Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив встановити факт його проживання разом з [PERSON] , померлою [INFO] та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , мотивуючи тим, що він є спадкоємцем за заповітом та йому необхідно звернутися до суду для встановлення факту проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання викликався належним чином, але не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Враховуючи думку позивача, у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У відповідності зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка, дослідивши надані докази, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З урахуванням вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст..5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № [NUMBER] від 02 липня 1996 року, виданого КП «Ізмаїльське МБТІ», та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М. 13 березня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1497, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 січня 2019 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст.1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 05 листопада 2009 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за № 6237, [PERSON] заповіла усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона за законом буде мати право, [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №57833681, наданої приватним нотаріусом Гончаровою О.С. 08.10.2019 року, заповіт [PERSON] від 05.11.2009 року, зареєстрований за № 6237, не змінювався та не скасовувався. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] дійсно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] з травня 2018 року по [INFO] року включно, за адресою: [ADDRESS] . Тому позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , фактично прийняв спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки, як вже було встановлено судом, на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем. Згідно із п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Outcome: approved