Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивач 03 липня 2017 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19 червня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 2217. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання доньки позивачки [PERSON] та [PERSON], який є колишнім чоловіком доньки позивачки. 03 травня 2017 року відповідач зібрав свої речі та добровільно покинув житло, і з цього часу в квартирі не зявлявся, комунальні платежі не сплачує, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Позивач просила усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою № 265 в будинку № 46 по вулиці Велика Діївська в м. Дніпро, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 265 в будинку № 46 по вулиці Велика Діївська в м. Дніпро; стягнути судові витрати. Ухвалою від 02 жовтня 2017 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради на Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові та надані до матеріалів справи докази. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Від представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність. Відповідно до підпункту 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, викладеного в новій редакції\~Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. №2147-VIII, що набрав чинності з 15.12.2017р. (далі\~ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши матеріали справи, зясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19 червня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 2217 (а.с.7-9). В квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON] та [PERSON], які перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2014 року шлюб між ними розірвано (а.с.13,41,42). Однак, судом встановлено та підтверджено показаннями у судовому засіданні свідка [PERSON], що відповідач у спірній квартирі не проживає, в ній відсутні його особисті речі, що також підтверджується актом про не проживання, складений комісією ТОВ «Управбуд Західний» (а.с.43). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України. Оцінка суду доказів та мотиви застосування норм права судом. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти\~висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. У сенсі\~ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями\~ст. 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно\~Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави усунути [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні її власністю, а саме, квартирою № 265 в будинку № 46 по вулиці Велика Діївська в м. Дніпро, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 265 в будинку № 46 по вулиці Велика Діївська в м. Дніпро та позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного, і

Outcome: approved