Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Комунальний заклад охорони здоровя «Обласна психіатрична лікарня №1» звернувся до Харківського районного суду Харківської області із заявою про примусову госпіталізацію до психіатричного стаціонару Комунального закладу охорони здоровя «Обласна психіатрична лікарня №1» в порядку Закону України «Про психіатричну допомогу» [PERSON], [INFO]. В обґрунтування зави зазначено, що [PERSON] 21 вересня 2017 року о 14 годині 35 хвилин був госпіталізований до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» на підставі направлення лікаря-психіатра [PERSON] зі згодою опікуна, який після особистого огляду хворого зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у звязку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює: його небезпеку для себе та оточуючих; його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби; суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у приймальному відділенні КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1», який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 21 вересня 2017 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1». У судовому засіданні лікар-психіатр, який має повноваження представника психіатричного закладу [PERSON] підтримав заяву у повному обсязі, просив її задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище, а також зазначив, що [PERSON] є недієздатною особою, яка знаходиться у важкому психічному стані, не може задовольняти самостійно свої життєві потреби, відмовляється від їжі та лікування, що є небезпечним для життя та здоровя, а тому він потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару. Прокурор Болотніков В.В. у судовому засіданні вважав доцільним госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу. Законний представник (опікун) [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, в якій просить розглядати заяву Комунального закладу охорони здоровя «Обласна психіатрична лікарня №1» про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар [PERSON] у її відсутність, проти задоволення клопотання не заперечує. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та думку прокурора, перевіривши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що на підставі відомостей про поведінку [PERSON], які надійшли від лікаря-психіатра [PERSON] 21 вересня 2017 року о 14 годині 35 хвилин [PERSON] госпіталізовано до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня № 1». Відповідно до ст.279 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Судом встановлено, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2013 року [PERSON], [INFO], визнаний недієздатним, а його опікуном призначено [PERSON]. Відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра. Згідно вимог статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Рішенням Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 1-1/2016, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІП з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів психіатричного стаціонару КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1» [PERSON] страждає тяжким психічним захворюванням в формі шизофренії, параноїчної форми, безперервна течія, внаслідок чого він не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, може спричинити значну шкоду своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану в разі ненадання йому медичної психіатричної допомоги. Хворий [PERSON] визнаний судом недієздатним і не може дати свідомої згоди на госпіталізацію, проте потребує отримання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. Викладене дозволяє суду зробити висновок про задоволення заяви Комунального закладу охорони здоровя «Обласна психіатрична лікарня №1» про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар [PERSON] для його лікування в умовах психіатричного стаціонару, оскільки, це є необхідним, та відповідає приписам Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.8 ЦПК України, рішенню Конституційного суду України №2-рп/2016 від 01 червня 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved