Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому просить суд визнати недостовірною і такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію інформацію, яку поширила відповідач [PERSON] щодо неї в своїх зверненнях від 28.06.2016 року, 01.07.2016 року та 03.07.2016 року надісланих на Урядову гарячу лінію та зобов'язати її цю інформацію спростувати, а також заборонити відповідачу і надалі поширювати відносно неї негативну, не достовірну інформацію, яка порушує її особисті немайнові права. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що вона на даний час працює директором ДПТНЗ «Орджонікідзевське професійно-технічне училище». У зв'язку із виниклими між нею та відповідачем [PERSON] неприязненими стосунками, остання почала поширювати щодо неї недостовірну інформацію, яка ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію. Зокрема, у вище вказаних зверненнях відповідач [PERSON] вказує на те, що позивач [PERSON] використовує кошти не за цільовим призначенням, шляхом зловживання своїм службовим становищем; відчужувала землі, які належать училищу; займається антидержавною пропагандою та інше. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримали частково, не наполягаючи на вимогах щодо заборони [PERSON] і в подальшому розповсюджувати недостовірну інформацію, в іншій частині позов підтримали, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, будучі належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але надала до суду свої заперечення на позов, в яких зазначила про те, що позов є необґрунтованим, оскільки вона під час своїх звернень на Урядову гарячу лінію, здійснювала лише оціночні судження та критику діяльності [PERSON], як посадової особи. Жодної інформації, яка б могла принижувати честь, гідність або ділову репутацію [PERSON] вона не поширювала, і діяла в межах Конституції України, Законів України «Про звернення громадян» та «Про інформацію». У зв'язку з чим, просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свідок [PERSON], яка з липня 2009 року працює головним бухгалтером ДПТНЗ «Орджонікідзевське професійно-технічне училище», пояснила, що в закладі остання перевірка дійсно проводилась у 2011 році, але кожний рік вони подають фінансову звітність до Державної фінансової інспекції Дніпропетровської області і до них не виникало жодних претензій з боку контролюючих органів. Крім цього, після численних звернень [PERSON] вже в цьому році у вересні відбулась перевірка навчального закладу з боку Державної інспекції навчальних закладів України, яка також жодних порушень, що були викладені у зверненнях [PERSON] не знайшла. Щодо нарахування премій [PERSON], свідок повідомила, що такі нарахування проводяться лише на підставі наказів Департаменту освіти і науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, тобто сама собі [PERSON] нарахувати будь-яку премію або допомогу не може. Крім цього, вона особисто жодного разу не чула, щоб [PERSON] проводила будь-яку антидержавницьку пропаганду або закликала до зміни існуючої влади. Свідок [PERSON], яка з 2010 року працює заступником директора ДПТНЗ «Орджонікідзевське професійно-технічне училище» з навчально-виховної роботи, а до цього з 2004 року працювала в цьому ж закладі вчителем з географії, пояснила суду, що матеріалі заохочення, які існують у закладі, нараховуються студентам виключно складом степіндіарної комісії, під час цього ведеться протокол, а потім оформлюється відповідне рішення. Вказане рішення підписується [PERSON], як головою цієї комісії. Фактів поборів з учнів вона не знає, оскільки їх заклад не є надто пристяжним і в ньому обучаються прості учні, часто з малозабезпечених сімей. Навчальний заклад використовується виключно в межах навчальних планів, жодної пропаганди або закликів до зміни існуючої влади немає і не може бути. Фактів, які б свідчили про те, що [PERSON] веде будь-яку антидержавницьку пропаганду вона не знає. Свідок [PERSON], яка з 2010 року працює у навчальному закладі практичним психологом, а також на даний час є головою профспілкової організації цього закладу, пояснила суду, що наприкінці вересня 2016 року відбулась перевірка їх закладу комісією Державної інспекції з перевірки навчальних закладів, яка не встановила порушень з боку директора [PERSON], які б могли призвести до розірвання з нею трудових