Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач 19.08.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], та уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 16.02.2016 року, просив у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №156/06ф від 18.08.2008 року у розмірі 4\~736\~932 грн.. 56 коп. звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом Іпотечного договору від 19.08.2006 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №3212, а саме: нежиле приміщення загальною площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Віце-Адмірала Жукова, будинок 25, шляхом набуття права власності Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» на предмет іпотеки: нежиле приміщення загальною площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Віце-Адмірала Жукова, будинок 25, за вартістю 1\~197\~400 грн.. 00 коп., визначеною оцінювачем у звіті Всеукраїнської громадської організації «Асоціація фахівців оцінки» про незалежну оцінку нежитлового приміщення. Обґрунтував позовні вимоги тим, що 18.08.2006 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачем був укладений кредитний договір №156/06ф-5, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання нежитлового приміщення у сумі 150\~000, 00 дол. США, строком до 17.08.2026 року. Відповідно до укладеного 08.07.2009 року Додаткового договору №3 до кредитного договору, строк користування кредитними коштами збільшено до 01.10.2026 року. Річна ставка за користування кредитними коштами була визначена у розмірі 14, 00%. Додатковим договором до кредитного договору від 18.08.2006р. відсоткову ставку за користування кредитними коштами збільшено до 15% річних. 19.08.2006 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №156/06ф-5 від 18.08.2006 року між сторонами був укладений Іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку наступне нерухоме майно: нежиле приміщення загальною площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Віце-Адмірала Жукова, будинок 25. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином та надав відповідачу кредит грошових коштів у повному обсязі. У свою чергу, відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється, у звязку з чим у нього виникла заборгованість, загальна сума якої станом на 06.07.2015 року становить 4\~736\~932 грн.. 56 коп.. Оскільки, [PERSON] у добровільному порядку не погашає борг, тому позивач змушений був звернутись до суду з відповідним позовом. Сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Від представника позивача надійшла до суду заява, за якою просив справу розглянути за його відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2006 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] був укладений кредитний договір №156/06ф-5, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання нежитлового приміщення у сумі 150\~000, 00 дол. США, строком до 17.08.2026 року. Річна ставка за користування кредитними коштами була визначена у розмірі 14, 00% (п.1.1., 1.2 договору (а.с.4-6). Згідно до п.1.1 кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього. У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №156/06ф-5 від 18.08.2006 року між сторонами 19.08.2006 року був укладений Іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку наступне нерухоме майно: нежиле приміщення загальною площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Віце-Адмірала Жукова, будинок 25 (23-14). Договір посвідчено приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №3212. Додатковим договором №02 до кредитного договору №156/06ф-5 від 18.08.2006р. відсоткову ставку за користування кредитними коштами збільшено до 15% річних (а.с.8). Відповідно до укладеного 08.07.2009 року Додаткового договору №3 до кредитного договору, строк користування кредитними коштами збільшено до 01.10.2026 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша\~фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Частинами 1, 2 ст. 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Ані вищевказаним договором, ані законодавством України підстав невиконання зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено. Банк виконав свої зобовязання щодо надання позичальнику кредитних коштів. У свою чергу відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконував належним чином, кошти та проценти за їх користування банку не сплачував, у звязку з чим у нього виникла заборгованість. Як вбачається із наданого представником позивача розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 06.07.2015 року (а.с.15-16), сума боргу відповідача за кредитним договором №156/06ф-5 від 18.08.2006 року становить 210\~352, 79 дол. США, та включає: -заборгованість за кредитом 107\~500, 00 дол. США; -відсотки за користування кредитом 102\~852, 79 долю США; -неустойка за несвоєчасне погашення кредиту 316\~639, 40 грн. Загальна сума заборгованості [PERSON] в еквіваленті по курсу НБУ на 05.06.2015 року ( 1дол. США =21,013713 грн.) складає 4\~736\~932 (чотири мільйони сімсот тридцять шість тисяч девятсот тридцять дві) грн.. 56 коп.. Доказів сплати зазначених сум відповідачем, у відповідність до вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Згідно зі ст.\~33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до\~ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється, зокрема, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Частиною\~3 ст. 36 Закону №\~898-ІV визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: -передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, установленому ст. 37 Закону №\~898-ІV; Згідно\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Як роз'яснено у п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень частини третьої статті\~33, статті\~36, частини першої статті\~37 Закону України "Про іпотеку"іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед ст.ст.\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~має право вимагати застосування його судом. Зазначене знайшло підтвердження в аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, здійсненого ВСУ від 01.02.2015 року. П.2.1.1 іпотечного договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до 2.1.2 іпотечного договору, у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно до розділу 4 іпотечного договору, зокрема п.4.1., звернення стягнення здійснюється іпотекоржателем у випадках, зазначених в п.п.2.1.1, п.2.1.2 цього іпотечного договору; у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором або порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення щодо предмета іпотеки здійснюється, зокрема, згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя (п.4.2. іпотечного договору). П.4.6 договору передбачив, що звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до ст.. 36 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч.3 ст.. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Згідно звіту про незалежну оцінку нежитлового приміщення загальною площею 78,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. Віце-Адмірала Жукова, будинок 25, виконаного Всеукраїнською громадською організацією «Асоціація фахівців оцінки» (а.с.75-118) станом на 11.01.2016 року, ринкова вартість обєкта оцінки без ПДВ склала 1\~197\~400 (один мільйон сто девяносто сім тисяч чотириста) грн.. 00 коп. (курс НБУ на дату оцінки: 1дол. США =23,502697 грн.). Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, тому суд не приймає до уваги заяву відповідача від 27.10.2015 року, за якою він просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності з посиланням на те, що банк скористався своїм правом та звертався до Приморського районного суду м. Одеси з відповідним позовом, ухвалою суду позовна заява була залишена без розгляду у 2010 році, так як належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідач порушив не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України, на підставі чого суд вважає, що вимоги ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] (а.с.18). Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації у банку, від сплати судового збору звільняється. Відповідно до змісту\~\~ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено\~рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, стягненню з Відповідача підлягають витрати (судовий збір) на користь держави.\~\~

Outcome: approved