Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання за нею право власності за набувальною давністю на будівлю складу 1950 року побудови, що розташована в с. Великий острожок Хмільницького району Вінницької області, вул. Першотравнева, 138 б. Позовні вимоги мотивує тим, що 19.12.2005 року СВК «Маяк» в особі ліквідатора Козенюка Ю.Г. продав, а [PERSON] купив приміщення складу та інші будівлі свинокомплексу в незадовільному технічному стані. 28.12.2005 року позивач відповідно до договору купівлі-продажу придбала у [PERSON] приміщення контори, приміщення складу з каменю, приміщення ДКУ, приміщення свинокомплексу в незадовільному технічному стані. Враховуючи той факт, що вищевказаний договір не було нотаріально посвідчено у відповідності до вимог статті 657 Цивільного кодексу України, тому він не породив жодних правових наслідків, однак, з моменту укладення вищевказаного договору позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіла вищевказаним майном більше 10 років, а тому просить визнати за нею право власності на це майно за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнав. Третя особа - Великоострожоцька сільська рада Хмільницького району подала до суду заяву, якою просить розгляд справи проводити у відсутність її представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. З договору купівлі-продажу матеріальних активів банкрута та додатку 1 до договору купівлі-продажу матеріальних активів банкрута від 19.12.2005 року вбачається, що СВК «Маяк» в особі ліквідатора Козенюка Ю.Г. продав, а [PERSON] купив приміщення контори, приміщення складу з каменю, приміщення ДКУ, приміщення свинокомплексу в незадовільному технічному стані. Вказані обставини підтверджуються: ухвалою господарського суду Вінницької області від 13.12.2004 року у справі № 424/5-442; договором купівлі-продажу матеріальних активів банкрута від 19.12.2005 року з додатком № 1 до договору; актом приймання-передачі від 21.12.2005 року. Згідно договору купівлі-продажу від 28.12.2005 року, який нотаріально посвідчено не було, вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила приміщення контори, приміщення складу з каменю, приміщення ДКУ, приміщення свинокомплексу. Як вбачається з акту передачі від 28.12.2005 року, приміщення контори, приміщення складу з каменю, приміщення ДКУ, приміщення свинокомплексу, передані [PERSON] 28.12.2005 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що ЦК Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2001 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач позов визнав і не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення по цивільній справі" передбачено, що за змістом частини четвертої ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд вважає можливим прийняти визнання позову відповідачем [PERSON], так як це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved