Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 16 лютого 2013 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Широківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 13, посилаючись на те, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться мешкати з нею та знаходиться на її утриманні. Вона не буде заважати в спілкуванні відповідача з сином, питання матеріального утримання дитини вирішується у судовому порядку. Зазначила, що спільні відносини з відповідачем не склалися через різні погляди на шляхи вирішення побутових, матеріальних, сімейних проблем та ставлення до сімейних обов'язків. Відповідач вживає спиртні напої, зчиняв сварки, бив її, ставився безвідповідально до матеріального забезпечення родини. Це призвело до того, що вони поступово віддалилися один від одного, стали жити кожен своїм власним життям, а потім взагалі втратили інтерес один до одного. За час подружнього життя їх з відповідачем інтереси так і не стали спільними, а відсутність почуття кохання, довіри та поваги між ними дають впевненість у тому, що їх шлюб зберегти не має можливості і примирення між ними недоцільно. З січня 2018 року відносини між нею та відповідачем припинено остаточно. Майновий спір на час розгляду справи відсутній. Після розлучення вона бажає залишити собі прізвище набуде у шлюбі - "Макарська". Сторони про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно, в установленому законом порядку, але в судове засідання не зявилися. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити /а.с. 20/. Відповідач відзиву на позов не надав, але надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій повністю визнав позовні вимоги /а.с.21/. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 лютого 2013 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Широківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 13 /а.с.5/, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] /а.с.6/, який проживає з позивачем /а.с.8/. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, позовні вимоги задовольняються. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з позивачем, на час розгляду справи питання про її утримання вирішується у судовому порядку, майновий спір відсутній. При цьому суд враховує, що шлюбні стосунки подружжя не підтримує з січня 2018 року, спільно господарство не веде, відповідач позовні вимоги визнав, про що надав письмову заяву. За таких обставин суд вважає, що продовження шлюбних стосунків порушує права сторін, і насамперед - позивача. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, нормою ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено серед іншого, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого нею судового збору, а інші 50 % - повернути позивачу з державного бюджету України.

Outcome: approved