Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Комунальний заклад охорони здоровя Обласний протитуберкульозний диспансер №3 звернувся до суду з заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, в якій зазначили, що у [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [INFO] зміни в легенях вперше виявлено 15.04.2008 року. Після виявлення туберкульозу лікування отримував в Обласному протитуберкульозному диспансері № 3 та в Обласному протитуберкульозному диспансері № 1. Хворий лікувався нерегулярно, короткостроковими курсами, а тому лікування не давало позитивного результату. 04.11.2009 року рішенням МСЕК хворого було визнано інвалідом 3 групи, а 17.11.2010 року хворому встановлено 2 групу інвалідності. Крім того, [PERSON] неодноразово проходив лікування в протитуберкульозних санаторіях\~«Шарівка»\~та «Занки». 06.09.2016 року [PERSON] звернувся до фтизіатра із скаргами на погіршення самопочуття. Був амбулаторно обстежений в Обласному протитуберкульозному диспансері № 1. 21.10.2016 року хворого було додатково обстежено в Обласному протитуберкульозному диспансері № 3. 25.10.2016 року рішенням центральної лікарсько-консультативної комісії у хворого встановлено діагноз рецидив туберкульозу лівої легені інфільтративний. Після чого, його направлено на лікування до Обласного протитуберкульозного диспансеру № 1. Але і по теперішній час [PERSON] на лікування не прибув. Неодноразово викликався медичними працівниками ОПТД № 3 на лікування, але жодної позитивної реакції на вимоги медиків у хворого не відмічається. Враховуючи, що [PERSON] хворіє на туберкульоз з бактеріовиділеннями, то він зобовязаний проходити лікування в стаціонарному відділенні. Зазначена поведінка хворого є загрозою для розповсюдження хвороби та зараження всіх контактуючих з ним людей. Відмова від лікування загрожує його здоровю та життю і спричиняє розповсюдження туберкульозу. Тобто, в добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. Хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними. Вимоги протиепідемічного режиму\~[PERSON]\~не виконуються. В результаті недбалого лікування, що відбувається з вини хворого, туберкульоз прогресує та становить загрозу розповсюдження хвороби. В період коли хворий не лікується в стаціонарному відділенні, він створює загрозу для оточуючих в епідеміологічному відношенні, вимоги медиків не виконує. Хворий не бажає розуміти своєї небезпеки для суспільства. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 16.12.2016 року [PERSON] має діагноз - рецидив туберкульозу лівої легені\~інфільтративний.\~В зв'язку з тим, що він є носієм бактеріовиділень та становить загрозу розповсюдження туберкульозу та потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер № 3, терміном на три місяці. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме на три місяці. Бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Представник заявника [PERSON] в судове засіданні не зявилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій вказала, що на задоволенні позову наполягає, просила справу розглядати за її відсутності. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судове засідання проведено за відсутності заінтересованої особи у відповідності до ст. 185 ЦПК України, так як за даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 16.12.2016 року б/н [PERSON] має діагноз -\~рецидив туберкульозу лівої легені\~інфільтративний.\~В звязку з тим, що він є носієм бактеріовиділень та становить загрозу розповсюдження туберкульозу та потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер № 3, терміном на три місяці/\~/а.с. 4/ Крім того, наявність захворювання на небезпечну форму туберкульозу у [PERSON] підтверджується випискою з амбулаторної карти № 076056 /а.с. 5/. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до статті 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» у разі, якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Заява про примусову госпіталізацію чи про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду представником протитуберкульозного закладу, що здійснює відповідне лікування цього хворого, протягом 24 годин з моменту виявлення порушення хворим протиепідемічного режиму. До заяви додається мотивований висновок лікаря, який здійснює або має здійснювати лікування цього хворого, про необхідність відповідно примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації. Рішення про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу чи про продовження строку примусової госпіталізації хворих на заразні форми туберкульозу приймається судом за місцем виявлення зазначених хворих або за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу та підлягає негайному виконанню. Органи внутрішніх справ за зверненням керівника протитуберкульозного закладу надають у межах своїх повноважень допомогу у забезпеченні виконання рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про протидію захворювання на туберкульоз» примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», хворі на заразні форми туберкульозу, в тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, підлягають обовязковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів та зобовязані пройти відповідне лікування. У разі ухилення від обовязкової госпіталізації зазначені особи з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду підлягають розшуку, приводу та примусовій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу, а також враховуючи той факт, що він ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, а у КЗОЗ "Обласний протитуберкульозний диспансер № 3" є відділення для лікування хворих на туберкульоз, суд прийшов до висновку про доцільність направлення [PERSON] на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, оскільки в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу, що кореспондується з положенням ч. 2 ст. 286 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 286 ЦПК України, після набрання законної сили рішенням суду про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації суд надсилає рішення відповідному органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони майна особи, стосовно якої ухвалено рішення суду.

Outcome: approved