Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача ЗАТ «Акцент-Банк» про визнання договору фінансового лізингу недійсним. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 26.05.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № А300А+00730008. Згідно договору відповідач передає позивачу автомобіль марки Hyundai Accent RB 1.4 Classic МТ, 2014 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 311100,00 гри., а позивач сплачує авансовий внесок в розмірі 93330,00 гри. та вносить щомісячний платіж на транзитний рахунок визначений в п.1.1.5 Договору в розмірі 8516,25 грн., термін дії Договору - 60 місяців. Даний договір укладений шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, що розміщені на офіційному веб-сайті банку www.f-bank.com.ua. Ця заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг складає договір фінансового лізингу. Однак, вказаний договір укладений з порушенням чинного законодавства, та його прав. Так, вказує, що позивачу на момент укладення договору об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору фінансової послуги із запропонованих на ринку, а також для оцінки договору з відповідачем щодо придбання у нього послуги фінансового лізингу, який мав стандартну форму. Оскільки він не має відповідної юридичної чи економічної освіти, він при укладенні договору фінансового лізингу помилково придбав не потрібні йому на умовах відповідача послуги. Також, спірний договір є договором приєднання, однак, вважає, що укладення договору фінансового лізингу шляхом приєднання є неможливим, оскільки це суперечить вимогам актів цивільного законодавства до такого виду договорів, так як умови купівлі-продажу предмету лізингу визначає лише споживач послуги фінансового лізингу. Так, згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України та ч. 2 ст. ст.2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» містяться приписи про те, що умови договору фінансового лізингу, які стосуються специфікації, умов купівлі-продажу предмету лізингу можуть встановлюватись виключно лізингоодержувачем. Зазначені умови договору є обов'язковими та не можуть біти змінені. Також, в договорі не зазначено, де саме та на яких умовах він повинен отримати автомобіль та у п. 2.8,2.9 умов та правил передбачена відповідальність лише позивача які лізингоотримувача, а відповідач не несе жодної відповідальності за невиконання умов договору або його розірвання. Такі умови вважає несправедливими та такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, вказує на те, що хоча в заяві - приєднанні зазначено що сторона Договору ознайомлені з Правилами та Умовами надання, Фінансового лізингу, однак вказані Умови та правила не містять підпису Позивача. Тому підстави вважати, що [PERSON] підписуючи Заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, був ознайомлений саме із Умовами та правилами, які розміщеними на сайті Банку - відсутні. Відповідно до розділу Особливі умови, вказаного в заяві про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу в п. 1.1.6 Інші платежі зазначено, що винагороди сплачуються в строки та розміри, передбачені в ст. 2.8.4.13.8 Договору, ст.2.8.4.6.2.21 договору, ст. 2.8.4.6.2.4 договору, однак вказані статті, які такі відсутні взагалі. Таким чином, відповідач, користуючись своїм можливостями безперешкодного доступу до офіційного сайту, на якому розміщені умови та правила надання фінансового лізингу, вносив незаконно та без попередження позивача зміни до них, розуміючи, що позивач не підписував умови та правила, та не має жодного їх примірника в тій редакції, в якій вони були на момент укладення договору. Також, вказує, що на заяві про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу та додатку № 1 вказані інші прізвища голови правління, хоча підпис ідентичні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, з підстав, викладених у ньому. В подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Також, надав суду письмові пояснення, згідно яких вважає умови договору несправедливими, зокрема, у зв'язку з відсутністю умов про відповідальність відповідача за невиконання умов договору та інформації про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, умови про зобов'язання Передбачені пунктами 2.8.2.4.2. та пунктами 2.8.2.4.3. вказаного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Крім того, зазначає, що даний договір є змішаним та містить елементи договору оренди, який згідно закону має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, що тягне за собою нікчемність такої угоди. Представник відповідача Гнатюк А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та подав суду письмові заперечення, які підтримав. В подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заперечуючи відносно позовних вимог у письмових запереченнях вказує, що доводи позивача є безпідставними, оскільки Представник відповідача Гнатюк А.Ю. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що при оформленні лізингу заява на приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу підписується повнолітнім, дієздатним особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст. 30 ЦК України), яким підтверджується, що Лізингоодержувач ознайомлений з Умовами надання банківських послуг та Тарифами. При підписанні договору сторони чітко та добровільно обумовили обсяг взаємних прав та обов'язків, одночасно встановив рівень відповідальності та порядок дій у разі порушення норм договору. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії з метою укладення та виконання договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позивач ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві, та дії, здійснені ним на виконання цього договору. Посилання позивача на введення в оману під час укладання договору спростовується тим, що в договорі прописана валюта кредитування, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов'язки сторін договору. Тобто, ознайомившись з умовами лізингу до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, позивач отримав повну інформацію про умови договору фінансового лізингу та й власноруч його підписав. Доказом належності укладання договору є факт виконання положень ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією. У заяві прописані й погоджені сторонами усі особливі умови, які відповідно до ст. 6 ЗУ "Про фінансовий лізинг" є предметом домовленості між сторонами, а отже такі тези не впливають на правовідносини фінансового лізингу, що, як доведено вище, відбулись, й не можуть впливати на прийняття рішення судом у зв'язку із їх оманливим характером. Оскільки законодавчо не встановлений обов'язок лізингодавця на відібрання підпису лізингоотримувача під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання лізингоодержувачем предмету лізингу та сплата ним періодичних платежів). Також, відсутні інші порушення законодавства про захист прав споживачів. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав: 26.05.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № А300А+00730008. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір фінансового лізингу № А300А+00730008 укладений шляхом підписання заяви про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, що розміщенні па офіційному веб-сайті Банку www.аbаnk.соm.uа. Ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає договір фінансового лізингу. Згідно договору відповідач передає позивачу автомобіль марки Hyundai Ассеnt RВ 1.4 Classic МТ. 2014 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 311100, 00 тис. гри., а позивач сплачує авансовий внесок в розмірі 93330.00 тис. гри. та вносить щомісячний платіж на транзитний рахунок визначений в п1.1.5 договору в розмірі 8516.25 грн. термін дії договору - 60 місяців. Сторонами було підписано специфікацію та акт приймання-передачі вищезазначеного транспортного засобу у вказаній комплектації. Згідно специфікації автомобіль передається в справному стані, без ушкоджень й у овній базовій конструкції колісного транспортного засобу, що відповідає встановленим виробникам вимогам. Лізингоодержувач претензій до лізиногдавця і технічного стану автомобіля не має. Дата приймання-передачі предмету лізингу 05.06.2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Як слідує із матеріалів справи, оспорюваний Договір є договором приєднання, оскільки його умови встановлені однією із сторін (відповідачем) у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ч. 1 ЦК України). Крім того положення Закону України «Про захист прав споживачів» у даному випадку мають застосовуватися у системному зв'язку зі спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним. Згідно ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 806 ЦК України фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у свою власність річ відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статті 10, 11 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача в судовому засіданні на підтвердження заперечень надано Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які не містять підпису позивача, що не заперечувалось представником відповідача. В розділі 2.8.2.9 Умов та правил, передбачена відповідальність лізингоотримувача, проте, умови договору щодо відповідальності за невиконання умов договору, або його розірвання відсутні. Відповідно до розділу Особливі умови, вказаного в Заяві про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу в п.1.1.6 Інші платежі означено, що винагороди сплачуються в строки та розміри передбачені в ст. 2.8.4.13.8 Договору, ст.2.8.4.6.2.21 Договору, ст. 2.8.4.6.2.4. Договору. Таким чином, доводи позивача про те, що вказані статті, як такі відсутні взагалі спростовуються доданими Умовами та правилами надання банківських послуг. Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, якими визначено права та обов'язки, визначені договором, та відповідальність за їх невиконання, надані представником відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника. Поряд з цим, в судовому засіданні представником відповідача на обгрунтування своїх заперечень не подано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, а також те, що Умови містили в момент підписання заяви позивачем представлені суду відповідачем положення, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо відповідальності банку, не змінювались. Адже у даному випадку зміст Умов та правил надання банківських послуг, не містить умов про порядок передачі об'єкта лізингу, відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання умов договору, та інших умов договору, які вказані у заяві про приєднання до умов та правил фінансового лізингу в якості змісту укладеного договору. У зв'язку із цим доводи позивача про неознайомлення його з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами є обґрунтованими. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства спірний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 26.05.2015 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ «А-Банк», не був укладений у письмовій формі та не був посвідчений нотаріально. Крім того, заперечення представника позивача про те, що договір укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений спростовані у судовому засіданні здобутими доказами. На підставі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, яка враховується судом в силу вимог ст. 214 ЦПК України. На підставі ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно роз'яснень, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Оскільки позивачем в судове засідання не подано доказів щодо сплачених позивачем відповідачу коштів за спірним договором, тому суд не вбачає підстав для стягнення коштів в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Поряд з тим, доводи позивача про недійсність спірного договору з тих підстав, що даний договір є договором приєднання, у договорі не зазначено місце передачі предмета договору, строк дії договору лізингу не визначено сторонами, та не включені умови про відповідальність лізингодавця перед лізингоодержувачем, суд відкидає як необґрунтовані, оскільки позивачем не доведено наявності підстав, передбачених ст. 215 ЦК України, недійсності правочину за наведених обставин. Крім того, частиною 2 статті 634 ЦК України надано право на зміну або розірвання на вимогу сторони договору приєднання, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Також, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що істотними умовами договору лізингу є: інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивачем не було доведено, що сторонами не було досягнуто згоди за умовою, щодо якої ним було заявлено при укладенні договору. Таким чином, позивач за вказаних ним обставин відповідно до вимог закону має право вимагати від лізингодавця зміни чи розірвання договору фінансового лізингу. Отже, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог щодо письмової форми та нотаріального посвідчення договору, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування цих обставин, на які зсилався позивач. Тому суд приходить до переконання, що є підстави для визнання договору недійсним у зв'язку з його нікчемністю у відповідності до ст.ст. 215, 220 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в користь позивача судовий збір у сумі 487 грн. 60 коп.

Outcome: approved