відносин. ДПТНЗ «Орджонікідзевське професійно-технічне училище» відвідують переважно діти не з забезпечених сімей, фактів поборів або нецільового використання коштів вона не знає. Комісія, яка проводила перевірку, також перевіряла і навчальний процес, який також відповідав всім встановленим вимогам чинного законодавства. Навчальний заклад знаходиться поза політикою, а тому жодних політичних агітації, як з боку директора [PERSON], так і збоку викладачів у закладі не проводиться. Від допиту інших свідків, заявлених позивачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] відмовилися. Суд, заслухавши пояснення сторін, які з'явились в судове засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім цього, стаття 302 ЦК України передбачає обов'язок фізичної особи, яка поширює інформацію переконатися в її достовірності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач перебуваючи на посаді директора ДПТНЗ «Орджонікідзевське професійне-технічне училище» протягом тривалого часу з відповідачем, яка є колишнім директором ДПТНЗ «Орджонікідзевське професійне-технічне училище» існують неприязненні стосунки, в результаті яких, відповідач [PERSON] звернулась з зверненнями від 28.06.2016р., 01.07.2016 р. та 03.07.2016 р. до Урядової гарячої лінії на ім'я Прем'єр - Міністра України Гройсмана В.Б. та до Міністерства освіти і науки України. Так, відповідно до звернення відповідача від 28.06.2016 року на Урядову гарячу лінію на ім'я Прем'ер-Міністра України Гройсмана В.Б. остання посилалась на те, що з 2011 року ДПТНЗ « ОПТУ» нібито не підлягав перевірці фінансово - господарської діяльності, внаслідок чого з мого боку , як директора ДПТНЗ « Орджонікідзевське професійно - технічне училище» нібито мало місце нецільове використання бюджетних коштів, побори серед дітей та нарахування премій тільки угодним працівникам; навчальний заклад нібито використовується як плацдарм для партії « Опозиційний блок» , головою якого є директор [PERSON] , що в навчальному закладі нібито ведеться антидержавна пропаганда , що викладачі нібито розповідають , що вказана влада не на довго, і що нібито повезуть людей на антимайдан . Відповідно до повторного звернення відповідача від 01.07.2016 року на Урядову гарячу лінію [NUMBER] з заявою про те, що [PERSON] нібито скоїла злочин, пов'язаний з незаконним відчуженням землі державної власності, просила притягнути [PERSON] до відповідальності та знов розірвати зі нею контракт, посилаючись на те, що остання нібито порушила вимоги контракту від 23.03.2016 року, укладеного між [PERSON] та міністерством освіти та науки України. 03.07.2016 року [PERSON] знов звернулася з заявою на Урядову гарячу лінію [NUMBER], з заявою яка була адресована Міністерству освіти та науки України. В своєму звернення вона знов поширювала відносно позивача [PERSON] завідомо недостовірну інформацію, яка принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача з метою і знов наполягала на розірванні з [PERSON] контракту на підставі наданої нею інформації. У своєму зверненні вона знов посилалася на наступне : 1)на нібито нецільове використання [PERSON] бюджетних коштів ; 2)на нібито порушення планів навчального процесу з мого боку ; 3)на незаконні нарахування [PERSON] надбавок до свого посадового окладу по 17 тис. грн. за березень та квітень 2016 року , в той час коли люди у вимушених безоплатних відпустках [PERSON] нібито «набиває кармани у протиправний спосіб». Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права, якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз'яснено, що ст. 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» даються роз'яснення щодо понять честі, гідності і ділової репутації, зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоіальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. За п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Перевіривши матеріали справи та заслухавши пояснення свідків, допитаних в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що інформація викладена у зверненнях [PERSON] є недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON] Так, в 2011 р. в навчальному закладі була проведена фінансово-господарська перевірка. За 2012р., 2013р., 2014р., 2015р. на вимогу державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області були направлені документи про фінансово-господарську діяльність закладу для прийняття рішення про доцільність (або недоцільність) включення закладу до плану контрольно-ревізійної роботи інспекції. Вивчивши фінансові документи, з боку інспекції питань до фінансово-господарської діяльності закладу не було, що також підтверджується Актом перевірки додержання суб'єктами господарювання, що надають послуги у сфері професійно-технічної освіти, вимог законодавства про професійно-технічну освіту за № 01-12/134-04-06/1 (а.с. 116-120). Згідно пояснень [PERSON] ніякого нецільового використання бюджетних коштів з її боку ніколи не було. Згідно зі ст. 27 Бюджетного кодексу України з 01.01.2016р. фінансування навчального закладу покладено на міський бюджет. З початку календарного року училище було профінансовано з міського бюджету на перший квартал у сумі 1 млн. 400 тис. грн.. та за рахунок стабілізаційної дотації на 1 млн.236 тис.900 грн. При потребі закладу в фінансуванні на 2016 рік в сумі 5 млн. 563 тис. грн. заклад профінансовано на 2 млн.636 тис.900 грн. Розподіл коштів стабілізаційної дотації був непропорційним і забезпечував фінансові потреби закладу менше ніж 35%. З бюджету міста інших коштів, крім стабілізаційної дотації, на фінансування навчального закладу до червня місяця виділено не було. Рішенням ХХІ сесії ХХІV скликання Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області №45 від 26.05.2004 року було вирішено вилучити з користування ДПТНЗ « ОПТУ» [NUMBER] земельну ділянку площею 0,2570 га, яка використовувалась для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та передати її МКП «ЖЕО». Також, рішенням сесії Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області № 24 від 14.08.2007 року було вилучено ще 0, 0611 га, на яких були збудовані гаражі приватних осіб. На час прийняття вище вказаних рішень міської ради, позивач ще не займала посади директора ДПТНЗ « ОПТУ» [NUMBER] та ніяким чином не могла вплинути на прийняття цих рішень. З часу, коли позивач займає посаду директора ДПТНЗ « ОПТУ» [NUMBER] розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні закладу, не змінювався, що підтверджується відповідним Державним актом (а.с. 51). Також, спростовуються посилання відповідача [PERSON], щодо неправомірного нарахування директору [PERSON] премій та надбавок за рішенням виконкому №246 та №247 від 27 квітня 2016 року, що вбачається з довідки головного бухгалтера (а.с. 54) та її особистих пояснень наданих у суді. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. У п. 19 вище вказаної постанови Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Поширена відповідачем інформація стосується позивача і вказані факти відповідачем не оспорюються. Відповідач [PERSON] у своєму запереченні на позов не оспорювала сам факт звернення на Гарячу Урядову лінію з заявами, на які посилається позивач [PERSON] Однак на думку відповідача вона тільки висловлювала свої оціночні судження, думки, надавала критичну оцінку певних фактів. Але суд, не може погодитися з тим , що обставини , що викладені у заявах [PERSON] від 28.06.2016 , 01.07.2016 року та від 03.07.2016 року на Гарячу Урядову лінію, і на які посилається в своєму позові [PERSON] є оціночними судженнями та думками [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Разом з тим, відповідач [PERSON] в своїх заявах на адресу Урядової Гарячої лінії викладала конкретні події, явища, які не існували взагалі, і вказані обставини надавалося можливим перевірити на предмет їх відповідності дійсності . Частиною 7 ст. 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Суд, враховуючі встановлені обставини справи, приходить до обґрунтованого висновку про те, що характер розповсюджуваної відповідачем [PERSON] інформації не може бути визнаний оціночним судженням, оскільки в них містяться фактичні данні, на які відповідач посилається з метою притягнення позивача [PERSON] до відповідальності та подальшого розірвання з нею контракту. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач безпідставно розповсюджувала неправдиву інформацію щодо позивача, яка не була підтверджена жодними належними доказами та повністю спростовується поясненнями позивача [PERSON], свідків та наявним в матеріалах справи письмовими доказами, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved