Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що 03 червня 2011 року між нею та відповідачем виконавчим комітетом Дулібівської сільської ради Турійського району Волинської області було зареєстровано шлюб, в якому в них [INFO] народилася дочка [PERSON] , [INFO] - син [PERSON] , а [INFO] - дочка [PERSON] . Відповідно до судового наказу, виданого 22 червня 2021 року, з [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05 березня 2021 року та до досягнення ними повноліття. В добровільному порядку допомогу на утримання сина [PERSON] відповідач не надає, а тому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1 600 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Суддя своєю ухвалою позовну заяву прийняв до розгляду та відкрив провадження у справі, розгляд справи постановив проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однакподала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати за її відсутності (а.с.22). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи (а.с.21), про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд своєю ухвалою від 14 вересня 2021 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 СК України. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із частинами першою, третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наведена вище норма закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як установив суд, що 03 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Дулібівської сільської ради Турійського району Волинської області було зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5), який відповідно до рішення Турійського районного суду Волинської області від 11 серпня 2021 року розірвано (а. с. 23-24). Як видно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2012 року Дулібівською сільською радою Турійського району Волинської області, та свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , виданих 16 квітня 2013 року та 01 грудня 2014 року виконавчим комітетом Дулібівської сільської ради Турійського району Волинської області, відповідно, сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 6, 7, 8). З довідки Турійської селищної ради Волинської області від 30 липня 2021 року № 151 видно, що позивач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми: дочкою [PERSON] , [INFO] , сином [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Судовим наказом, що виданий 22 червня 2021 року, стверджується, що з боржника - [PERSON] на користь стягувача [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 05 березня 2021 року та до досягнення ними повноліття (а.с. 9). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в матеріалах справи немає. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 липня 2021 року - 2510 гривень та постійно змінюється у бік збільшення. Закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Суд враховує, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини. Таким чином, визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, з відповідача стягуються аліменти на дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , інших дітей на утриманні, крім сина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] не має, є здоровою працездатною особою і спроможний надавати на утримання дитини матеріальну допомогу, а позивач не працює. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти на дитину в розмірі 1 600 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення нею повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України. Крім того, згідно із статтею 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави 908 гривень судового збору, так як позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору у відповідності з пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір". Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved