Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач в позовній заяві просила визначити частки померлих у спільній сумісній власності. Її покійним чоловіку [PERSON] і сину [PERSON], а також їй належить квартира [ADDRESS]. Чоловік позивача [PERSON] помер 08 січня 2008 року, а син [PERSON] - 25 липня 2017 року. Оскільки частки її чоловіка та сина у спільній квартирі не визначена, нотаріус відмовляє їй у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом. Просила винести рішення, яким визначити частку її померлих чоловіка та сина у спільній сумісній власності на вищезазначену квартиру в розмірі по 1/3 частини. Сторони у справі та законний представник третіх осіб, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, попередньо подали заяви, в яких позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, представник відповідача позов визнав повністю, а законний представник неповнолітніх третіх осіб не заперечувала щодо задоволення позову. Також просили справу розглядати за їх відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до копій свідоцтв про смерть [PERSON] помер 08 січня 2008 року в с. Сьомаки Жмеринського району, а [PERSON] помер 25 липня 2017 року в м. Вінниця (а.с. 8, 9). Згідно з копією свідоцтва про шлюб 08 грудня 1974 року позивач уклала шлюб з [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивач та [PERSON] записані батьками [PERSON], який народився 29 липня 1977 року (а.с.11). Згідно з копіями свідоцтв про народження [PERSON] записаний батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.12, 13). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 16 квітня 1997 року [PERSON] (Опанасовичу) Афанасійовичу, [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.14). Згідно з копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] має загальну площу 49,0 кв м., в тому числі житлову 32,6 кв.м. (а.с.15-19). Відповідно до копії постанови державного нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори від 10 листопада 2011 року №1003/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] після смерта [PERSON], оскільки таке свідоцтво може бути видане лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні (а.с.20). Згідно з довідкою від 26 вересня 2017 року №4073 Браїлівської селищної ради [PERSON], який помер 08 січня 2008 року до дня смерті був зареєстрований та постійно проживав в [INFO]. На момент смерті разом з спадкодавцем проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с.21). Відповідно до інформації КП "ВООБТІ" від 04 листопада 2011 року №249, оскільки договір про поділ нерухомого майна , що знаходиться у спільній сумісній власності між співвласниками квартири [ADDRESS] не був укладений за життя [PERSON], то позивачу необхідно звернутися до суду для визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності (а.с.22). Згідно з витягами зі спадкового реєстру заповіту [PERSON] та [PERSON] не залишили. Після їх смерті були заведені спадкові справи (а.с.23, 24, 25, 26). Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із частиною 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. А тому в суду немає підстав для їх відхилення. Згідно з частинами першою та четвертою статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини другої статті 370 цього ж Кодексу у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з частиною другою статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналіз вищезазначених статей дає підставу зробити висновок, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, законний представник третіх осіб не заперечувала щодо його задоволення, це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 640,00 гривень, їй слід повернути 50 відсотків від даної суми, тобто 320 гривень.

Outcome: approved