Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивач 15 вересня 2017 року звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю на обєкт нежитлової нерухомості - комплекс будівель і споруд №2, до складу якого входять нежитлова будівля з прибудовою та тамбуром літ. «Б», «Б1», «б» загальною площею 1657,8 кв.м, замощення №I, яке розташоване на території Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з березня 2007 року користується зазначеною нежитловою будівлею, яка носить характер складської. Зазначений обєкт нежитлової нерухомості на час, коли він почав ним користуватися, тобто у 2007 році, був у напіврозваленому стані. Ким ця нежитлова споруда була побудована, йому, позивачу, невідомо, від місцевих жителів він чув, що фактично належала ця споруда якомусь чоловіку, прізвище, імя та по батькові якого їм невідомі, і який виїхав із села ще на початку 2000-х років, і з того часу ні цей чоловік, ні будь-хто із членів територіальної громади не користувався цим приміщенням. У березні 2007 року він, [PERSON], частково відремонтував дане приміщення та почав відкрито, безперешкодно та добросовісно володіти ним, бо з зазначеного часу йому ніхто перешкод у користуванні та володінні не чинив і не претендував на неї. Він, позивач, у цьому складському приміщенні зберігає зерно, мінеральні добрива та посівний матеріал для власних потреб. Йому, позивачу, з відомостей, наданих територіальною громадою Федорівської сільської ради і КП «Імпульс» Пологівської районної ради, достеменно відомо, що зазначена нежитлова споруда не за ким не зареєстрована і не визнана безхазяйною органом місцевого самоврядування, на території якого вона розташована, оскільки він, позивач, відкрито і безперешкодно більше десяти останніх років володіє цією спорудою, і про це відомо і сільській раді, і членам територіальної громади. З часу користування нежитловою будівлею він, [PERSON], підтримує її у належному стані, проводить усі необхідні роботи щодо її утримання, проводить у ній капітальні та поточні ремонти, підтримує у належному стані прилеглу територію. До цього часу у нього не виникала потреба щодо реєстрації зазначеної споруди на своє імя, проте з метою оформлення договору оренди земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї споруди, а також необхідності сплати необхідних податків та орендної плати у нього виникла потреба звернутися до суду з позовом про визнання права власності на споруду за набувальною давністю. З посиланням на ст.344 ЦК України позивач просить постановити судове рішення, яким визнати за ним право власності на нежитлову споруду, яка розташована на території Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, за набувальною давністю. Сторони належним чином повідомлені про явку в судове засідання (а.с.26-27). У судове засідання представник відповідача не явився. На адресу суду надійшла письмова заява за підписом секретаря Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області з проханням розглянути позов [PERSON] до сільської ради про визнання права власності за нежитлову споруду комплекс будівель і спору №2 у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову [PERSON] сільська рада заперечень не має (а.с.31). У судовому засіданні 03 листопада 2017 року позивач і його представник за договором про надання правової допомоги від 12 вересня 2017 року адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги [PERSON], просили задовольнити їх з зазначених у позові підстав. При цьому позивач суду пояснив, що у 2016 році він почав збирати документи щодо оформлення на себе права власності на нежитлову споруду, яку він використовує як складське приміщення і для тримання великої рогатої худоби. Він викликав на місце розташування споруди будівельного техніка, який оглянув і оцінив її, проте у КП «Імпульс» йому повідомили, що на підставі оцінки експерта йому не зареєструють право власності на цю споруду, а потрібно звернутися до суду з відповідним позовом. Він, позивач, не є приватним підприємцем, просто він має як сільський мешканець певну земельну ділянку, яку використовує під засів зернових і соняшнику, а також тримає невелику кількість великої рогатої худоби. На підтвердження стану нежитлової споруди позивачем у судовому засіданні були надані суду для огляду світлини із її зображеннями. У судовому засіданні 03 листопада 2017 року свідок [PERSON] суду пояснив, що він постійно мешкає у с.Федорівка (колишня назва Чубарівка) Пологівського району Запорізької області, [PERSON] він знає як односельця. У нього, свідка, на очах починаючи з весни 2007 року і по теперішній час [PERSON] використовує нежитлову споруду, яка розташована на території Федорівської сільської ради, під склади для зберігання зерна, мінеральних добрив, а також як приміщення для корів. Колишній фактичний власник цієї споруди виїхав приблизно у 2000 році за межі району, і більше не зявлявся. Відтоді аж до 2007 року ця споруда стояла в занедбаному стані, всі, хто не лінився, почали розбирати споруду - знімати вікна, двері, розбирати цеглу. Перед тим, як завести до споруди корів, [PERSON] частину приміщення привів до ладу вставив двері, вікна, полагодив дах, привів у належний стан прилеглу територію. Будь-хто на цю споруду, наскільки йому, свідку, відомо, претензій [PERSON] не предявляв. У судовому засіданні 03 листопада 2017 року свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає у сусідньому з Пологівським районом районі у Гуляйпільському, відстань до с.Федорівка приблизно 30 км. Він є кумом [PERSON], знає його більше десяти останніх років. Йому, свідку, відомо, що на території Федорівської сільської ради є занедбана нежитлова споруда, яку з весни 2007 року почав використовувати як приміщення для тримання худоби і для зберігання мінеральних добрив і зерна [PERSON] Він, свідок, особисто допомагав [PERSON] весною 2007 року на частині цього приміщення вставляти вікна, двері, ремонтувати дах, бо він майже повністю був розібраний. Там [PERSON] тримав декілька своїх корів. [PERSON] використовує цю споруду і до тепер відкрито і безперешкодно. Будь-хто інший на цю споруду не претендує. Своїми заявами до суду від 07 листопада 2017 року позивач і його представник просили суд завершити судовий розгляд справи у їх відсутність (а.с.44,45). Вислухав у судовому засіданні позивача і його представника, свідків, беручи до уваги думку відповідача щодо позову [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно копії технічного паспорту від 15 листопада 2016 року на комплекс будівель та споруд №2, розташований на території Федорівської сільсьскої ради Пологівського району Запорізької області, а також відповіді КП «Імпульс» Пологівської районної ради Запорізької області №127 від 09 жовтня 2017 року, право власності на неї не зареєстровано (а.с.7-12). Згідно копії довідки Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №1448 від 08 вересня 2017 року, виконавчий комітет сільської ради підтверджує, що [PERSON] безперешкодно користується з березня 2007 року нежитловим приміщенням за межами населеного пункту, а саме комплексом будівель та споруд №2 (а.с.13). Згідно звіту з незалежної оцінки від 29 серпня 2017 року ринкова вартість спірної нежитлової споруди становить 298454 грн., виходячи з даної оцінки позивачем сплачений судовий збір (а.с.1). Згідно звіту з незалежної оцінки обєкту нерухомості, планування внутрішніх приміщень відповідає проектному рішенню, відхилень від плану БТІ не виявлено (а.с.17). Згідно копії рішення виконавчого комітету Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №25 від 03 березня 2017 року, місцем знаходження обєкту нерухомо майна нежитлової будівлі літ. «Б», прибудови літ. «Б1», тамбуру літ. «б», замощення №I, які розташовані на території Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, визначено: Запорізька область, Пологівський район, Федорівська сільська рада, комплекс будівель та споруд №2 (а.с.19). Зазначене рішення згідно повідомлення директора Запорізької філії ДП «Національні інформаційні системи» внесено до Словників Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.18). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованого 07 листопада на запит суду під №102827274, інформація про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на обєкт нерухомості комплекс будівель та споруд №2, розташований на території Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області відсутні (а.с.43). Зі свідчень у судовому засіданні свідків, з наведених вище письмових матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] з весни 2007 року і по теперішній час відкрито і безперервно володіє комплексом будівель та споруд №2 , розташованим на території Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області. На теперішній час позивач бажає набути право власності на зазначений обєкт нежитлової нерухомості за набувальною давністю, оскільки він більше 10 років відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, здійснює догляд за ним і прилеглою територією. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Зміст даної статті визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння має бути добросовісним; володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абзаці другому пункту 9 постанови №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набувальна давність - один із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Виходячи з викладеного вбачається, що позивач більше десяти останніх років добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується нежитловою спорудою, тому суд приходить до висновку, що є всі законні підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем на цю споруду у судовому порядку, оскільки даний засіб набуття права власності можна віднести до первісного, через те, що права набувача не ґрунтуються на попередній власності, а залежать тільки від сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 Цивільного Кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого, безперервного володіння майном як своїм. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved