Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннням. Позовні вимоги обґрунтовувавав тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.04.1972 р. на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказував, що відповідно до довідки про склад сім`ї у вказаному будинку зареєстровано десять осіб, в тому числі [PERSON] та [PERSON] . Однак останні у вказаному будинку не проживають понад рік, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться. Позивач зазначав, що перешкод в користуванні жилим приміщенням ні він, а ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Наразі відповідачі знаходяться за кордоном. Факт реєстрації відповідачів порушує його право позивача на вільне розпорядження і користування майном, він позбавлений можливості оформити субсидію. Ураховуючи викладене просив визнати [PERSON] , [PERSON] , таким що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явився, повідомлений належним чином, від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали. Про причину неявки відповідач суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у її відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.04.1972 р. на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 17). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 19.12.2018 р. № 02-11/2940, затвердженої виконавчим комітетом Терешківської сільської ради в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження будинку № б /н від 20.12.2018 року, складеному комісією у складі депутатів Терешківської сільської ради та затвердженому сільським головою, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: в [ADDRESS] , але фактично на даний час там не проживає (а.с. 9). Відповідно до ст. 41 Конституції України «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності є непорушним. Згідно змісту ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.1 ст. 321 ЦК України). У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майномвідсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь держави, оскільки позивач є інвалідом першої групи та був звільнений від сплати судового збору при подачі позову відповідно до ЗУ "Про судовий збір".

Outcome: approved