Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до [PERSON] і просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини - [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччини на період з 01 травня 2017 року по 31 серпня 2017 року, без згоди та супроводу батька. Вимоги обґрунтовані тим, що для повноцінного та всебічного розвитку дитини позивачем було прийнято рішення відправити доньку в зазначений період до ФРН для проходження мовних курсів з поглибленого вивчення німецької мови, які будуть проходити в період з травня 2017 року по серпень 2017 року. В цей же період донька планує взяти участь в змаганнях із художньої гімнастики. При цьому відповідач своєї згоди на виїзд дитини не надає, чим позбавляє реалізації можливості дитини на її духовний та фізичний розвиток. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] вимоги підтримав, в своїх поясненнях посилався на обставини викладені в позові, зазначив, що виїзд спрямований в інтересах дитини. Представник відповідача [PERSON] вимоги визнала частково, зокрема, представник зазначала про те, що відповідач фактично не заперечує проти виїзду доньки до ФРН, але лише в липні 2017 року, оскільки дитина повинна закінчити десятий клас та відпочити, а також підготуватись до нового навчального року. Крім того відповідач також планує провести літній відпочинок з дитиною. Представник Печерської районної в м. Києві державної адміністрації подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, вирішення спору з урахуванням інтересів дитини на підставі наданих сторонами доказів. Вислухавши представників сторін [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, вислухавши думку дитини, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено наступне. Батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між батьками розірвано рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року. Дитина навчається у 10 класі спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №92 ім. І.Франка м. Києва. Другою іноземною мовою, що вивчається в школі, є німецька мова. Адміністрація шкоди не заперечує щодо відсутності [PERSON] в період з 01 травня 2017 року по 31 серпня 2017 року для проходження мовних курсів ( з німецької мови та в участі у спортивних заходах в Німеччині). З урахуванням успішності та знань учениці, відсутність протягом період не позначиться негативно на навчальному процесу та успішності. Дитина є ученицею відділення художньої гімнастики ДЮСШ 3№ з 2007 року, кандидат у майстри спорту України. Також дитина є кандидатом у майстри спорту з синхронного плавання. Встановлено, що 24 листопада 2016 року позивач [PERSON] через приватного нотаріуса КМНО Міхніч Т.І. звернулась до [PERSON] з питання надання дозволу на на виїзд дитини до ФРН з метою вивчення мов і навчання з метою розвитку її здібностей в спорті. Із наданих матеріалів також вбачається те, що в Інституті німецької мови у м. Франкфурті ФРН в період з травня по серпень 2017 року проходитимуть курси з вивчення німецької мови різного терміну. Крім того є можливість відвідування спортивного клубу, який спеціалізується на плаванні та синхронному плаванні. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до п.3 ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Під час висловлення думки, неповнолітня [PERSON], зазначила про те, що виїзд в запропонований період було її бажанням, оскільки це надасть їй можливість не тільки пройти мовні курси, відвідати клуб з плавання, а також і відпочити. При цьому дитина зазначила про те, що з батьком вони не спілкуються та про його наміри провести з нею в літній період відпочинок не обізнана. За таких обставин, суд вважає, що з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved