Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини з усіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що дитина знаходиться повністю на його утриманні з моменту народження та проживає разом з ним. Відповідач [PERSON] не приймає жодної участі у вихованні та забезпеченні дитини, не цікавиться станом здоров`я, успіхами сина. Біологічну матір неповнолітньому [PERSON] замінила інша жінка - дружина позивача [PERSON] , яка займається його вихованням, розвитком та лікуванням. Відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, самоусунулась від вихованні дитини, тому [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 09.12.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`являлася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку згідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістила, відзиву на позов не подала. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.06.1998 року, який розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 05.03.2012 (а.с.14). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.12). В обмінній картці пологового будинку від 27.03.2009 зафіксовано особливості перебігу вагітності відповідача та її стан після пологів, а саме: гострий психоорганічний синдром, (а.с.13). [PERSON] після виписки з пологового будинку, була направлена на обстеження до Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3. З моменту виписки з пологового будинку відповідач [PERSON] мешкає зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Неповнолітня дитина - [PERSON] проживає з моменту народження з позивачем з 2009 року по вересень 2018 року за адресою: [ADDRESS] , з жовтня 2018 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актами про встановлення факту проживання (а.с.17-19). Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 08.10.2018 року (а.с.19-20). Згідно інформації адміністрації КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради, [PERSON] , 2009 року народження, перебуває під наглядом фахівців закладу з народження. Дитиною опікується батько [PERSON] , на прийом з хлопчиком приходить батько або бабуся. Мати хлопчика [PERSON] до лікарів з дитиною не зверталася, станом здоров`я не цікавиться, з медичними працівниками не знайома (а.с. 21). За довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 163 Комбінованого типу Харківської міської ради» Харківської області від 25.11.2019 № 01-65/172, [PERSON] , 2009 року народження, був вихованцем та відвідував ясла - садок № 163 з 10.09.2012 по 31.08.2015. До садочку дитину приводив та забирав батько [PERSON] та [PERSON] (дружина батька), відвідував батьківські збори та святкові заходи тільки батько, матір не бачили жодного разу, заклад не відвідувала, розвитком дитини не цікавилася. Довідкою ХЗОН І-ІІІ ступенів № 28 ХМР Харківської області, встановлено, що [PERSON] , 2009 року народження, є учеником школи, питаннями навчання та виховання займається батько учня [PERSON] . Матір дитини в школі не з`являлася жодного разу, не цікавиться навчанням сина (а.с.22). Малолітній [PERSON] , 2009 року народження, займається в секції таеквондо (а.с.24-25). Зі змісту висновку Департаменту служб у справах дітей від 17.01.2020 року № 79, вбачається, що Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.35-37). Свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача [PERSON] , підтвердила, що дитиною [PERSON] опікується батько з моменту народження, біологічну матір жодного разу не бачила, життям дитини відповідач не цікавиться, не відвідує. Дитина називає матір`ю її. Свідок [PERSON] , яка є бабусею [PERSON] , пояснила, що з моменту виписки з пологового будинку, вона допомагає позивачу у вихованні [PERSON] , так як відповідач відмовилася від дитини ще в пологовому будинку, жодного разу не відвідувала дитину, не цікавилася його розвитком, здоров`ям. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] називає мамою [PERSON] (дружину позивача), біологічну матір не бачив жодного разу, вона не відвідує сина та не цікавиться його станом. Дитиною опікується батько [PERSON] з дружиною. За вимогами частини 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно з вимогами ч.2 ст. 150, ч.ч. 3,4 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948\\06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Статтею 164 ч.1 п. 2 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками ( п.п.15 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За нормами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З наданих суду доказів встановлено, що мати малолітнього [PERSON] , 2009 року народження - [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, самоусунулася від виховання та утримання сина, зовсім з ним не спілкується, не бачиться і не проявляє ніякого інтересу до життя, здоров`я, розвитку дитини, а тому позовні вимоги є доведеними і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 статті 166 Сімейного Кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення ( стаття 182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved