Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що на 27 жовтня 2004 року на час перебування у шлюбі позивача та відповідача, у них народився син - [PERSON], наприкінці 2007 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися, 16 січня 2008 року шлюб було розірвано. З 2008 року відповідач дитину жодного разу не бачив, не телефонував сину, жодних коштів на утримання дитини не надавав, ніколи не висловлював бажання бачитися з дитиною. 14 жовтня 2008 року позивач уклала шлюб з [PERSON], який став справжнім батьком дитині. Позивач у судове засідання не з'явилася, представник позивача надала суду заяву, якою просить розглянути справу у відсутність позивача та її представників, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви, в якій відповідач [PERSON] просить позбавити його батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16.01.2008 року (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 16 січня 2008 року видане Комінтернівським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини (актовий запис № 751 від 30 листопада 2004 року, свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом Комінтернівським відділом РАЦС м.Харкова). У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач з 2008 року з сином не спілкується, не підтримує з ним жодного зв'язку, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не цікавиться станом здоров'я, розвитком, успіхами у навчанні. Зазначені обставини підтверджуються наступними дослідженими судом письмовими доказами. Як вбачається з довідки Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Авторська школа Бойка» Харківської області від 18.02.2015 року класний керівник малолітнього [PERSON], учня 4Л класу, засвідчує, що за чотири роки навчання батько [PERSON] - [PERSON] жодного разу не з'являвся у школі ні особисто, ні по телефону, не турбувався успіхами сина. Жодних претензій до матері дитини не має. Як вбачається з повідомлення КУОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23» від 18.02.2015 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], перебуває під наглядом фахівців з березня 2009 року, станом здоров'я та забезпеченням йому належного догляду опікується мати - [PERSON], батько неповнолітнього з питань, які стосуються дитини не звертався. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківські обов'язки, передбачені ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надало висновок № 361 від 14.07.2015 року, яким вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки батько систематично протягом тривалого часу без поважних причин не виконує батьківські обов'язки, позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved