Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Заявниця звернулась із заявою до Суворовського районного суду м. Одеси про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зазначеної заяви посилалась на те, що [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 09.09.2014 року, народилася в місті Одеса. Її біологічними батьками, згідно актового запису у свідоцтві про народження, є [PERSON] та [PERSON] . Так як спільного життя у її рідних батьків не склалося, вони того ж року, в листопаді місяці, розлучилися, згідно рішення суду від листопада 1989 року. 09.02.1991 року [PERSON] , одружилась з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 21 серпня 1996 року на підставі заяви про усиновлення Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси № 2-1666 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] . Цим же рішенням Суворовський суд дозволив громадянину [PERSON] усиновити [PERSON] та зобов`язав органи РАЦС внести зміни до актового запису про народження. Внаслідок чого прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також змінено ім`я по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У 2007 році, коли [PERSON] виповнилося 18 років, вона дізналася про існування рідного батька, [PERSON] , якого позбавили батьківських прав відносно неї у 1996 році. З того часу вони почали активно спілкуватися та підтримувати теплі родинні стосунки, оскільки для неї він залишався рідною людиною. Єдиною людиною, яка щиро підтримувала [PERSON] був біологічний батько [PERSON] - [PERSON] . Він запропонував [PERSON] переїхати до нього в квартиру. Тож в липні 2013 року [PERSON] разом з хлопцем переїхали до рідного батька за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується письмовими поясненнями вітчима. Крім того [PERSON] та [PERSON] були не чужі один для одного люди, а мали кровне споріднення, оскільки, незважаючи на те, що [PERSON] була усиновлена іншою особою, для неї [PERSON] залишався кровним батьком. Саме з того часу вони почали жити однією дружньою сім`єю, а саме: почали вести спільне господарство, разом харчуватися, купувати майно для спільного користування, брати участь у спільних витратах на утримання житла. Таким чином, протягом 6 років їхнього спільного проживання, вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, купували майно для спільного користування, приймали участь у спільних витратах на утримання житла та його ремонт, несли спільні витрати по сплаті комунальних платежів (квитанції про придбання побутової техніки та оплату комунальних послуг знаходяться у квартирі [PERSON] ). 13 серпня 2014 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Від 27.07.2019 року дільничним офіцером поліції Київського районного відділу ОМУ ГУНП в Одеській області було накладено арешт на квартиру. Після чого [PERSON] з сім`єю були змушені з`їхати з квартири батька [PERSON] . Через виселення з квартири та накладення на неї арешту, квитанції про оплату комунальних послуг, чеки, довідки та квитанції про купівлю медикаментів для [PERSON] , спільні фотографії родини, свідоцтво про смерть батька, побутова техніка придбана залишилися у квартирі. 13.09.2019 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Баранової Олени Володимирівни і 18.09.2019 отримала повідомлення з переліком документів, які необхідно подати для прийняття спадщини за [PERSON] . Але, так як [PERSON] була усиновлена, що підтверджується рішенням суду від 21 серпня 1996 року та свідоцтвом про народження від 26 грудня 1996 року, [PERSON] втратила право на спадкування у першу чергу. Як зазначила заявниця, оскільки вона з [PERSON] проживала однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, вона вважає, що має право на спадкування, як спадкоємець четвертої черги. Встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем заявниці потрібно для отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, що і стало причиною звернення із зазначеною заявою до суду. Представник заявниці-адвокат Андрєєв І. П. подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності та відсутності [PERSON] , заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити заяву. Зацікавлена особа в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення заяви не заперечував З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] , виданий Суворовським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 09.09.2014 року, народилася в місті Одеса. Її біологічними батьками, згідно актового запису у свідоцтві про народження, є [PERSON] та [PERSON] . Так як спільного життя у її рідних батьків не склалося, вони того ж року, в листопаді місяці, розлучилися, згідно рішення суду від листопада 1989 року. 09.02.1991 року [PERSON] , одружилась з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 21 серпня 1996 року на підставі заяви про усиновлення Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси № 2-1666 [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] . Цим же рішенням Суворовський суд дозволив громадянину [PERSON] усиновити [PERSON] та зобов`язав органи РАЦС внести зміни до актового запису про народження. Внаслідок чого прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також змінено ім`я по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У 2007 році, коли [PERSON] виповнилося 18 років, вона дізналася про існування рідного батька, [PERSON] , якого позбавили батьківських прав відносно неї у 1996 році. З того часу вони почали активно спілкуватися та підтримувати теплі родинні стосунки, оскільки для неї він залишався рідною людиною. У 2007 році, коли [PERSON] виповнилося 18 років, вона дізналася про існування рідного батька, [PERSON] , якого позбавили батьківських прав відносно неї у 1996 році. З того часу вони почали активно спілкуватися та підтримувати теплі родинні стосунки. З липня 2013 року [PERSON] почала проживати з [PERSON] . Підчас спільного проживання [PERSON] здійснювала опіку над [PERSON] (святкували родинні свята, підтримувала та доглядала підчас хвороби), матеріально забезпечувала, прибирала та готувала їжу протягом тривалого часу, а підчас діагностуванні гонгрени ноги, що позбавило його можливості пересуватися самостійно - приймала участь у його лікуванні та догляді. [INFO] [PERSON] помер. Від 27.07.2019 року дільничним офіцером поліції Київського районного відділу ОМУ ГУНП в Одеській області було накладено арешт на квартиру. Після чого [PERSON] з сім`єю були змушені з`їхати з квартири батька [PERSON] . Через виселення з квартири та накладення на неї арешту, квитанції про оплату комунальних послуг, чеки, довідки та квитанції про купівлю медикаментів для [PERSON] , спільні фотографії родини, свідоцтво про смерть батька, побутова техніка придбана залишилися у квартирі. 13.09.2019 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса Баранової Олени Володимирівни і 18.09.2019 отримала повідомлення з переліком документів, які необхідно подати для прийняття спадщини за [PERSON] . Але, так як [PERSON] була усиновлена, що підтверджується рішенням суду від 21 серпня 1996 року та свідоцтвом про народження від 26 грудня 1996 року, [PERSON] втратила право на спадкування у першу чергу. Згідно з вимогами ст. 293 ЦПК України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до статті З СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто поняття сім`ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов`язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, Пленум Верховного Суду України, у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 р. про судову практику у справах про спадкування зазначив, що при вирішенні питання щодо проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 статті З СК України, про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Зауважу, що про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та інше. Оскільки на квартиру було накладено арешт, у зв`язку з відсутністю прямих спадкоємців, докази, які підтверджують факт спільного проживання, а саме квитанції про оплату комунальних послуг, чеки, довідки та квитанції про купівлю медикаментів, спільні фотографії родини, свідоцтво про смерть [PERSON] залишилися у квартирі. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, дає суду підставу зробити висновок, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved