Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 01 листопада 2018 року звернулась до суду з названим позовом, в якому вказала, що 12 червня 1999 року померла її баба, [PERSON], яка перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер 23 лютого 1998 року, який був власником житлового будинку, що розташований за адресою: Київська область, смт. Володарка, вул. Миру, 8. Позивач вказує, що зареєстрована та проживає у вказаному будинку з 02 лютого 1995 року, та добросовісно володіє та доглядає за вказаним будинком. На даний час постала потреба в оформленні субсидії, та через відсутність правовстановлюючих документів позивач оформити субсидію не має можливості, тому позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Київська область, смт. Володарка, вул. Миру, 8. Позивач в позовних вимогах просила суд розглядати справу без її участі. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує та просив суд розглядати справу без його участі. Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. По справі встановлено, що 23 лютого 1998 року помер [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть (а.с.6). [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], що стверджено свідоцтвом про одруження (а.с.7). 12 червня 1999 року [PERSON] померла, що стверджено свідоцтвом про смерть серії І-БК № 109188 (а.с.8). [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: Київська область, смт. Володарка, вул. Миру, 8 (а.с.20-32). Позивач зазначила, що проживає у вказаному будинку та доглядає за будинком з 02 лютого 1995 року, моменту реєстрації у вказаному будинку. Позивач надала до суду довідку № 3578 від 29 жовтня 2018 року, яка видана Володарською селищною радою Київської області, згідно якої позивач [PERSON] проживала разом з померлим [PERSON], [INFO] до дня його смерті, до 23 лютого 1998 року та проживає по даний час з 02 лютого 1995 року (а.с.33). Згідно довідки № 3580 від 29 жовтня 2018 року, яка видана Володарською селищною радою Київської області, домоволодінню яке належало померлому [PERSON], змінено адресу з «вул. Леніна, 18» на «вул. Миру, 8» смт. Володарка, Київської області (а.с.34). Отже, протягом 23 років проживання за адресою: [INFO], позивач [PERSON] проводила ремонти, та на сьогоднішній день позивач продовжує проживати та бути зареєстрованою у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 29.11.2018 року, на будинок, що розташований за адресою: Київська область, смт. Володарка, вул. Миру, 8, право власності не зареєстровано. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що визнання представником відповідача предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 23 роки продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку № 8 по вул. Миру, смт. Володарка, Київської області, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю. \~\~\~\~\~\~

Outcome: approved