Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матір`ю, тобто з нею, [PERSON], [INFO], уродженкою [INFO], та стягувати з відповідача [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [INFO], на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування від дня предявлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. Крім того, просить допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідача на її користь судові витрати за подання позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини визнав повністю. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки визнав частково у розмірі 800,00 грн., оскільки на даний час ніде не працює, на підтвердження чого додав копію трудової книжки (а.с. 28-29). Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Також у заяві змінила позовні вимоги, підтримуючи позицію відповідача, та просила стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.31-32). Представник органу опіки та піклування, начальник служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Підтримала позицію відповідача в частині визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі 800,00 грн. (а.с. 33). У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2012 року до травня 2017 року. Разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-БП № 134072 (а.с.8). За приписами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, зобов'язані також піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Частинами 1, 2 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину на проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України. Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст. 161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. З аналізу вказаних норм сімейного законодавства України та міжнародних правових актів вбачається, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини в першу чергу повинні враховуватись інтереси самої дитини, при цьому слід брати до уваги, що дитина повинна мати не тільки право на належне харчування, житло, медичне обслуговування, отримання освіти, а й право на здорове зростання і розвиток, адже розвиток малолітньої дитини напряму залежить від умов її життя, і фактори, що негативно впливають на психологічний стан і здоровя, повинні бути максимально виключені. З довідки, виданої виконавчим комітетом Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області 11 липня 2017 року за вих. № 1465 вбачається, що позивач [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], та разом з нею проживають: дочка [PERSON], [INFO], та без реєстрації місця проживання проживає дочка [PERSON], [INFO] (а.с.11). Даний будинок належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 16 серпня 2011 року за реєстровим № 1101. Вказане підтверджується витягом про державну реєстрацію прав та витягами з Державного реєстру правочину (а.с.14-16). [PERSON], [INFO], відвідує Коровинський дошкільний навчальний заклад «Сонечко». Вказана обставина підтверджується довідкою даного закладу від 11 липня 2017 року за № 1 (а.с.12). З характеристики, виданої ТОВ «МАКСІПРОМ-С», від 02 червня 2017 року № 93, вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «МАКСІПРОМ-С» з 23 грудня 2017 року оператором заправних станцій АЗС № 5. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальний спеціаліст, сумлінна у виконанні громадських доручень, вимоглива до себе, користується повагою серед працівників АЗС (а.с.13). Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матірю підлягають задоволенню, оскільки це відповідає інтересам дитини, і позивач має можливість створити доньці належні умови для виховання та розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років становить: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Оскільки [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю, самостійного заробітку не має, відповідач є її батьком, працездатний, що повністю визнається останнім, то відповідно до ст. 180 СК України, суд вважає за необхідне стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], яка досягла 5-річного віку, в розмірі 800,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved