Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

Комунальна установа «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» звернулася до суду із заявою про вирішення питання щодо госпіталізації у примусовому порядку [PERSON] вказуючи на наявність у нього психічного захворювання, діагноз:«Шизофренія параноїдна, безперервний тип перебігу, параноїдний та апатикоабулічний тип дефекту», потребу в лікуванні, тоді як він в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу, відмовляється від добровільної госпіталізації до стаціонару, що може призвести до небезпеки для нього та оточуючих його осіб. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] повністю підтримав заяву та зазначив, що з 2000 року на фоні підвищеного тиску у [PERSON] відбулися зміни в психічному стані, з 2004 року він періодично лікувався, є інвалідом 2 групи безстроково, хворим себе не вважає, не має критики, вважає себе патріархом, або верховним суддею, кожний раз по різному. 29.05.2017 року відбулася ріка зміна стану, відмовляється від лікування, проявляє агресію до опікуна. [PERSON] у судовому засіданні стосовно лікування нічого не зазначив. Законний представник [PERSON] [PERSON] підтримала заяву та зазначила, що дядько бє її і матір, плює в обличчя, не лікується, не може контролювати свої дії. Прокурор також підтримала подану заяву. Вивчивши матеріали справи, історію хвороби, заслухавши учасників процесу, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18.10.2005 року [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням Київської райадміністрації від 22.02.2007 року опікуном призначена [PERSON]. [PERSON] встановлено 2 групу інвалідності за психічним захворюванням безстроково. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів №1279 від 30.05.2017 року у [PERSON] на момент огляду свідомість формально збережена, фон настрою знижений висловлює бредові ідеї наказового характеру, до захворювання критики не має, судження паралогічні. За характером вказаних психологічних захворювань потребує стаціонарного лікування, в той же час, в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу, від добровільної госпіталізації до стаціонару відмовляється, що може привести до небезпеки для нього та оточуючих його осіб. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише у стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Враховуючи встановлені судом обставини та у зв'язку з тим, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для оточуючих, тому суд прийшов до висновку про доцільність її госпіталізації у примусовому порядку в умовах КУ «ООМЦПЗ».

Outcome: approved