Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, є батьками [PERSON], 2012 року народження. В 2014 року спільне проживання сторін припинено, в жовтні 2015 року шлюб розірвано в судовому порядку. Неповнолітній [PERSON] мешкає спільно з матір'ю [PERSON], яка повністю забезпечила духовний й фізичний розвиток сина. В свою чергу відповідач [PERSON] нехтує, за позицією позивача, виконанням батьківських обов'язків. [PERSON] не організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку неповнолітнього сина мали місце всі необхідні для цього чинники. Так, відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини, - піклування про сина не проявляє, матеріально не забезпечує, від сплати аліментів ухиляється, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, жодної участі у формування особистості дитини не приймає. Зазначені обставини й стали чинниками для звернення [PERSON], в порядку ст. 165 СК України, за судовим захистом прав неповнолітнього [PERSON], 2012 року народження. Судом порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, що узгоджується з ч. 6 ст. 19, ч. 2 ст. 187 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання на 28.01.2019 р., 13.03.2019 р., 15.04.2019 р. для відповідача проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія Донецької області (м. Донецьк), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливий). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Третьою особою Службою у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради письмові пояснення щодо позову, відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦПК України, не надано, суду адресовано заяву про розгляд справи у відсутність представника з висловленням позиції щодо врахування при ухваленні рішення письмового висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради по суті спірних правовідносин сторін, складеного в порядку ч. 5 ст. 19 СК України. Виклики надіслані на адресу третьої особи Служби у справах дітей Кіровської районної у м. Донецьку ради Донецької області повернуто без вручення (згідно довідки «УДППЗ «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання). З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк Донецької області, громадянка України, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 9, 31). З 15.10.2014 року позивач стала на облік як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідками № 21 від 20.08.2018 р., № 4801-21 від 15.10.2014 р., виданими управлінням соціального захисту населення Миколаївської міської ради (а.с. 8, 32). Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець м. Донецьк Донецької області, громадянин України, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 9; фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (відповідно до відомостей позовної заяви). 13 вересня 2011 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище останньою визначено за чоловіком - «[PERSON]» (підтверджено копією свідоцтва серія [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку - а.с. 19). [INFO] народжений [PERSON], батьками якого є - [PERSON] та [PERSON] (підтверджено копією свідоцтва серія [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управлення юстиції у м. Донецьку - а.с. 20). Згідно довідки № 21, виданої 20.08.2018 року управлінням соціального захисту населення Миколаївської міської ради неповнолітній [PERSON], [INFO] - з 15.10.2014 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа з зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] на фактичне місце за адресою: [ADDRESS], законним представником, що супроводжує неповнолітню дитину є матір [PERSON] (а.с. 21). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2015 року по справі № 490/9470/15-ц - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2015 року по справі № 490/9451/15-ц - з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2012 року народження у розмірі 1/2 частки від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] - 28 листопада 2018 року проведено державну реєстрацію зміни прізвища позивача з «[PERSON]» на відновлення дошлюбного «[PERSON]» (а.с. 30). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. За позицією позивача [PERSON] відповідач [PERSON] самоусунувся від виховання неповнолітнього [PERSON], 2012 року народження, не цікавиться своїм сином, проявляє байдужість у матеріальному забезпеченні, фізичному та духовному розвитку дитини. На підтвердження заявлених вимог позивачем [PERSON] надано такі докази. Згідно довідки Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 49558789 від 02.10.2018 року [PERSON] в період з 23.09.2015 року по 27.09.2018 року не отримувала аліменти з [PERSON] на неповнолітню дитину [PERSON], 2012 року народження, сума заборгованості 112589 гривень (а.с. 14, 15). Згідно довідки № б/н від 09.10.2018 року - неповнолітній [PERSON], 2012 року народження відвідує Дошкільний навчальний заклад № 52 «Маяк» Управління освіти Миколаївської міської ради (а.с. 16). З характеристики на [PERSON], 2012 року народження, наданою завідувачем та вихователем Дошкільного навчального закладу № 52 м. Миколаєва вбачається, що хлопчик відвідує дитячий садок з 01.09.2014 року, адаптувався швидко, не конфліктний, доброзичливо ставиться до інших дітей, по відношенню до вихователів - ввічливий, слухняний; дитина із неповної сім'ї, батьки розлучені; мама дитини зацікавлена у вихованні та розвитку сина, завжди відвідує батьківські збори, дитячі свята і бере участь в роботі батьківського комітету групи; батько дитини не був помічений, ніколи не приводив і так само не забирав хлопця з дитячого садка; при розмовах інших дітей про тата хлопчик не підтримує розмову, при розповідях про сім'ю говорить лише про маму, сестру і бабусю (а.с. 17). Згідно характеристики з місця проживання від 10.10.2018 року - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживає з квітня 2015 року зі своєю сім'єю - донькою та сином; діти завжди доглянуті, пристойно одягнені, поводяться культурно і тактично; батька дітей ніколи не бачили, дітей часто відвідує їх бабуся (а.с. 18). Позивач прикладає зусилля щодо створення всіх умов для розвитку сина, забезпечення належного догляду та уваги. Так, відповідно до Акту обстеження умов проживання № А-159, складеного 28.09.2018 року спеціалістами Служби у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської області - неповнолітній [PERSON], 2012 року народження мешкає в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]; для дитини створено належні умови проживання; в наявності меблі - диван, спальне місце для дивини, шафа для одягу, стіл для занять, у дитини в достаній кількості - книги, іграшки (а.с. 13). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], будучи батьком неповнолітнього [PERSON], 2012 року народження, свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов'язків, а саме - свідомо самоусунувся від виховання сина, піклування про його здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку його природних здібностей та готування його до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення від виконання батьківських обов'язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. В судовому засіданні з належно допустимих письмових доказів встановлено, що тривалий час відповідач [PERSON] не приділяє належну увагу вихованню неповнолітнього сина [PERSON], 2012 року народження, не турбується за стан його здоров'я та розвиток, не цікавиться успіхами в навчанні, матеріально дитину не утримує. Згідно ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у справі №631/2406/15-ц від 13.03.2019 (підлягає обов'язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Суд, враховуючи вказане, з огляду на дійсні обставини справи, - приходить до переконання, що відповідач маючи реальну можливість виконувати покладені на нього законом батьківських обов'язків щодо виховання дитини, зайняття підготовкою до самостійного життя тривалий час, усвідомлюючи значення своїх дій, нехтує своїми батьківськими обов'язками. Будь-які об'єктивні причини ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню неповнолітнього сина відсутні. Крім вказаного, суд зазначає, що правові норми п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України пов'язані з положенням статті 152 СК України - обов'язкам батьків щодо виховання дитини кореспондує право дитини на належне батьківське виховання. Так, право на належне виховання батьками неповнолітній [PERSON], 2012 отримав з моменту народження, при цьому захист прав та інтересів дитини на себе бере держава, від імені якої виступають різні державні органи (ч. 1 ст. 152 СК України). Стаття 51 Конституції України, положення Закону України «Про охорону дитинства» проголошує, що дитинство охороняється державою. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 1189/020201-22/25/14/19 від 27.03.2019 року - органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради на засідання комісії з питань захисту прав дитини прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], 2012 року народження (а.с. 53-54). Сумуючи вищенаведене, суд, виходячи з інтересів дитини, зауважуючи, що позбавлення батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дітей, усунення небезпеки для їхнього життя, здоров'я, створення передумов для належного виховання дітей, - приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог [PERSON], оскільки встановлені в судовому засідання обставини свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язку по вихованню свого сина, і причини, які б не давали змоги виховувати та утримувати дитину, відсутні. При прийняті такого рішення, суд, вважає за необхідне роз'яснити надане ст. 169 СК України право особам, що позбавлені батьківських прав, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при зміні поведінки цієї особи та обставин, що були підставною, для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - у разі задоволення позову - на відповідача. З огляду вказаного, понесенні позивачем [PERSON] судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 704,80 гривень підлягає відшкодуванню в спосіб присудження до стягнення з відповідача [PERSON]

Outcome: approved