Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач 22 липня 2020 року звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконує батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина. Після розірвання шлюбу між сторонами 19.03.2019 відповідач з метою влаштування свого особистого життя залишила сина з батьком та з того часу участі у вихованні дитини взагалі не приймає, матеріально не утримує дитину, не спілкується. Дитина проживає постійно з батьком, який займається вихованням сина. В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Коваленко В.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування в особі Голопристанської РДА - Скакун Л.В. в судовому засіданні підтримала висновок №01-31/225 від 02.06.2020 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина - [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 21 червня 2016 року, рішенням суду від 19 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Відповідно до довідок №6 від 01.10.2019, №2 від 13.07.2020, виданої директором Чулаківського дошкільного навчального закладу ясла-садок «Журавлик», [PERSON] відвідує даний заклад. Батько [PERSON] систематично приймає активну участь в загальних та групових батьківських зборах, суботниках тощо; приводить дитину до садка та забирає її; дитина доглянута та охайна. Мати дитини жодного разу у садку не з`являлася. Згідно з довідкою Чулаківської лікарської амбулаторії загальної практики починаючи з жовтня 2018 року [PERSON] чотири рази звертався до амбулаторії з дитиною [PERSON] . За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно. Актом обстеження житлових і матеріальних умов проживання від 01.06.2020 встановлено, що [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] та батьками в [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, дитина забезпечена всіма необхідними речами, створено всі умови для повноцінного проживання та розвитку дитини. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Суду надано висновок органу опіки та піклування Голопристанської районної державної адміністрації №01-31/225 від 02.05.2020 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, встановивши, що відповідач участь в утриманні сина не приймає, кошти на його утримання не надає, з урахуванням того, що дитина знаходиться на утриманні позивача, з яким постійно проживає, враховуючи засади розумності та справедливості, дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в примусовому порядку, визначивши розмір аліментів - 1/4 частки заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved