Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги, мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованих осіб з померлим на день його смерті не було, у визначений законом термін для прийняття спадщини, жодний зі спадкоємців не звернувся. Осіб, які б пережили померлого, а саме, батьків, дружини, неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей, дітей пенсійного віку на день смерті у [PERSON] не було. Отже, особи які б могли претендувати на обов`язкову частку у спадщині відсутні. Разом з тим, повнолітніми дітьми на день смерті померлого були відповідачі. За життя [PERSON] склав заповіт на ім`я позивачки, його онуки [PERSON] від 24 березня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л., за реєстровим номером 504, на таке майно: - земельну ділянку, площею 0,1102 гектара (кадастровий номер 22784400:06:004:0018), що розташована: [ADDRESS] , належної померлому на підставі акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ №648874 від 23.06.2009; - земельну ділянку, площею 0,1461 гектара (кадастровий номер 22784400:06:004:0019), що розташована: [ADDRESS] належної померлому на підставі та копія акту про право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЖ №648875 від 23.06.2009. Зазначений заповіт за життя спадкодавця не змінювався та не скасовувався і зареєстрований в Спадковому реєстрі від 24.03.2018 під номером 62189515. На час відкриття спадщини позивачка не проживала із спадкодавцем, про наявність заповіту діда, складеного на свою користь дізналася лише у червні 2021 року, тобто поза межами строку, передбаченого ч. 1 ст.1270 ЦК України, тому у встановлений законом строк з відповідною заявою до нотаріальної контори, вона не зверталася. 24 червня 2021 року вона звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Яремка Ростислава Євгенійовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що залишилась після смерті її діда, на підставі такої заяви нотаріусом була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі №67875925, у справах нотаріуса спадкова справа зареєстрована за №14/2021. Проте, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Яремком Р.Є. у вигляді листа надано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском встановленого шестимісячного строку для прийняття спадщини. З огляду на те, що позивач на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем та була необізнаною про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] була заведена 24.06.2021 за її заявою, і відповідно, не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, наявні поважні причини пропуску нею строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Саме тому, позивач просить суд встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 12.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. 10.08.2021 року ухвалою суду відкладено підготовче судове засідання у справі за клопотання представника позивача на 09.09.2021 року. 20.08.2021 року до суду надійшла заява про визнання позову від відповідача [PERSON] , в якій він зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі, як і обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач посилається на ч. 3 ст. 200, ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України та в даній заяві підтверджує, що йому відомі наслідки визнання позову у цій справі, і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси осіб, просить прийняти визнання ним позову у цій справі (арк. спр. 44-45). 31.08.2021 року до суду надійшла заява про визнання позову від відповідача [PERSON] , в якій вона зазначає, що позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі, як і обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач посилається на ч. 3 ст. 200, ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України та в даній заяві підтверджує, що їй відомі наслідки визнання позову у цій справі, і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси осіб, просить прийняти визнання нею позову у цій справі (арк. спр. 53-54). Позивач в судове засідання не з`явився, однак представником позивача [PERSON] - адвокатом Гагалович Г.М. подана заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначено, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності учасників справи та на підставі поданих до суду доказів. Оскільки учасники справи в підготовче судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування даного судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть виданим Франківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Львівській області серії [NUMBER] (арк. спр. 11). Із копії свідоцтва про народження встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (арк. спр. 8). Із копії заповіту встановлено, що 24.03.2018 року [PERSON] склав заповіт, в якому зазначено, що належну йому земельну ділянку, площею 0,1102 гектара (кадастровий номер 4622784400:06:004:0018), що розташована: [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,1461 гектара (кадастровий номер 4622784400:06:004:0019), що розташована: [ADDRESS] він заповідає своїй онуці - [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Ющук І.Л. (арк. спр. 12). Із Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі встановлено, що зазначений вище заповіт зареєстровано за №62189515 в спадковому реєстрі (арк. спр. 13). Відповідно до договору купівлі-продажу частини земельної ділянки від 20.12.2001 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив частину земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,2563 гектара, місце розташування частини земельної ділянки [ADDRESS] (арк. спр. 14). Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №648875, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1461 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 4622784400:06:004:0019 (арк. спр. 15). Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №648874, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1102 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 4622784400:06:004:0018 (арк. спр. 16). Із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України встановлено, що батьком [PERSON] (відповідач у справі) є [PERSON] (арк. спр. 17). Із листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Яремко Ростислава Євгенійовича встановлено, що за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 червня 2021 року заведено спадкову справу №14 за 2021 рік після смерті її дідуся - [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки нею пропущено строк для прийняття спадщини, [PERSON] роз`яснено право на звернення до суду з питанням щодо визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (арк. спр. 18). Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі встановлено, що приватним нотаріусом Яремко Р.Є. 14.06.2021 року заведена спадкова справа №14/2021, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] (арк. спр.19). Відповідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. На підставі ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини, є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18), 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року у справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20). Як встановлено із копії паспорту громадянина України [PERSON] , її місце проживання зареєстровано за адресою6 [ADDRESS] (арк. спр. 7). Із копії паспорта та копії заповіту спадкодавця [PERSON] встановлено, що він проживав за адресою: [ADDRESS] (арк. спр. 10, 12-13). Відповідно до обставин викладених у позовній заяві, причиною пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] є те, що вона не проживала із дідусем - спадкодавцем [PERSON] , про даний заповіт дізналася лише в червні 2021 року, а тому вчасно не звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ч. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право па спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд враховує те, що позивач [PERSON] підставно звернулась до суду із цим позовом, оскільки у інший спосіб захистити своє право можливості немає. Ураховуючи зазначене вище, суд вважає, що причини пропуску строку позивачем для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини є поважними, оскільки вона не знала про існування заповіту, значно пізніше дізналася про заповіт, і проте, що вона є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , оскільки не проживала разом із спадкодавцем, а тому позивачу належить продовжити такий строк. Також, заслуговує на увагу й та обставина, що позивач [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 24.06.2021 року на підставі якої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Яремко Ростиславом Євгенійовичем заведено спадкову справу №14 за 2021 рік після смерті її дідуся - [PERSON] , який помер [INFO] . Суд також враховує те, що відповідачі - [PERSON] (син померлого [PERSON] ) та [PERSON] (дочка померлого [PERSON] ) не заперечують проти позовних вимог [PERSON] та визнають такі у повному обсязі, як і обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Зібрані в справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є достатні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved