Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] з обмеженою відповідальності «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив та просив виселити [PERSON] та малолітнього [PERSON] з квартири № 53 по вул. Тімірязєва, б. 28 в м. Харкові, без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.03.2015 р. задоволено вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL-705/185/2008 від 25.04.2008 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, б. 28, кв. 28, з наданням позивачу усіх повноважень продавця. Згідно довідки про склад сімї та прописку КП «Жилкомсервіс», в квартирі № 53 за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, буд. 28 зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Позивач досі не може реалізувати своє право в частині укладення договору купівлі-продажу квартири у звязку з тим, що в ній зареєстровані відповідачі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 28.03.2016 р., уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], яка одночасно діє в інтересах малолітнього [PERSON], в судове засідання не зявилася, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача неодноразово повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представником третьої особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 12.04.2016 р., подано клопотання про розгляд справи без участі представника Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Третя особа Управління Служб у справах дітей Харківської міської ради, будучи належним чином повідомленою, у судове засідання не зявилася, про причини неявки, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд не повідомила. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.03.2015 року, яке набрало законої сили, встановлено, що 25 квітня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і [PERSON] уклали кредитний договір № МL-705/185/2008, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 61470,30 Доларів США на придбання нерухомого майна з остаточною датою повернення кредиту до 26 квітня 2038 р. (а.с. 10). 25 квітня 2008 року для забезпечення кредитних зобовязань ЗАТ «ОТП Банк» уклало з [PERSON] та [PERSON] договір іпотеки № PML-705/185/2008, відповідно до якого в іпотеку передана двокімнатна квартира № 53 по вулиці Тімірязєва, у будинку № 28 в м. Харкові (а.с. 15-18). 29 червня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, згідно до якого Банк відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв на себе зобовязання та отримав право вимоги за кредитним договором ML-705/185/2008 від 24 квітня 2008 року (а.с 7-8). 29 квітня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого він набув прав заставодержателя за договором, що забезпечує виконання зобовязань за кредитним договором (а.с. 7-8). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18.03.2015 р. задоволено вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № МL-705/185/2008 від 25.04.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Тімірязєва, б. 28, кв. 28, з наданням позивачу усіх повноважень продавця (а.с. 7-8). У звязку з чим ПАТ «ОТП Факторинг Україна» направило на адресу [PERSON] повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки, в якому позивач просив відповідача повідомити протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги про свій намір укласти договір щодо купівлі предмету іпотеки, в іншому випадку позивач просив відповідача протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги виселитися з усіма мешканцями з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] із зняттям з реєстраційного обліку (а.с. 50). Зазначене повідомлення відповідачка отримала 30.11.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 49). Проте, відповідачем дана вимога не виконана та в добровільному порядку не звільнено спірне житлове приміщення. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], це підтверджується відповіддю із адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМСУ в Харківській області (а.с. 37). З довідки від 30.08.2016 р. № 1623/15.2-04-04, наданої виконуючим обовязки начальника Жовтневого районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Харківській області Г.Б.Галсятн, вбачається, що відповідно до відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 08.10.2010 р. складено актовий запис про шлюб № 149 Люботинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області на громадянку [PERSON], яка після шлюбу взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 77). За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно з ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Також, зазначені норми наведені в пункті 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109\~Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача ПАТ «ОТП Факторинг України» та виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з квартири № 53 по вул. Тімірязєва, б. 28 в м. Харкові. Відповідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачки [PERSON], яка також діє в інтересах малолітнього [PERSON], підлягає стягненню на користь ПАТ «ОТП Факторинг України» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 4), судовий збір у сумі 1378 грн.

Outcome: approved