з випробувальним строком 3 місяці. На підставі ч.2 ст.28 КзпП, позивач про звільнення була письмово попереджена за три дні до звільнення, що підтверджується попередженням про наступне звільнення від 27.10.2016р. (а.с.45), однак відмовилася від підпису про отримання повідомлення про звільнення, відповідно до акту про відмову поставити підпис про отримання повідомлення про звільнення від 27.10.2016р. (а.с.46). Також відповідно до акту про відмову отримання наказу про звільнення та трудової книжки від 31 жовтня 2016 року, [PERSON] відмовилася від отримання та підписання наказу про звільнення та отримання трудової книжки (а.с.48). Що спростовує доводи позивача про відсутність попереджень та необізнаність про наявність наказу про звільнення. Є безпідставними і посилання позивача в судовому засіданні на відсутність в законодавстві такої підстави як звільнення через установлену невідповідність виконуваній роботі протягом строку випробування, оскільки Законом України вiд 17.05.2016 р. № 1367-VIII «Про внесення змiн до Кодексу законiв про працю України щодо випробування при прийняттi на роботу», статтю 40 КзпП доповнено п.11 саме такого змісту, а також і посилання позивача на відсутність з її боку порушень трудової дисципліні, оскільки звільнення проведено з інших підстав. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні була дотримана процедура, встановлена законодавством, у зв'язку з чим доводи позивача, в цій частині є безпідставними. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до змісту ст.26 КЗпП України (в редакції яка діяла на час прийому позивача на роботу), випробування не встановлюється при прийнятті на роботу осіб, з якими укладається строковий трудовий договір строком до 12 місяців. Відповідно до положень ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Оскільки при прийнятті на роботу з позивачем укладено контракт на 5 місяців, то, відповідно до положень ч.2 ст. 26 КзпП, в такому випадку випробування не встановлюється, у зв'язку з чим така умова не може вважатися законною та на підставі ст. 9 КзпП є недійсною. Отже, застосування до позивача, як до працівника прийнятого на роботу за контрактом строком до 12 місяців, випробувального терміну, з огляду на зазначеного вище припису закону є протиправним та тягне за собою недійсність цієї умови. Враховуючи, встановлені судом обставини недійсності застосування випробувального терміну, не може бути застосована така підстава для звільнення позивача -через установлену невідповідність виконуваній роботі протягом строку випробування, як зазначено в спірному наказі про звільнення. У зв'язку з чим, суд приходить до переконання, про незаконність звільнення позивача з підстав недотримання умов контракту, які були недійсними на час його укладання та прийому на роботу позивача. Отже наказ про звільнення позивача підлягає скасування, а позивач [PERSON] -поновленню на роботі у ТОВ «[PERSON] Кривий Ріг» на посаді менеджеру із збуту з 31.10.2016року. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На підставі викладеного, позов [PERSON] до ТОВ «[PERSON] Кривий Ріг» про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягаєзадоволенню. Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 року, яким передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданої відповідачем довідки від 23.01.17р., нарахована позивачу заробітна плата за період з 21 вересня 2016 року по 31 жовтня 2016 року склала 3296 грн. 35 коп. Середньоденна заробітна плата складає 117 грн. 73 коп. (3296,35 грн. : 28 робочих дні=117 грн. 73 коп.). Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 8829 грн. 51 коп. ( 117 грн. 73 коп. х 75 робочих днів вимушеного прогулу ( з 01 листопада 2016 року по 15 лютого 2016 року)=8829 грн. 51 коп.)). Отже, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становитиме 8829 грн. 51 коп., сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів. Відповідно до положень ч. 5 ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше як за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. За таких обставин, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" (в редакції на момент звернення до суду) від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп., як за вимогу майнового та немайнового характеру.

Outcome: approved