Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач 05.10.2017\~року звернувся\~до Приморського\~районного суду\~м.Одеси\~з позовом\~до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» та просить: - поновити позивача на посаді інспектора (з безпеки) відділу технічної безпеки СПБтаПК; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] було звільнено на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, тобто систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку. Позивач вважає, що не порушував трудових обов`язків та правила, тому відсутні підстави для його звільнення. Також про порушення трудової дисципліни відповідач не вимагав від позивач пояснень. Справа було передана судді Кравчук Т.С. та ухвалою від 06.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 14.11.2017 року провадження у справі зупинено до розгляду цивільної справи №522/9539/17 за позовом [PERSON] до ДП «Одеський морський торговельний порт» про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду №3811/18 від 17.05.18 року по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді [PERSON] . До суду 28.12.2018 року надійшов відзив ДП «Одеський морський торговельний порт», відповідно до якого заперечують проти позову. В обґрунтування відзиву вказано, що [PERSON] неодноразово було порушено виконання обов`язків покладених на нього трудовим договором та правилами трудового розпорядку, у зв`язку з чим йому було оголошено догану, а згодом звільнено. Обов`язок підпорядковуватися внутрішньому трудовому розпорядку працівник взяв на себе в силу укладення трудового договору, що підтверджується відповідним наказом про прийняття на роботу.09.08.2017 року позивачу було поставлено завдання, яке ним не було виконано. Надати пояснення стосовно невиконання завдань позивач відмовився, про що 15.08.2017 року було складено відповідний комісійний акт. У зв`язку з наявністю догани, за погодженням з профспілковим органом, [PERSON] було звільнено. До суду 16.01.2019 року надійшла відповідь на відзив представника позивача, згідно якої вказала, що в діях позивача відсутній склад дисциплінарного правопорушення, відповідачем допущено порушення порядку застосування дисциплінарного стягнення. Не погоджуючись з твердженням представника позивача у відповіді на відзив представник відповідача подала до суду 04.03.2019 року заперечення. Ухвалою суду від 23.04.2019 року було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про зупинення провадження у справі, провадження у справі зупинено до розгляду Верховним судом цивільної справи №522/9539/17. Ухвалою суду від 24.06.2020 року провадження у справі було поновлено. Ухвалою суду від 06.10.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без розгляду. Не погоджуючись з ухвалою суду від 06.10.2020 року позивач подав апеляційну скаргу, в результаті розгляду якої Постановою Одеського апеляційного суду від 03.12.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2020 року про залишення позову без розгляду скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2021 року справа надійшла до провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою суду від 20.01.2021 року прийнята до провадження, призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 09.03.2021 року. До суду 26.02.2021 року надійшов відзив ДП «Одеський морський торговельний порт», відповідно до якого відзначили, що на момент звільнення [PERSON] 07.09.2017 року, оголошена йому 26.04.207 року догана була чинною. Незважаючи на скасування наказу про оголошення догани, звільнення вважають законним, а позовні вимоги необґрунтованими. У судове засідання 09.03.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому законом порядку. До суду 09.03.2021 року надійшло клопотання ДП «Одеський морський торговельний порт», за яким просять відкласти розгляд справу на іншу дату, оскільки повноважний представник відповідача [PERSON] не зможе прийняти участь у вказаному судовому засіданні, у зв`язку з необхідністю захисту інтересів ДП «Одеський порт» у судових засіданнях Суворовського районного суду м.Одеси, які призначені до розгляду на 14:10, 14:20 та 14:30. Представник позивача [PERSON] подала до суду 09.03.2021 року клопотання, згідно якого просить відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи через його необґрунтованість та необхідність дотримання розумності строку розгляду справи. Розгляд справи просить провести за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги задовольнити. Суд, вважає, що подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи не обґрунтоване, тому залишає його без задоволення на підставі наступного. Європейський суд у своїх рішеннях наголошує, що сторони, які задіяні в ході судового розгляду, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватись належними процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Крім того, враховуючи нормативне регулювання даного питання національним та європейським законодавством, суд вважає, що позивач (представник позивача) не з`являючись у судові засідання, не даючи суду можливості своїми діями у встановлений законом строк вирішити справу, зловживає своїми процесуальними правами. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених частиною 2 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Справа предметом якої є трудовий спір перебуває на розгляді в суді з 2017 року, шо є недопустимим. Також варто відзначити, що відповідач може забезпечити явку у судове засідання іншого представника. За 3 роки розгляду справи сторони мали змогу подати всі необхідні докази та заяви по суті, тому відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю явки представника відповідача у судове засідання. Отже, суд відмовляє у задоволенні заяви про відкладення розгляду справи на іншу дату. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] 24.06.2015 року прийнятий на роботу у Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт» на посаду інспектора (з безпеки) сектору економічної безпеки. 05.12.2016 року [PERSON] переведений на посаду інспектора (з безпеки) відділу технічної безпеки, про що свідчить копія трудової книжки позивача (т.1 а.с.6). З наказу ДП «Одеський морський торговельний порт» №181/К від 26.04.2017 року вбачається, що [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом оголошення догани, адже 12.04.2017 року [PERSON] було поставлено завдання щодо перевірки законності ведення господарської діяльності та виконання будівельних робіт на території структурного підрозділу порту та можливості існуючих загроз ДП «Одеський порт» з боку сторонніх суб`єктів. Станом на 13.00 год. ніяких підтверджуючих доказів щодо виконання завдання [PERSON] представлено не було (т.1 а.с.26). В.О. директора ДП «Одеський порт» [PERSON] подав голові профспілки робітників морського транспорту «Одеського морського порту» подання щодо надання згоди на звільнення [PERSON] за п.3 ст. 40 КзпПУ (т.1 а.с.28). Профспілка робітників морського транспорту «Одеського морського порту» надала згоду на звільнення [PERSON] про що свідчить протокол засідання профкому Управління порту від 07.09.2017 року (т.1 а.с.29). ДП «Одеський морський торговельний порт» наказом №411К 3-1 від 07.09.2017 року звільнило [PERSON] за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (т.1 а.с.7). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2018 року при розгляді справи №522/9539/17 частково задоволено позов [PERSON] , скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» Ткачука І.В. №181/к від 26 квітня 2017 року, яким інспектора (з безпеки) відділу технічної безпеки [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Стягнуто з ДП «Одеський морський торговельний порт» на користь [PERSON] суму невиплачених у зв`язку із застосуванням дисциплінарного стягнення преміальних виплат у розмірі 23\~647,94 грн. та судовий збір у сумі 704,80 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.64-70). Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.05.2018 року залишено без змін Постановою Апеляційного суду Одеської області від 09.10.2018 року (т.1 а.с.71-77) та Постановою Верховного суду від 08.04.2020 року (т.2 а.с.4-6). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. Наказ ДП «Одеський морський торговельний порт», яким накладено на [PERSON] дисциплінарне стягнення шляхом оголошення догани за невиконання поставлених завдань був скасований в результаті вирішення судом трудового спору між сторонами. Доказів систематичності невиконання позивачем обов`язків покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку суду представлено не було. Подані докази по притягненню до дисциплінарної відповідальності не приймаються судом до уваги, адже не є предметом даного спору та вже були оцінені судом першої, апеляційної та касаційної інстанції при розгляді справи №522/9539/17. Доводи відповідача про те, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності був чинний на момент прийняття наказу про звільнення не беруться судом до уваги, адже на разі такий наказ скасовано, тому відсутні всі підстави визначені п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України для розірвання трудового договору. Крім того, згідно п. 1.2 посадової інструкції інспектора (з безпеки) відділу технічної безпеки Служби з питань безпеки та протидії корупції ДП «Одеський морський торговельний порт» призначення на посаду інспектора (з безпеки) і звільнення з неї здійснюється наказом директора порту за погодженням начальника відділ технічної безпеки та начальника служби з питань безпеки та протидії корупції (т.1 а.с.47-50). Втім, відповідно до наказу про припинення трудового договору №411К 3-1 від 07.09.2017 року звільнення узгоджено з в.о. директора ДП «Одеський порт», начальник СПтаП, начальник ВУП, ст.інспектор, юрисконсультант. Прізвища вищевказаних осіб не відзначені. Тож, враховуючи вищевикладене, у зв`язку з відсутності систематичності невиконання [PERSON] своїх трудових обов`язків, відсутності на час розгляду справи раніше застосованого дисциплінарного чи громадського стягнення, суд дійшов висновку, що наказ про звільнення [PERSON] є незаконним, тому він підлягає поновленню на посаді інспектора (з безпеки) у відділі технічної безпеки Служби з питань безпеки та протидії корупції ДП «Одеський морський торговельний порт». Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позовна заява [PERSON] знаходиться на розгляді у Приморському районному суду м. Одеси з 05.10.2017 року, тобто справа розглядається судом понад один рік. За час розгляду справи представник відповідача подавав клопотання про відкладення розгляду справи тричі, провадження у справі зупинялося двічі, вперше за заявою представника відповідача на період з 14.11.2017 року по 26.11.2018 року, та вдруге за заявою представника позивача на період з 23.04.2019 року по 24.06.2020 року. Отже, суд дійшов висновку, що відсутня вина працівника, тобто позивача у тому, що справа розглядається понад рік, тому стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц. Згідно довідки Державного підприємства «Одеський порт» від 09.09.2020 року середня заробітна плата [PERSON] за останні два календарні місяці перед звільненням (липень-серпень 2017 року) становила: 60,108 грн. на годину та 10 331,36 грн. на місяць (т.2 а.с.40). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з наступного дня після звільнення, тобто з 08.09.2017 року та по день ухвалення рішення, тобто до 09.03.2021 року. Вищевказаний період становить 864 робочих дні. За останні два місяці перед звільненням [PERSON] , тобто, липень та серпень 2017 року було 44 робочих дні. Тож, середньоденна заробітна плата позивача становить 234,80 грн. Тобто, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 202\~867,20 грн. (864 робочих дні помножити на 234,80 грн. середньоденна заробітна плата). На підставі вищевикладеного, суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved