Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Комунарського району звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. В ході розгляду справи, позивач надав уточнений позов, в якому зазначив в якості відповідачів [PERSON] та [PERSON] та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість в розмірі 6086,28 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. Позивач в період з січня 2009 року по листопад 2013 року включно надав відповідачам послуги з централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Станом на 01.12.2013 року відповідачі частково здійснювали оплату за надані послуги. За вказаний період заперечень з боку відповідачів на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «МТМ» не надходило. В судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила суд задовольнити його у повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала повністю, пояснивши суду, що вона є власником квартири [ADDRESS], проти остання не укладала з Концерном «МТМ» договорів про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що позбавляє їх обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води. Крім того, стверджує, що не згодна з розрахунком, який був наданий позивачем, а також просить застосувати строки позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачем у період часу з 01.01.2009 року по 31.11.2013 року надавались послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води відповідачам у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до технічного паспорту [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 12.02.1992 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією паспорту. Крім того, згідно довідки МКП «Основаніє» останній один зареєстрований та проживає за вказаною адресою. Відповідачі не виконують належним чином свої обов'язки по сплаті спожитої теплової енергії (опалення та гаряче водозабезпечення), у зв'язку з чим, позивачем нараховано до сплати за період з 01.01.2009 року по 31.11.2013 року, з урахуванням часткового здійснення оплати за надані послуги, - 6086 грн. 28 грн. Відповідно до ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.11.2012 року, судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості скасовано. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.08.2012 року відмовлено у прийняті судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п. 2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 99 р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно з п. 10 «Правил надання населенню послуг з водо-, теплозабезпечення та водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 30.12.1997 року за № 1497 та п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за № 630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно. Відповідно статей 64, 67, 68 ЖК України, наймач квартири та всі повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно, не пізніше 10 числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, у число яких входять послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, несуть нарівні з наймачем усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 31 від 30.01.2009 року «Про встановлення базових тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення, затвердження загальних вказівок до базових тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та на послуги з централізованого опалення і підігріву питної води для населення» було опубліковано в засобах масової інформації та є обов'язковими для виконання, як для теплопостачальної організації, так і для споживачів. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України, адже нормами ЦПК не передбачено вимоги, відповідно до яких повинен бути оформлений розрахунок заборгованості. Крім того, щомісяця боржниками отримувались рахунки за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води за звітний місяць. В кожному з таких рахунків міститься вичерпна інформація щодо кількості та структури (складових) наданих послуг, тарифів щодо кожної з послуги, місячного платежу, заборгованості за попередні періоди та загальної суми, що підлягає сплаті. Нормативи на об'єм гарячої води передбачені Санітарними нормами і правилами (СНіПом). Тарифи на послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води встановлюються органами місцевої влади, а саме рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради. Вказані нормативні документи є загальнодоступними, так як публікуються в офіційних виданнях. Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто, укладення договору - це, перш за все, волевиявлення сторін. Волевиявлення з боку відповідача не відбулося. Позивач проводив ряд дій, направлених на укладення договорів зі всіма споживачами, однак, відповідач по справі не відгукнувся на пропозицію укладення договору. У зв'язку з чим, надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води здійснюється у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, якими визначений порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов'язки споживача і виконавця, а також інші питання. Крім того, п. 1 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Позивачем такі договори були підготовлені своєчасно, проведено ряд дій, направлених на укладання договорів зі всіма споживачами, зокрема, - публічно (шляхом вивішування оголошень, направлення листів, автодозвону) повідомляє та запрошує споживачів на укладання договорів. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували, що підтверджуються відповідними поясненнями представника відповідача в судовому засіданні. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 869 від 1 червня 2011 року та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] частково здійснювалися періодичні платежі за отримані послуги. Також, статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачами існують зобов'язання, хоч договір не було укладено, а відсутність укладеного договору не позбавляє відповідачів обов'язку здійснювати оплату за отримані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а відмова споживача здійснювати оплату згідно діючих, затверджених тарифів є неправомірною. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. За правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 року, строк давності переслідує декілька важливих цілей, зокрема, забезпечує правову визначеність і завершеність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко заперечувати, дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень відносно подій, які відбувались в далекому минулому на основі доказів, які з часом можуть стати ненадійними та недостатніми. А отже норми щодо позовної давності направлені на забезпечення належного правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 ЦПК України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України встановлено, що судовий наказ видається, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг. У разі скасування судового наказу, позивач має право заявити свої вимоги до Відповідача у позовному проваджені з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову (п. 2 ч. 8 ст. 1051 ЦПК України). Частиною 3 ст. 118 ЦПК України визначено, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч. 1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Концерн «МТМ»,

Outcome: approved