Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 27.09.2012 р. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу згідно з рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 09.04.2014 р. місце проживання [PERSON] було визначено разом з відповідачем, проте відповідача було зобов'язано не чинити перешкод у спілкуванні з сином та участі у його вихованні, яка визначене рішенням виконкому Сумської міської ради №783 від 18.12.2012 р. На сьогоднішній день [PERSON], починаючи з 27.07.2016 р. за власним вибором та бажанням проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] де є співвласником 1/6 частки вказаного нерухомого майна. Така зміна думки дитини щодо вибору місця проживання пов'язана з тим, що батько, незважаючи на рішення суду, протягом більш ніж 2 років продовжував чинити перешкоди у спілкуванні дитини з матір'ю, не давав дозволу сину бачитися з позивачем, що у свою чергу призвело до втрати прихильності сина до батька, порушення психоемоційного зв'язку між ними. За час проживання з батьком погіршилися успіхи [PERSON] у навчанні, що також негативно впливає на розвиток та існування дитини, у зв'язку з чим вона має намір перевести сина на навчання до іншої школи, але відповідач чинить перешкоди цьому. У зв'язку з цим, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] р. народження, разом з нею за адресою: [ADDRESS] та стягувати з відповідача аліменти щомісячно на утримання дитини [PERSON], [INFO] р.н., у розмірі 1/4 частини заробітної плати щомісячно з дня подання заяви й до повноліття дитини. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні вищевикладеному. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні зазначив, що син, [PERSON] перебуває зараз у такому віці, який є «перехідним», «складним», коли його особистість, яка продовжує формуватися особливо гостро реагує на будь-які зауваження чи посилення контролю з боку батьків. Вважає, що бажання сина проживати разом з матір'ю зумовлено саме зменшенням або відсутністю контролю з боку позивача, що може негативно вплинути на подальшу його поведінку, формування його людських якостей та ставлення як майбутнього чоловіка. Неправдивими є твердження позивача про те, що за час проживання сина з ним у нього погіршились успіхи у навчанні. Навпаки, за час проживання сина з ним він систематично відвідував школу, пропусків уроків без поважних причин не мав. Відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір'ю, оскільки син на даний час проживає разом з нею, та стягнення з нього аліментів. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Сумської міської ради - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, вважає за можливе визначити місце проживання дитини з матір'ю. Суд, вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи і оцінивши надані докази, показання неповнолітнього сина, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 04.04.2003 р. сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 27.09.2012 р. (а.с. 8). Від сумісного проживання у сторін є син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Між позивачем та відповідачем виникають суперечки з приводу того, з ким з батьків має мешкати неповнолітній син. Наявність цього спору з приводу місця проживання неповнолітнього сина підтвердили в судовому засіданні сторони, кожна з яких зазначила, що бажають, щоб дитина проживала з ним. Як позивач, так і відповідач створили належні матеріально-побутові умови для проживання з ними сина, обидва батька доброзичливо ставляться до своєї дитини та належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків. [PERSON] працює в кафе «Дубай» та має систематичний заробіток (а.с.12). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради від 15.12.2006 р., [PERSON] та її синові, [PERSON], належить на праві спільної часткової власності по 1/6 частині квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 09.04.2014 р. визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] р.н., разом з батьком, та яким /місцем проживання / є квартира за [ADDRESS] (а.с.9-11). Відповідно до ч.2 ст.160 СК України,- місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до Конвенції ООН "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України,- якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити здоров'ю дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. З психолого-педагогічної характеристики, наданою КУ Сумської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст.№22 м.Суми, вбачається, що [PERSON] до серпня місяця проживав разом з батьком за адресою:[ADDRESS], а з серпня 2016 р. [PERSON] проживає з матір'ю, [PERSON] (а.с.37). Допитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON], [INFO], пояснив, що він проживає з матір'ю з серпня 2016 р. та далі виявляє бажання проживати разом з нею. Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,- при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. На підставі вище викладеного, зважаючи на те, що відповідач не заперечував проти проживання сина з матір'ю, а також суд бере до уваги покази неповнолітнього сина, якому у квітні 2016 року виповнилося 13 років, та який також просив визначити місце його проживання разом з матір'ю, суд вважає, що є підстави для визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] з матір'ю, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Також підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання сина, [PERSON], [INFO], оскільки судом визначено місце проживання сина, [PERSON], з матір'ю. Відповідно до ст. 180 СК України, - відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України,- при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 183 СК України,- розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням вищезазначених обставин, та враховуючи те, що відповідач фізично здоровий, є працездатною особою, 1973 р. народження, який офіційно працевлаштований в ЗТС У ДСНС України у Сумській області (а.с.35); також, у справі відсутні докази про наявність у [PERSON] захворювань чи інших перешкод до працевлаштування та отримання заробітку з метою утримання дітей, суд вважає необхідним стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16.08.2016 р. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved