Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя та поділ спільного сумісного майна. Пояснив, що 26.07.1992 р. одружився із відповідачкою, і від даного шлюбу у них є двоє дітей. За час спільного проживання ними було придбано два житлові будинки, що знаходяться по [ADDRESS] та по [ADDRESS]. Крім цього в 2003 році подружжям було придбано автомобіль марки «ВМW 316» д.н.з. [NUMBER], 1989 року випуску. Право власності на вищезазначені житлові будинки та на автомобіль оформлено за [PERSON] Позивач зазначив, що сімейне життя із відповідачкою не склалося і 11.06.2013 року вони розлучилися. Також позивач додав, що після розірвання шлюбу відповідачка в добровільному порядку не бажає провести поділ майна, а тому позивач просить визнати за ним право спільної сумісної власності в розмірі ? частки на таке майно: житловий будинок, що по [ADDRESS] загальною площею 210.1 кв.м. та житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] загальною площею 34,6 кв.м., та на автомобіль марки «ВМW 316» д.н.з. [NUMBER], 1989 року випуску. Просить поділити спільне сумісне майно наступним чином: визнати з ним право приватної власності на житловий будинок із надвірним будівлями, що [ADDRESS], загальною площею 34,6 кв.м. вартістю 24890 грн., та на автомобіль марки «ВМW 316» д.н.з. [NUMBER], 1989 року випуску орієнтованою вартістю 15000 грн., визнати за відповідачем право приватної власності на житловий будинок із надвірними будівлями по [ADDRESS], загальною площею 210.1 кв.м. та вартістю 197710 грн., крім цього просить судові витрати стягнути із відповідача в його користь. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою власністю. Відповідач додала, що будинковолодіння по [ADDRESS] було збудоване за грошові кошти її батька та подаровано їй. А будинковолодіння по [ADDRESS] було куплено їй її мамою, за грошові кошти, які вона заробляла перебуваючи із 1998 р.-2007 р. на заробітках в Італії. А також [PERSON] додала, що її колишній чоловік відношення до набуття нею права власності на житлові будинки не має, тому, що ніяких коштів на їх придбання він не вносив. В судовому засіданні позивач за первісним позовом /відповідач за зустрічним позовом/ [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, і просять суд позов задоволити. У зустрічному позові просять суд відмовити, у зв»язку з його безпідставністю. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом /позивач за зустрічним позовом/ [PERSON] та її адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, зустрічний позов до [PERSON] підтримали з підстав наведених у позовній заяві, і просять суд в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя та поділ спільного сумісного майна відмовити за безпідставністю та недоведеністю, а позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю, задоволити повністю з підстав наведених у позовній заяві. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача за первісним позовом /відповідача за зустрічним позовом/ [PERSON], його адвоката [PERSON], відповідача за первісним позовом /позивача за зустрічним позовом/ [PERSON], її адвоката [PERSON], пояснення свідків, всебічно та повно ознайомившись із матеріалами цивільної справи та поданими сторонами доказами, перевіривши їх належність та допустимість, суд встановив слідуючі факти. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], сторони уклали шлюб 26 липня 1992 року. Згідно рішення Бережанського районного суду від 11.06.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно висновку про вартість майна, проведеного оцінювачем [PERSON], сертифікат [NUMBER] від 01.03.2012 року ринкова вартість житлового будинку за адресою [ADDRESS] становить 197710 грн. Згідно свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 17.03.1993 року, власником житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно є [PERSON]. Згідно висновку про вартість майна, проведеного оцінювачем [PERSON], сертифікат [NUMBER] від 01.03.2012 року ринкова вартість житлового будинку за адресою [ADDRESS] становить 24890 грн. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15500925 від 07.08.2007 року житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ виданого МРЕВ м.Підгайці 31.07.2003 року легковий автомобіль BMW316, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER], 1989 року випуску, № шасі [NUMBER] перебуває у власності [PERSON]. Згідно виписки з рішення протоколу Потуторського сільвиконкому від 12.01.1988 року, [PERSON] дозволено виділити кредит в сумі 10000 крб. для закінчення будівництва житлового будинку. Згідно рішення Жовнівської сільської ради народних депутатів №14 від 16.12.1992 року, встановлено головою двору службовця [ADDRESS] [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу №ВСХ№595596 від 27.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Бережанського нотаріального округу [PERSON] продавець [PERSON] продає, а покупець [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], сільський голова с.Жовнівка, суду пояснила, що дійсно сторони 26.07.1992 року уклали шлюб, який згідно рішення Бережанського районного суду від 11.06.2013 року було розірвано. Після одруження сторони почали проживати у батьків [PERSON], тобто [PERSON] пішов у зяті. На момент одруження батьками [PERSON] за власний кошт було збудовано будинковолодіння за адресою [ADDRESS], яке повністю було пристосоване для житла, однак [PERSON] проживали у батьків, оскільки вони були перестарілого віку і їм потрібна була допомога. Зазначене будинковолодіння батько фактично подарував дочці [PERSON], щоб у майбутньому уникнути спадкових переписів. На той час [PERSON] був студентом Львівського сільськогосподарського інституту, і жодних коштів у будівництво зазначеного будинку вкладати не міг. Стосовно будинковолодіння за адресою [ADDRESS] свідок пояснила, що в період з 1998 по 2007 рік мати [PERSON]- [PERSON] перебувала на заробітках в Італії у 2006 році взнавши, що по сусідству з ними продається [PERSON] його будинковолодіння попросила свою дочку - [PERSON] придбати його для неї, оскільки збиралася повертатися додому і хотіла проживати окремо від дочки та зятя, для цього вислала кошти для купівлі зазначеного будинковолодіння, крім того сказала, щоб дочка [PERSON] записала зазначене будинковолодіння на себе, оскільки вона перебувала за межами України та й для того, щоб уникнути спадкових переписів у майбутньому, що [PERSON] і було зроблено. Жодних власних коштів [PERSON] та [PERSON] на купівлю будинковолодіння не витрачали. Відносно купівлі [PERSON] та [PERSON] автомобіля БМВ 316 свідок пояснила, що зазначений автомобіль був придбаний за кошти [PERSON] в період перебування на заробітках за кордоном. Аналогічні покази дали в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повністю підтвердила покази інших свідків, та пояснила, що нею разом із чоловіком було побудовано будинковолодіння за адресою [ADDRESS], Бережанського району Тернопільської області, ще до одруження їх дочки із [PERSON], на час одруження даний будинок вже стояв і був повністю пристосований для проживання, однак за спільною домовленістю молоді проживали разом із ними, оскільки їм була необхідна допомога та догляд. У 1998 році у віці 60 років вона виїхала на заробітки у Італію де перебувала до 2007 року. У 2006 році під час спілкування з дочкою [PERSON] вона взнала, що її сусіди продають своє будинковолодіння і попросила дочку домовитися з ними, оскільки збиралася повертатися на Україну, і хотіла проживати окремо, щоб не створювати [PERSON] незручностей. Після проведених домовленостей із [PERSON] вона передала [PERSON] гроші для купівлі зазначеного будинку, та попросила дочку укласти з ним договір купівлі продажу на своє їм»я, так як перебувала за межами України, а для особистої присутності при укладенні договору потрібні були значні кошти, що її дочка і зробила, тобто уклала від свого імені договір купівлі-продажу даного будинковолодіння. Жодних власних коштів для купівлі даного будинковолодіння [PERSON] не вкладали, оскільки фактично [PERSON] діяла від її імені, і в її інтересах. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3,4 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Як встановлено в судовому засіданні будинковолодіння за адресою [ADDRESS] зареєстроване за відповідачкою 17 березня 1993 року. Фактично із слів допитаних у судовому засіданні свідків встановлено, що зазначене будинковолодіння було збудоване за кошти та силами батьків [PERSON], ще до укладення шлюбу між їх дочкою та [PERSON], даний факт також стверджується як показами свідків так і зібраними в судовому іншими доказами. Крім того, встановлено та доведено належними та допустимими доказами в їх сукупності факт купівлі будинковолодіння за адресою [ADDRESS], [PERSON] за кошти та в інтересах її матері [PERSON], таким чином суд приходить до висновку, що будинковолодіння, за адресою [ADDRESS] та на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] і поділу не підлягають. Згідно ч 1. ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч 1,2 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Автомобіль BMW316, сірого кольору, д.н.з. [NUMBER], 1989 року випуску, № шасі [NUMBER] суд визнає спільною сумісною власністю подружжя, в судовому засіданні встановлено, що позивач наполягає за визнанням за ним права власності на даний автомобіль, а відповідач не заперечує, щодо визнання права власності на легковий автомобіль за позивачем, таким чином сторонами досягнуто згоди про порядок поділу майна /в частині поділу автомобіля/. Проаналізувавши доводи сторін, показання свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, подані сторонами докази суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя та поділ спільного сумісного майна підлягає до часткового задоволення, оскільки в судовому засіданні ним не доведено належними та допустимими доказами того, що вищезазначене майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя і є набутим подружжям під час шлюбу, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власністю слід задоволити повністю. На підставі наведеного та

Outcome: approved