Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб зареєстровано 16 листопада 2009 року, про що складений офіційний шлюбний контракт №00004981, номер затвердження 9, зареєстрований у реєстрі актів цивільного стану під номером 5587 від 16 листопада 2009 року відділом реєстрації цивільного стану міста Александрія Арабської Республіки Єгипет. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв'язку з чим з 2012 року вони спільно не проживають, між ними припинилися подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. Відзиву на позов та будь-яких заперечень по суті спору від відповідача не надходило. У судове засідання позивач [PERSON] подала заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності, не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач згідно з поданою нею письмовою заявою не заперечила проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 16 листопада 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що складений офіційний шлюбний контракт №00004981, номер затвердження 9, зареєстрований у реєстрі актів цивільного стану під номером 5587 від 16 листопада 2009 року відділом реєстрації цивільного стану міста Александрія Арабської Республіки Єгипет. Оригінал зазначеного шлюбного договору та його офіційний переклад наявний в матеріалах справи. Договір посвідчений відділом легалізації Міністерства закордонних справ Арабської Республіки Єгипет, відділом легалізації та консульських послуг Міністерства закордонних справ Арабської Республіки Єгипет Сан-Стефано (Александрія), нотаріальним відділом Міністерства юстиції Арабської Республіки Єгипет. Справжність попереднього підпису та печатки на договорі засвідчено Консульським відділом Посольства України в Арабській Республіці Єгипет за номером 572/889-09. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. З дослідженого судом шлюбного договору не встановлено обставин, які б суперечили вимогам ст. ст. 22, 24 - 26 Сімейного кодексу України та могли би бути підставою недійсності шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Відповідно до ст. 63 цього закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. З матеріалів справи вбачається, що сторони мали останнє спільне місце проживання в м. Тернополі, а позивач продовжує проживати в м. Тернополі по даний час та є громадянкою України. За таких обставин суд вважає, що питання розірвання шлюбу між сторонами відповідно до зазначених вимог закону може розглядатись судом України за встановленими правилами підсудності (в даному випадку за останнім відомим місцем проживання відповідача ([ADDRESS]) - Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області), із застосуванням до правовідносин між сторонами сімейного законодавства України. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання, в тому числі, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як убачається з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв'язку з чим з 2012 року вони спільно не проживають, між ними припинилися подружні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та вирішили розірвати шлюб. Дітей від даного шлюбу сторони не мають. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved