Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи без самостійних вимог: Виконавчий комітет Ананьївської міської ради (Орган опіки та піклування Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області), та Орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що 16 лютого 2008 року між нею [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області. За час спільного проживання у неї з відповідачем народились діти, а саме [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Їхнє подальше з відповідачем сімейне життя не склалося, тож 27 лютого 2013 року рішенням Ананьївського районного суду Одеської області шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем проживають окремо, спільні діти проживають з нею. В позовній заяві позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу та по теперішній час відповідач не приймає участі у належному вихованні дітей, не цікавиться їх навчанням у школі, їх фізичним та розумовим розвитком. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей. Навіть у день народження дітей, а також на новорічні та інші свята, діти ніколи не отримували не лише яких-небудь подарунків, але навіть усного привітання від свого батька. Діти часто хворіють, однак ніколи не отримували ані матеріальної, ані моральної підтримки від відповідача. Однак, окрім того, що відповідачем не вчиняються дії, які б мали позитивний вплив на фізичний та духовний розвиток дітей, з його боку мали місце неодноразові випадки негативного впливу на дітей. Так, відповідач неодноразово приходив до її будинку у стані алкогольного сп`яніння, вів себе грубо та агресивно. В ході вказаних відвідувань, з боку відповідача застосовувалась фізична сила, як по відношенню до неї, так й по відношенню до дітей. Позивачка вважає, що вказані дії відповідача призводять до душевних травм у дітей та вкрай негативно впливають на їх психічний стан. Її звернення до сільської ради та до поліції стосовно протиправних дій з боку відповідача, не призводять до припинення протиправних дій з його боку. Тому, враховуючи ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та його протиправні дії відносно дітей, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, позивачка вважає за доцільне ініціювати позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням наведених в позовній заяві обставин позивачка [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині суд: 1. Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 2. Допитати в якості свідків: [PERSON] , мешканця с.Жеребкове, Ананьївського району, Одеської області; [PERSON] , мешканку с.Жеребкове, Ананьївського району, Одеської області; доньку [PERSON] , [INFO] , явку яких в судове засідання забезпечить самостійно. 3. Стягнути з відповідача витрати пов`язані зі зверненням до суду з даною позовною заявою в розмірі 3940 гривень 80 копійок (840 гривень 80 копійок - судовий збір; 3100 гривень витрати на правничу допомогу). Ухвалою від 16 липня 2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.26). Зокрема, в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачеві було роз`яснено про його процесуальні права передбачені ч.8 ст.178 та ст.193 ЦПК України, а саме про право на подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову. Крім того, було роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження у справі третім особами, що у відповідності до положень статті 181 ЦПК України вони мають право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву, у строк визначений відповідачу для подання відзиву. Відповідно до наявних в матеріалах справи супровідних листів 20 липня 2020 року сторонам по справі було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.27-31). При цьому, відповідач [PERSON] отримавши 26 вересня 2020 року копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами своїми процесуальними правами, а саме правом на подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову, які роз`яснені йому в ухвалі від 16 липня 2020 року не скористався (а.с.55). Також з матеріалів справи вбачається, що третіми особами не було подано пояснення щодо позову, в установлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі. В подальшому, після виконання всіх завдань підготовчого провадження визначених статтею 189 ЦПК України головуючим суддею у справі було постановлено 15 грудня 2020 року ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.74-75). Також, в подальшому головуючим суддею у справі 03 лютого 2021 року було постановлено на місці ухвалу про залучення до участі у справі правонаступника третьої особи Органу опіки та піклування Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області на Ананьївську міську раду, та призначено проведення судового засідання на 24 березня 2021 року (а.с.95). У судове засідання 24 березня 2021 року сторони по справі не з`явилися. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Пивовар Ю.О. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення були повідомлені належним чином (а.с.97-98). При цьому, 24 березня 2021 року представником позивачки [PERSON] - адвокатом Пивовар Ю.О. повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №368814 від 28 травня 2020 року (а.с.17) було подано через канцелярію суду заяву в якій зазначено, що в зв`язку з введенням на території України карантину з метою запобігання поширенню короновірусу COVID-19 та враховуючи рекомендації, які містяться у листі Ради суддів України від 16 березня 2020 року №9рс-186/20 щодо проведення судових засідань по можливості без участі сторін у справі, просить провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника та винести рішення по справі на підставі наявних у справі матеріалах , позовні вимоги [PERSON] задовольнити (а.с.109). Крім того, в заяві від 24 березня 2021 року представник позивача зазначив, що відмовляється від заявленого клопотання про допит свідків [PERSON] , мешканця с.Жеребкове, Ананьївського району, Одеської області, [PERSON] , мешканки с.Жеребкове, Ананьївського району, Одеської області, доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Проте, в матеріалах справи міститься заява відповідача від 03 лютого 2021 року, в якій він зазначив, що просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги позивача в частині позбавлення його батьківських прав підтримує повністю, та просить суд відмовити позивачці в частині стягнення з нього витрат в розмірі 3940,80 грн. (а.с.92). Представник третьої особи без самостійних вимог - Виконавчого комітету Ананьївської міської ради (Органу опіки та піклування Жеребківської сільської ради Ананьївського району Одеської області), у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений (а.с.101). Однак, 01 березня 2021 року на адресу Ананьївського районного суду Одеської області надійшло клопотання від Ананьївського міського голови (а.с.102-103), в якому він просить здійснити розгляд справи без участі представника третьої особи. Представник третьої особи без самостійних вимог - Органу опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений (а.с.100). Будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від представника третьої особи не надходило, причини своєї неявки суду не повідомляв. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, наявність заяв в яких вони висловлюють свою позицію щодо позовних вимог, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом було розглянуто та задоволено клопотання представника позивача - адвоката Пивовара Ю.О. від 24 березня 2021 року про відмову від заявленого раніше клопотання про допит свідків [PERSON] , мешканця с.Жеребкове, Ананьївського району, Одеської області, [PERSON] , мешканки с.Жеребкове, Ананьївського району, Одеської області, доньки [PERSON] , [INFO] , про що головуючим суддею у справі 24 березня 2021 року було постановлено на місці відповідну ухвалу. Суд дослідивши матеріали справи, з урахуванням заяв учасників справи, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована в с.Жеребкове, Ананьївського району Одеської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11 березня 2004 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5-6). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Жеребкове, Ананьївського району, Одеської області, та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №328 виданою 10 липня 2020 року Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.25), та копією паспорту громадянина України у вигляді ID-картки № [NUMBER] , виданого 04 червня 2020 року, органом №5123 - Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.93). Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільних неповнолітніх дітей, а саме: - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області, де в відомостях про батьків зазначений батьком відповідач - [PERSON] , а матір`ю зазначена позивачка - [PERSON] (а.с.7); - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03 квітня 2008 року Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області, де в відомостях про батьків зазначений батьком - [PERSON] , а матір`ю зазначена - [PERSON] (а.с.9). Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2008 року, однак рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2013 року шлюб було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення суду по справі №491/107/13-ц (а.с.10). Частиною 1 статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З позовної заяви вбачається, що позивачка скористалася своїм правом та просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, при розгляді цивільних справ керується принципом верховенства прав, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, що передбачено частиною 1, 2 та 4 статті 10 ЦПК України. Частиною 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до частини 1 статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Змістом частини 2 статті 164 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. З позовної заяви вбачається, що відповідач не приймає участі у належному вихованні дітей, не цікавиться їх навчанням у школі, їх фізичним та розумовим розвитком. Відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей. Діти часто хворіють, однак ніколи не отримували ані матеріальної, ані моральної підтримки від відповідача. Однак, окрім того, що відповідачем не вчиняються дії, які б мали позитивний вплив на фізичний та духовний розвиток дітей, з його боку мали місце неодноразові випадки негативного впливу на дітей. Так, відповідач неодноразово приходив до будинку позивачки у стані алкогольного сп`яніння, вів себе грубо та агресивно. В ході вказаних відвідувань, з боку відповідача застосовувалась фізична сила, як по відношенню до позивачки, так й по відношенню до дітей. Позивачка вважає, що вказані дії відповідача призводять до душевних травм у дітей та вкрай негативно впливають на їх психічний стан. Її звернення до сільської ради та до поліції стосовно протиправних дій з боку відповідача, не призводять до припинення протиправних дій з його боку. В довідці за вих. №46 від 04 червня 2020 року директор ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 с.Жеребкове Мулик С.І. (а.с.11), зазначив, що [PERSON] не цікавиться навчанням своїх дітей [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] в шкоду не приходить, з класними керівниками та вчителями предметниками не спілкується стосовно дітей. З листа Ананьївського відділення поліції Подільського відділу поліції ГУНП в Одеській області від 14 травня 2020 року вбачається, що позивачка [PERSON] на протязі трьох останніх років зверталась два рази до Ананьївського ВП Подільського ВП ГУНП в Одеській області з приводу протиправних дій з боку її колишнього чоловіка [PERSON] , 1984 року народження (а.с.13). З наданого Ананьївською районною державної адміністрації Одеської області 01 вересня 2020 року за №01-36/1431 висновку вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації розглянувши ухвалу Ананьївського районного суду Одеської області від 16 липня 2020 року про відкриття провадження у справі та матеріали справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вирішила вважати за недоцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.34-39). При цьому, в матеріалах справи міститься копія рішення Виконавчого комітету Ананьївської міської ради №74 від 25 лютого 2021 року з якого вбачається, що виконавчий комітет вирішив на засіданні комісії вважати за доцільне позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.104-105). Крім того, відповідач [PERSON] в наданій суду 03 лютого 2021 року заяві зазначив, що він погоджується з вимогами позивача про позбавлення його батьківських прав (а.с.92). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до абзацу 2 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, при розгляді даної справи судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо не виконує свої батьківські обов`язки, та відповідно до його заяви від 03 лютого 2021 року погоджується з вимогами позивачки про позбавлення його батьківських прав. Приписами частини 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до частини 3 статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до частини 1 та 2 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей. Крім того, відповідно до частини 3 статті 166 СК України є всі підстави для стягнення аліментів з відповідача [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі на кожну дитину по 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 02 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 02 червня 2020 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Зокрема в прохальній частині позовної заяви позивачка [PERSON] просила суд стягнути з відповідача витрати пов`язані зі зверненням до суду з даною позовною заявою в розмірі 3940 гривень 80 копійок (840 гривень 80 копійок - судовий збір; 3100 гривень витрати на правничу допомогу). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] витрати пов`язані із судовим збором за подачу позовної заяви до суду в розмірі 840,80 грн. та витрати понесені нею на професійну правничу допомогу в розмірі 3100,00 грн., згідно наданих до позовної заяви підтверджуючих документів, які відповідають вимогам ст.137 ЦПК України. Суд роз`яснює, що відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, суд роз`яснює, що у відповідності із частиною 1 статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved