Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] ЧМР, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог [PERSON], [PERSON], про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 645/20 від 25.10.2016 р. В позові посилається на те, що зазначеним рішенням виконавчого комітету визнано таким, що втратили чинність пункти 3.3.1 та 3.3.2 рішення виконавчого комітету міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, садові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» в частині розділення будинковолодіння №16 на вул. Барнаульській з присвоєнням поштових адрес та видачі свідоцтв на обєкти нерухомого майна. Попереднім рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 розділено будинковолодіння № 16 на вул. Барнаульській, а також оформлено право власності на обєкти нерухомого майна - житловий будинок за адресою вул. Барнаульська 16, власник - [PERSON] та житловий будинок за адресою вул. Барнаульська 16-В, власник - [PERSON]. Житловий будинок, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Барнаульська 16-В належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Вважає оскаржуване рішення виконавчого комітету незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням [PERSON] та законів України, порушує майнові права особи, а саме - право власності і виходить за межі наданих органу місцевого самоврядування повноважень. Прийнявши оскаржуване рішення, виконавчий комітет Чернівецької міської ради не належним чином використав надані йому законом повноваження та порушив права власника, а саме - позбавив права володіння. Просила постановити рішення, яким визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.10.2016 року № 645/20 «Про розгляд звернення громадян [PERSON] та [PERSON] щодо визнання таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, садові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» в частині розділення будинковолодіння №16 на вул. Барнаульській з присвоєнням поштових адрес та видачі свідоцтв на обєкти нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на письмові заперечення, долучені до матеріалів справи і просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 92). Представник третіх осіб на стороні відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника третіх осіб, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наведених нижче підстав. \~Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, садові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» (пункти 3.3.1 та 3.3.2 рішення) проведено розподіл будинковолодіння № 16 по вул. Барнаульській, а також оформлено право власності на обєкти нерухомого майна - житловий будинок за адресою вул. Барнаульська, 16, власник - [PERSON] та житловий будинок за адресою вул. Барнаульська, 16-В, власник - [PERSON] (а.с. 9). 30.12.2010 р., на підставі вказаного рішення від 14.12.2010 р. №807/22, [PERSON] виконавчим комітетом Чернівецької міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серія САЕ №251190, а саме: житловий будинок з належними до нього спорудами за адресою Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Барнаульська, буд. 16в (а.с. 10). 07.02.2014 р. право власності [PERSON] на нерухоме майно за адресою Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Барнаульська, буд. 16в зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом з Держреєстру (а.с. 11). 26.08.2016 р. на адресу Чернівецького міського голови [PERSON] надійшло звернення [PERSON] та [PERSON], в якому заявники просили визнати недіючим та скасувати чинність пунктів 3.3.1. та 3.3.2. рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2010 р. №807/22, мотивуючи своє звернення тим, що правовим обґрунтуванням висновку Чернівецького міського КБТІ № 2426 та реєстрації права власності на нерухоме майно будинку № 16 на вул. Барнаульській було рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07.07.2010 р., чинне на момент складення документів і скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.07.2011 р. (а.с. 60-61). 05.10.2016 р. в заяві на адресу Чернівецького міського голови [PERSON], посилаючись на ст. 58 [PERSON] України, [PERSON] та [PERSON] уточнили свої вимоги і просили визнати пункти 3.3.1 та 3.3.2 рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 такими, що втратили чинність (а.с. 82). 25.10.2016 р. рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 645/20 «Про розгляд звернення громадян [PERSON] та [PERSON] щодо визнання таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, садові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» в частині розділення будинковолодіння №16 на вул. Барнаульській з присвоєнням поштових адрес та видачі свідоцтв на обєкти нерухомого майна», зокрема п. 1 Визнати такими, що втратили чинність, пункти 3.3.1 та 3.3.2 рішення виконавчого комітету міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, садові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» в частині розділення будинковолодіння №16 на вул. Барнаульській з присвоєнням поштових адрес та видачі свідоцтв на обєкти нерухомого майна (а.с. 8). Згідно ст. 8 [PERSON] України, «[PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується». Згідно ст. 144 [PERSON] України, «Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності [PERSON] чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду». Відповідно до ст. 172 ЦК України, «1. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом». Згідно ст. 8 ЦК України, «1. Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). 2. У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права)». Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 по справі № 1-9/2009 розяснено, що «Зі змісту частини другої статті 144 [PERSON] України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності [PERSON] або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності [PERSON] чи законам України). Конституційний Суд України зазначає, що в [PERSON] України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання». Згідно ст. 52 ЗУ «Про місцеве самоврядування», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Виконавчий комітет ради: 1) попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально- економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб. При цьому, до компетенції виконавчого комітету міської ради не віднесено повноваження щодо скасування чи визнання такими що втратили чинність раніше прийняті рішення, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Тоді як стаття 19 [PERSON] України, зобов'язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені [PERSON] та законами України. Відповідно до ст. 41 [PERSON] України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до приписів ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. З огляду на викладене вище, суд дійшов переконання, що рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.10.2016 року № 645/20 «Про розгляд звернення громадян [PERSON] та [PERSON] щодо визнання таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, садові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» в частині розділення будинковолодіння №16 на вул. Барнаульській з присвоєнням поштових адрес та видачі свідоцтв на обєкти нерухомого майна, прийняте з перевищенням межах повноважень, визначених ст. 52 ЗУ «Про місцеве самоврядування», [PERSON] та законами України, а тому є незаконним і таким, що підлягає скасуванню. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». При цьому, відповідачем не представлено суду доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваного рішення. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних та письмових поясненнях сторін, всіх наявних у справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Враховуючи вищевикладене, необхідно позов [PERSON] задовольнити, визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.10.2016 року № 645/20 «Про розгляд звернення громадян [PERSON] та [PERSON] щодо визнання таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 14.12.2010 р. №807/22 «Про оформлення права власності на індивідуальні житлові будинки, садові будинки, присвоєння поштової адреси, розділ будинковолодінь» в частині розділення будинковолодіння №16 на вул. Барнаульській з присвоєнням поштових адрес та видачі свідоцтв на обєкти нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved