Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: встановити, що право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 17 грудня 2018 року, спадкоємцем якої є [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , та якій належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду по справі № 755/18394/19 позивачу було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Однак 21 липня 2020 року рішенням державного реєстратора йому відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки згідно з відомостями державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] . Допущена помилка у прізвищі матері у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися його власністю на власний розсуд. Вказані розбіжності у прізвищі, на думку позивача, виникли через людський фактор та така помилка може бути виправлена державним реєстратором виключно на підставі рішення суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року відкрито провадження у цій справі, за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено їх право подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Відповідач та третя особа, кожен окремо, копію вказаної ухвали суду разом із копією позовної заяви та додатками отримали 08.02.2021 р. Позивач копію ухвали суду про відкриття провадження отримав 16.02.2021 р. 24 лютого 2021 року до суду від представника відповідача Київської міської державної адміністрації - Литвиненко Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд прийняти законне та вмотивоване рішення по справі. Вважає, що позивачем не наведено аргументів щодо належності відповідача, та не заявлено вимог про оскарження рішення державного реєстратора, який прийняв рішення про відмову позивачу у державній реєстрації права власності, у зв`язку з допущеною технічною помилкою. Цього ж дня до суду надійшли пояснення представника третьої особи Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Рябошлик В.І., у яких зазначає, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється. Просить суд вирішити спір та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства та розглядати справу без участі представника. 11 березня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цій цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті, у судове засідання викликано сторін по справі. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач подав до суду заяву, у якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до дублікату свідоцтва, виданого 13 травня 2017 року органом приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, згідно з розпорядженням № 43-41/Д від 13 травня 2017 року, Дніпровською районною державною адміністрацією, згідно з розпорядженням № 24-530 від 23.01.1996 р., 23 січня 1996 року видано [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка їй належить на праві приватної власності (а.с. 21). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17 грудня 2018 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 22). Згідно з довідкою вих. № 139/02-14, виданою 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Дяченко О.О., [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Майно, право власності на яке набуте спадкодавцем за життя, та яке підлягає державній реєстрації, що заповідане [PERSON] , зокрема, складається з: квартири [ADDRESS] (а.с. 23). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року по справі № 755/18394/19 задоволено позов [PERSON] та ухвалено визначити [PERSON] додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Перебіг визначеного додаткового строку слід рахувати з дня набрання рішення законної сили (а.с. 24-28). 21 липня 2020 року рішенням № 53227597 державного реєстратора прав на нерухоме майно, [PERSON] , департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської місткої державної адміністрації), м. Київ, за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 15.07.2020 р. 09:41:27 за реєстраційним номером № 40478811, яку подав [PERSON] , йому відмовлено у державній реєстрації права власності, на квартирe за адресою: [ADDRESS] , оскільки згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с. 20). Згідно з інформаційною довідкою № 252154256 від 12.04.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право приватної власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданого 23.01.19996 р. Дніпровською районною державною адміністрацією згідно з розпорядженням від 23.01.1996 р. № 24-530 зареєстроване за [PERSON] , номер запису про право власності/довірчої власності: 1953719, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4619586 від 31.07.2013 14:30:58, Бродюк Ірина Юріївна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ (а.с. 68). За нормою ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В силу ч.ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За вимог ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право власності на спадщину на нерухоме майно, тобто заміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язком, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. За матеріалами справи судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом його матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , та майно, право власності на яке набуте спадкодавцем за життя, та яке підлягає державній реєстрації, що заповідане позивачу, складається з квартири [ADDRESS] . Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз. 3 ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України). За ч.ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 р. речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч. 8 ст. 18 Закону № 1952-IV від 01.07.2004 р.). Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначена Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127. Згідно з п. 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. За п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV від 01.07.2004 р. державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV від 01.07.2004 р. у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. Підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV від 01.07.2004 р.). Таким чином, судом встановлено, що право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 122276780000, номер запису про право власності: 1953719, дата, час державної реєстрації: 11.07.2013 12:58:11) на ім`я [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданий 23.01.1996, видавник: Дніпровська районна державна адміністрація згідно з розпорядженням від 23.01.1996р. №24-530, в дійсності зареєстроване за [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 17 грудня 2018 року, спадкоємцем якої є [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, третя особа: Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі державного реєстратора Канівець Л.М. про зобов`язання вчинити дії. На підставі викладеного,

Outcome: approved