Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Зінченка Юрія Олексійовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.2003 року, реєстровий № 1328 набула право власності на 3/5 квартири [ADDRESS] . 29.08.2007 року за договором купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., реєстровий № 2051 позивач придбала інші 2/5 частини вказаної вище квартири. Для придбання цієї частки квартири 29.08.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «ПУМБ» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») було укладено кредитний договір № 5613181, за умовами якого банк надав позивачу кредитні кошти в сумі 27000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами було укладено іпотечний договір № 5613214 від 29.08.2007 року. За умовами договору іпотеки, для забезпечення виконання обов`язків за кредитним договором позивач передала в іпотеку квартиру [ADDRESS] (п.1.2.1 договору іпотеки). У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, банк наклав стягнення на вищевказану квартиру шляхом реєстрації за собою права власності в позасудовому порядку. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 420210098 від 12.07.2018 року прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. Вважає дане рішення протиправним, оскільки вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивач не отримувала вимогу про усунення порушень, а реєстратор вчинив спірну дію без наявності документа, що підтверджує вміст відправлення, а також при вчиненні спірної реєстрації не була проведена оцінка суб`єктом оціночної діяльності. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 420210098 від 12.07.2018р. прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Геляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Юрієм Олекійовичем щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» Поновити за [PERSON] право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1596649323101) на підставі договору купівлі-продажу 1328 від 02.06.2003р. та договору купівлі-продажу 2051 від 29.08.2007р. Судові витрати покласти на відповідача. Разом з поданням позовної заяви позивач звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації, державним реєстраторам, нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, а саме: щодо квартири за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.05.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрите загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.05.2021 року у задоволені заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. Постановою Запорізького апеляційного суду від 01.09.2021 року заяву [PERSON] задоволено частково, вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1596649323101). 27.08.2021 року від АТ «Перший Український Міжнародний банк» надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач у відзиві посилається на наступне. Правовідносини між [PERSON] та АТ «ПУМБ» виникли на підставі договору іпотеки № 5613214 від 29.08.2007 року. 29.08.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 5613181, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 27000,00 доларів США строком до 29.08.2027 року зі сплатою 11,50% річних для придбання квартири загальною площею 51,89 кв.м., житловою площею 29.7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 29.08.2007 року між тими ж сторонами було укладено договір Іпотеки № 5613214, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., реєстровий № 2053, відповідно до умов якого в заставу було надано квартиру загальною площею 51,89 кв.м., житловою площею 29.7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Позивач умови кредитного договору не виконувала і рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2015 року у справі № 334/1955/15-ц з позивача на користь відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 18694,42 доларів США. До цього часу судове рішення не виконане. Враховуючи норми Закону України «Про іпотеку» та умови договору іпотеки, відповідач вважає законним та обґрунтованим звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом набуття ПАТ «ПУМБ» права власності на предмет іпотеки на підставі застереження у договорі іпотеки відповідно до умов ст..ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку». Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304 пов`язує мораторій саме з примусовим стягненням. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося не у примусовому, а у договірному порядку, на підставі застереження, яке міститься у договорі іпотеки, який підписаний позивачем 29.09.2007 року. Підписавши умови договору про можливість реалізації у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором, позивач фактично добровільно погодилася на такий спосіб звернення стягнення. ПАТ «ПУМБ» було направлено вимогу від 05.09.2016 року № 2715 на адресу зазначену у договорі іпотеки рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яка 06.09.2016 року була отримана позивачем, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було надано державному реєстратору для реєстрації права власності на предмет іпотеки. Надані державному реєстратору документи відповідають вимогам п.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.61 постанови Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно». Законодавством не передбачено надання оцінки предмета іпотеки для державної реєстрації права власності предмета іпотеки. Норма ст..37 Закону України «Про іпотеку» регулює відносини між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо повернення грошових коштів у випадку перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечення вимог, і не пов`язана з правовими підставами для реєстрації права власності. Позивач, як іпотекодавець може вимагати у судовому порядку повернення коштів від іпотеко держателя, якщо доведе, що предмет іпотеки прийнято у власність за ціною, яка перевищує розмір заборгованості. Отже, обставина проведення оцінки предмета іпотеки не може бути предметом даного судового розгляду. Просить суд відмовити у задоволенні позову. У судовому засідання представник позивача позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові. Представник АТ «ПУМБ» просив у задоволенні позові відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві на позов. Державний реєстратор виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Зінченко Ю.О. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі\~ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У\~статті 129 Конституції України\~однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається\~ЦПК України\~та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.3\~ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11\~ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 29.08.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 5613181, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит в розмірі 27000,00 доларів США строком до 29.08.2027 року зі сплатою 11,50% річних для придбання квартири загальною площею 51,89 кв.м., житловою площею 29.7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . 29.08.2007 року між тими ж сторонами було укладено договір Іпотеки № 5613214, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М., реєстровий № 2053, відповідно до умов якого в заставу було надано квартиру загальною площею 51,89 кв.м., житловою площею 29.7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Позивач умови кредитного договору не виконувала і рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.06.2015 року у справі № 334/1955/15-ц з позивача на користь відповідача стягнута заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 18694,42 доларів США. До цього часу судове рішення не виконане. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, банк наклав стягнення на вищевказану квартиру шляхом реєстрації за собою права власності в позасудовому порядку. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 420210098 від 12.07.2018 року прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. Рішення про державну реєстрацію було проведено державним реєстратором на підставі вимоги попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмету іпотеки у свою власність, серія та номер: 2715, виданий 05.09.2016, видавник: ПАТ «ПУМБ»; Договору іпотеки, серія та номер: 5613214, виданий: 29.08.2007, видавник: Приватний нотаріус Морозова В.М.; Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: б/н, виданий 06.09.2016, видавник: ПАТ «Укрпошта»; Довіреності, серія та номер 1415, виданої 11.10.2017, видавник: Приватний нотаріус Морозова В.І. Як підставу звернення до суду з позовом позивач зазначає те, що на її думку такий перехід права власності на належне їй нежитлове приміщення є незаконним, оскільки однією з підстав виникнення права власності за ПАТ «ПУМБ», наданої\~\~як доказ реєстратору, є повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: вих. № 2715, виданий 05.09.2016 року, видавник: ПАТ «ПУМБ», яке, як вказує позивач, вона не отримувала. Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й\~статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку»\~(в редакції Закону станом на 28.11.2018 року на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини першої та третьої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. У частині першій\~статті 36 Закону України «Про іпотеку»\~зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому\~статтею 38 цього Закону. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом\~статті 18 вказаного Закону\~перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127\~(у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях\~10,\~18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~та\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Однак, надані відповідачем докази не містять підтвердження особистого вручення [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки чи конверти вказаних цінних листів, що повернулись не врученими [PERSON] з відміткою поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача. На підтвердження направлення позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки надано копію вимоги за вих.2715 від 05.09.2016р. Разом з тим вказана вимога не містить повного опису відправлення, взагалі відсутні будь-які відбитки штампів або печаток, які б могли свідчити про прийняття поштового відправлення поштовою установою. Окрім того, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17, відповідно до яких належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Таким чином, доводи відповідача про отримання іпотекодавцем та позичальником вимоги, суд не приймає до уваги, оскільки спростовані вищевикладеним. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст.11, 61\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. 07 червня 2014 року набрав чинності\~Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі\~статтею 4 Закону України «Про заставу»\~та/або предметом іпотеки згідно зі\~статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23\~статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4\~Закону № 1304-VII\~передбачено, що протягом дії цього\~Закону\~інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої\~статті 33 Закону № 898-IV\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим\~Законом\~способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга\~статті 36 Закону № 898-IV). Отже,\~Закон № 898-IV\~прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття\~Закону № 1304-VII\~право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас\~Закон № 1304-VII\~ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Такі висновки узгоджуються із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20). Суд вважає, що положення\~Закону № 1304-VII\~можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки спірна квартира [ADDRESS] була передана в іпотеку Банку в рахунок забезпечення споживчого кредиту у розмірі 27 000 доларів США для придбання нерухомості у вигляді цієї ж Квартири, загальна площа квартири становить 51,89 кв.м. і вона використовується [PERSON] як постійне місце проживання (а.с. ). При розгляді заяви Банку про реєстрацію за собою права власності на квартиру державний реєстратор Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Ю.О., як особа, що здійснює реєстрацію права власності, повинен був перевірити наявність підстав для реєстрації права власності на квартиру за Банком на підставі іпотечного застереження, врахувати положення\~Закону № 1304-VII\~та відмовити Банку у вчиненні зазначеної реєстраційної дії. Тому суд вважає, що вищезазначені дії державного реєстратора є протиправними, тому його рішення № 420210098 від 12.07.2018 року про державну реєстрацію права власності на Квартиру за Банком підлягає скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст.\~37\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до частини другої\~статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку\~статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог. За таких обставини, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved