Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , у якому просить визнати за ним право власності на 1/4 частку земельної ділянки, площею 0,0294 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000:07:004:0015. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] .. Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд [ADDRESS] та на земельну ділянку, площею 0,0294 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000:07:004:0015. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, складеним [PERSON] на належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , посвідчений Береш Л.І., державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори 10.11.1987 року, зареєстрований в реєстрі за №4-5786, та спадщину прийняла. [PERSON] , як син померлої та спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст. 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатний за віком, який прийняв спадщину, оскільки, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За [PERSON] зареєстровано, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2018 р., право власності на 1/8 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] . Оскільки заповіт, складений [PERSON] , не охоплює всієї маси спадкового майна, а саме земельної ділянки, площею 0,0294 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), то дане спадкове майно, на підставі ч.2 ст.1223 ЦК України, спадкується за законом. До спадкоємців першої черги за законом належать діти померлої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої Тернопільської державної нотаріальної контори № 3951/02-31 від 05.11.2018 року, відмовлено [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, оскільки земельна ділянка повинна спадкуватися в рівних частках, тобто по Ѕ , а за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано на праві власності відповідно 1/8 та 3/8 частини будинковолодіння, яке розташоване на спірній земельній ділянці, що суперечить ст. 120 Земельного кодексу України. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечила. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив [PERSON] народився [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] , видане повторно 21.06.1985 р. Відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому) і його батьками є [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася [PERSON] (Свідоцтво про наодження серії [NUMBER] , видане повторно 30 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції) і її батьками є [PERSON] та [PERSON] 12 червня 1974 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] , видане повторно 30 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції) і після державної реєстрації розірвання шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». 20 січня 1978 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , видане 20.01.1978 р. Тернопільським міським відділом ЗАГСу) і після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». На підставі договору дарування, посвідченого Тернопільською державною нотаріальною конторою 23 квітня 1958 року за реєстровим №3896, за [PERSON] . Тернопільським міжміським бюро технічної інвентаризації 04 травня 1958 року зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , загальною площею 127,2 кв.м., в т.ч. житловою 66,6 кв.м. та записано в реєстрову кадастрову книгу за №1117. Рішенням сесії Тернопільської міської ради «Про передачу в приватну власність та надання в оренду земельних ділянок громадянам» №4/8/28 від 07.08.2003 року, [PERSON] передано безоплатно у приватну власність цілу земельну ділянку, площею 0,0294 га, що розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №066731 від 28.09.2010 року та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ -6104954682018 від 13.08.2018 року, [PERSON] є власником цілої земельної ділянки, площею 0,0294 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер -6110100000:07:004:0015. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №179150894 від 29.08.2019 року, власником другої половини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право а спадщину за реєстровим №6 - 4-2900 від 08.06.1989 року (3/8 частки житлового будинку) та свідоцтва про право на спадщину за реєстровим №6 - 4-2958 від 26.06.1987 року (1/8 частка житлового будинку). Як вбачається із інформації, викладеній у листі Відділу у м. Тернополі міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі №511/117-19 від 25.09.2019 року, згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка із кадастровим номером 6110100000:07:004:0011 площею 0,0288га розташована за адресою: [ADDRESS] перебуває у приватній власності гр. [PERSON] на підставі Державного акту серія ТР № 058864 від 10.09.2003року. Згідно наявної у Державному земельному кадастрі інформації, зазначений Державний акт видано на підставі рішення Тернопільської міської ради від 23.06.2003року №4/7/142. [INFO] [PERSON] померла (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 28.03.2016 р. Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, складеним [PERSON] на належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS] , посвідчений Береш Л.І., державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 10.11.1987 року, зареєстрований в реєстрі за №4-5786, та спадщину прийняла, оскільки, у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини. [PERSON] , як син померлої та спадкоємець першої черги за законом, відповідно до ст. 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадщині, як непрацездатний за віком, який прийняв спадщину, оскільки, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 05 листопада 2018 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою [PERSON] , видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровим № 6-2034 на ѕ частки зазначеного у заповіті майна, а саме Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , загальною площею 127,2 кв.м., в т.ч. житловою 66,6 кв.м., яка належала померлій [PERSON] , тобто на 3/8 частки зазначеного житлового будинку. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №144020003 від 05.11.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/8 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , загальною площею 127,2 кв.м., в т.ч. житловою 66,6 кв.м. 05 листопада 2018 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, за реєстровим №6 - 2036 на ј частку зазначеного у заповіті майна, а саме 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , загальною площею 127,2 кв.м., в т.ч. житловою 66,6 кв.м., яка належала померлій [PERSON] , тобто на 1/8 частку зазначеного житлового будинку. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №144019369 від 05.11.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/8 частку житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , загальною площею 127,2 кв.м., в т.ч. житловою 66,6 кв.м. Враховуючи те, що заповіт, складений [PERSON] , не охоплює всієї маси спадкового майна, а саме земельної ділянки, площею 0,0294 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000:07:004:0015, то дане майно спадкується за законом (ч.2 ст. 1223 Цивільного кодексу України). До спадкоємців першої черги за законом належать діти померлої [PERSON] , а саме: [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємці спадщину прийняли, про що свідчать видані їм свідоцтва про право на спадщину на 1/8 та 3/8 частини спірного будинковолодіння. Відповідно до ст. 377 Цивільного кодексу України, ч.1 та ч. 4 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно пп.ґ п.18 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК ( 2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VI ( 1702-17 ). Отже, до [PERSON] , як власника ј від Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд [ADDRESS] , перейшло право власності на 1/4 частку земельної ділянки, площею 0,0294 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер - 6110100000:07:004:0015, на якій розміщена Ѕ частка вказаного вище житлового будинку, без зміни її цільового призначення. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2019 року, яке набрало законної сили визнано за [PERSON] право власності на ѕ частки земельної ділянки, площею 0,0294 га., переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер - 6110100000:07:004:0015. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 ч. З Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та проти їх задоволення не заперечила. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов слід задовольнити, шляхом визнання за [PERSON] права власності на ј (одну четверту) частку земельної ділянки, площею 0,0294 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000:07:004:0015. На підставі наведеного,

Outcome: approved