Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Слов`янської міської ради про встановлення фактів реєстрації шлюбу, родинних відносин, прийняття спадщини та про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] , а також земельних ділянок площею 0,1000 кадастровий номер: 1414100000:01:021:0656 та площею 0,0083 кадастровий номер 1414100000:01:021:0657, зазначену спадщину прийняла дружина померлого її мати, остання постійно проживала зі спадкодавцем на день його смерті, однак свої спадкові права не оформила, [INFO] [PERSON] також померла, після її смерті спадщину прийняла позивач, однак постановою нотаріусу від 10.08.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право спадщини по закону на житловий будинок та земельні ділянки, оскільки неможливо встановити факт родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем, факт перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , факт прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] та спадкоємцем не було надано відомості та документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд: Встановити факт реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] в Малинівській сільській раді с. Малинівка Слов`янського району. Встановити факт родинних відносин, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] . Встановити факт прийняття спадщини, що відкрилась після [PERSON] , померлого [INFO] - [PERSON] . Визнати за [PERSON] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , право власності на жилий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований в [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,1000 кадастровий номер: 1414100000:01:021:0656 та площею 0,0083 кадастровий номер 1414100000:01:021:0657. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просила задовольнити (а.с.84). Представник позивача адвокат Керанчук Л.Л., що діє на підставі ордеру серії ДН №017202 від 28.12.2019 року (а.с.46), в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги просила задовольнити (а.с.86). Представник відповідача Слов`янської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відповідно до якої рішення просив винести на розсуд суду, з урахуванням наявних у справі матеріалів (а.с.85). ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 09.01.2020 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.50). Ухвалою підготовчого засідання від 23.01.2020 року закрито підготовче провадження. Витребувано у Приватного нотаріусу Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І. довідку про рух спадкової справи, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а також відомості про те чи звертався хто-небудь до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини чи з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті вищезазначеної особи, а також чи є заборона на відчуження спадкового майна за адресою: [ADDRESS] . Встановлено порядок з`ясування обставин по справі. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. З копії паспорту [PERSON] серія [NUMBER] (а.с.39), вбачається, що місто народження останньої с. Юріївка Дніпропетровська область, у графі сімейне положення: є відмітка про реєстрацію шлюбу 10.06.1950 року з [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження від 10.06.1950 року Малинівським сільською радою с. Малинівка Слов`янського району, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , 1921 року народження, уродженкою с. Юріївка, Юріївського району Дніпропетровської області (а.с.11). З акту про народження №38 [PERSON] , батьками останньої зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.40). З свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками останньої зазначено [PERSON] та [PERSON] . (а.с.43). З копії домової книги за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованою значиться [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , останні були зареєстровані за зазначеною адресою з 30.11.1955 року по день смерті, кожен (а.с.14-24) Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON] - помер [INFO] у м. Слов`янську (а.с.9). На день смерті останньому належав житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 15.04.1955 року (а.с.12-13) та земельні ділянки, на підставі державного акту на право власності на землю І-ДН №151383 від 06.03.2001 року, кадастрові номери: 1414100000:01:021:0656 та 1414100000:01:021:0657 (а.с.25-35). Згідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.10), вбачається, що [PERSON] - померла [INFO] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріусу Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І. від 10.08.2018 року, вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки неможливо встановити факт родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем, факт перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] , факт прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] та спадкоємцем не було надано відомості та документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.п.4, 7 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі реєстрації шлюбу. У відповідність до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Як визначено у ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Згідно до роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», п.10 суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлене в його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Відповідно п. 3.17 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, рішення суду про встановлення факту державної реєстрації акту цивільного стану є підставою для поновлення актового запису цивільного стану у відділі державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його первинного складання, крім випадку зберігання запису на тимчасово окупованій території України. Згідно до ч.2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна та припинення її особистих прав. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Крім того, свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні зазначила, що позивач є її матір`ю, [PERSON] та [PERSON] відповідно її бабуся та дідусь, які разом мешкали за адресою: [ADDRESS] . Бабуся та дідусь при житті перебували у законному шлюбі, в якому народились її мати та дві її сестри. Вони визнавали один одного як доньки та батьки. Додала, що особисто брала участь в оформленні спадщини. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що є рідною сестрою позивача по батькам та донькою [PERSON] та [PERSON] , останні перебували у законному шлюбі, а ним були як батько з матір`ю. Після смерті батька спадщину прийняла мати. Таким чином, законодавством визначено процедуру проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування, у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для отримання свідоцтва про спадщину, тому суд визнає зазначені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання стосовно встановлення факту родинних відносин [PERSON] та позивача [PERSON] , суд виходить з того, що відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Враховучи вищезазначене та аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог в частині встановлення родинних відносин [PERSON] яка була матір`ю [PERSON] . Стосовно заявлених вимог про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] та визнання права власності за [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно положень ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця /ст.1220 ЦК України/ спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 04.07.2018 року по справі № 404/2163/16-ц, з якої вбачається, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання особи за останнім місцем проживання спадкодавця не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Крім того, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав й обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності із ст. 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутись за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до довідки приватного нотаріусу Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. від 29.01.2020 року №22/01-16 (а.с.80), вбачається, що спадщину після померлої [INFO] [PERSON] прийняла її донька [PERSON] , [INFO] . Іншими спадкоємцями за законом є донька померлої: [PERSON] та донька померлої [PERSON] , які спадщину не прийняли. Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо зареєстрованих обтяжень на спадкове майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] відсутня. Згідно із п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв`язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від ЗО травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Згідно статті 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на житловий будинок та земельні ділянки, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. У зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав для визнання факту прийняття спадщини [PERSON] після чоловіка [PERSON] та визнання права власності за позивачем [PERSON] на житловий будинок та земельні ділянки, тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved