Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Органа опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради в інтересах неповнолітнього [PERSON] 19 грудня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові, а його представник в ході судового засідання посилалися на те, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], 2007 року народження, мама цієї дитини, [PERSON], [INFO] померла, вона з відповідачем мешкали певний час разом, від цього спільного мешкання народився в них син, а потім стосунки не склалися і батьки дитини разом не мешкали, відповідач став мешкати окремо, а після смерті матері дитини [PERSON] став постійно мешкати з бабусею - третя особа [PERSON], яка і займається його утримання, вихованням; відповідач участі в вихованні та утриманні дитини не приймав і не приймає, матеріально не допомогав, аліменти з нього не стягувалися. [PERSON] зараз саме мешкає з [PERSON], виховує і утримує його, займається його освітою і лікуванням, відповідач з ними не мешкає, не приймає участі в утриманні і вихованні дитини, він взагалі не бачив сина майже рік і не має намірів бачити його, забирати сина і виховувати та утримувати його. З вказаною третьою особою у відповідача відношення прохолодні, відношення відповідача до бабусі та дитини не змінилося, фактично він усунувся від виховання та утримання сина і постійно мешкає не з ними. Відповідач не цікавиться своїм сином, матеріальної допомоги на його утримання не надає, обов'язки батька не виконує. [PERSON] сама займається утриманням та вихованням онука [PERSON], тому представник позивача в інтересах вказаної дитини просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно цієї дитини, задовольнивши позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним, на думку суду, з позовними вимогами погодився, не заперечував проти задоволення позову і розгляду справи за його відсутності. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами погодилася, підтримала повністю викладені в них обставини, не заперечував проти позову повністю і наполягала на задоволенні позову і розгляду справи на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, думку прокурора, з'ясувавши думку сторін і третьої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] - 1977 року народження та [PERSON], [INFO], стали мешкати однією сім'єю, від цього спільного мешкання в них [INFO] народився син [PERSON]. Мешкали вони спочатку сім'єю не тривалий час спільно разом. В зв'язку з погіршенням стосунків, відповідач часто був відсутнім дома, вів антисуспільний спосіб життя, допомоги по мешканню та вихованню і утриманню дитини не надавав, спільне життя їх розпалося. Отже батьки вказаного [PERSON] стали мешкати окремо, дитина залишилася мешкати разом з матір'ю, відповідач не приходив до них, вихованням та утриманням дитини не займався, ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини. Неповнолітній [PERSON] так і залишився мешкати з матір'ю. [INFO] [PERSON] померла в віці 37 років. Малолітній [PERSON] після смерті матері мешкає разом з бабусею [PERSON], 1949 року народження, (мати [PERSON].). Саме вказана третя особа зараз мешкає з [PERSON], виховує і утримує його, відповідач з ними не мешкає, не приймає участі в утриманні і вихованні дитини, взагалі не має намірів повертатися до сина і виховувати та утримувати його. З цією третьою особою у відповідача відношення прохолодні, відношення відповідача до [PERSON] та дитини не змінилося, фактично він усунувся від виховання та утримання сина і постійно мешкає не з ним. Відповідач не цікавиться своїм сином, матеріальної допомоги на його утримання, не надає, обов'язки батька не виконує. [PERSON] (третя особа) сама займається утриманням та вихованням онука [PERSON], що підтверджується довідками та характеристиками з місць навчання та мешкання дитини, актами обстеження житлових умов та інш.. Відповідач ні разу не приходив до сина, належної допомоги на його утримання так і не надає. [PERSON] звернулася до позивача з питаннями оформлення документів стосовно онука, а позивач, підготувавши документи та висновок, вимушений був звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з висновком № 5-38-202 від 25 листопада 2014 року органу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська з урахуванням інтересів неповнолітнього [PERSON] доцільно позбавлення батьківських прав стосовно нього відповідача, неповнолітній [PERSON] виховується і утримується бабусею [PERSON], дитина виховується в спокійній і доброзичливій атмосфері, для дитини створені всі умови для всебічного розвитку та навчання. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що неповнолітній [PERSON] свого постійного доходу не має, знаходяться на утриманні бабусі (третя особа), яка на теперішній час не працює, має низькі доходи, аліменти на утримання дитини від відповідача не отримує, вихованням, лікуванням, освітою та утриманням дитини займається (третя особа) самостійно. Обставини та вимоги позову фактично визнані відповідачем, його можливі заперечення не обгрунтовані, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені. Надані позивачем документи: характеристики з місць навчання малолітнього [PERSON], відомості з дитячого садку, довідки лікарів, засідання комісії з питань захисту прав цієї дитини, акт обстеження житлових і побутових умов дійсно свідчать про те, що відповідач не мешкає з своїм сином, не приймає участі в утриманні і вихованні цієї дитини, взагалі не має намірів повертатися до сина і виховувати та утримувати його. З третьою особою у відповідача відношення прохолодні, відношення відповідача до [PERSON] та дитини не змінилося навіть після смерті матері цієї дитини, фактично він усунувся від виховання та утримання сина. Відповідач не цікавиться своїм сином, матеріальної допомоги на його утримання, не надає, обов'язки батька не виконує. Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даного позову та прийняття відповідного обґрунтованого по ньому запропонованого відповідачем рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача чи третьої особи відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями позивача і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. При таких обставинах суд вважає доведеними обставини позову, а тому можливим їх задоволення, відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини. Згідно з ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання з відповідачем стосовно неповнолітньої дитини (сина відповідача), а відповідач не довів незаконність дій позивача стосовно себе чи свого сина, можливе твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань є припущенням. Позивач при подачі позову не сплачував судовий збір (по закону звільнений), тому з відповідача слід стягнути на корить держави суму судового збору в розмірі 243 гривень 60 коп.. При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.. Таким чином позовні вимоги знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, вважаються обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved