Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про право власності № [NUMBER], вчинений 22.10.2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( відкриттям розділу), індексний номер 32062667 від 26.10.2016 року про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру № [ADDRESS], за Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570), стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) судові витрати із сплати судового збору. В обґрунтування позову вказала, що 12.03.2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DZL0GI0000004865, за умовами якого [PERSON] банком було надано кредит у сумі 157 500,00 грн. зі сплатою відсотків а користування кредитом у розмірі 14,04 % річних за період користування кредитом строком до 12.03.2023 року. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитом [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» 12.03.2008 року уклали договір іпотеки № DZL0GI0000004865, згідно якого позивач надала відповідачу-1 в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 49,10 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором іпотеки. 19.04.2017 року позивачу стало відомо, що її право власності на належну їй квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], за рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпропетровсього міського нотаріального округу Бондар І.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32062667 від 26.10.2016 року було зареєстроване за відповідачем-1 ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 19.04.2017 року. Із даним рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень позивач не погоджується, зазначила, що із змісту норм ст.ст. 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» слідує, що якщо зобов'язання підлягає виконанню у грошовій формі, зміст порушеного зобов'язання та вимога про його виконання обов'язково мають включати в себе розмір грошового зобов'язання у чітко встановленій формі (тобто розмір заборгованості за кредитом, процентами, штрафи, пені, тощо), в той же час, єдиний лист, який позивач отримала від відповідача-1 було повідомлення від 19.09.2016 року, відповідно до якого відповідачем-1 лише повідомлено про свій намір звернути стягнення шляхом укладення договору купівлі-продажу із будь-якою сторонньою особою за ціною, встановленою на підставі незалежної оцінки нерухомого майна, що є предметом іпотечного договору, суб'єктом оціночної діяльності, відповідно до норм діючого законодавства та умов договору іпотеки в порядку та строки, визначені цим договором та ст.ст. 38, 42 Закону України «Про іпотеку», та не зазначено ні змісту порушеного зобов'язання позивачем [PERSON] (тобто, актуального розміру заборгованості за кредитним договором, включаючи тіло кредиту, проценти, штрафи, пені тощо), ні вимоги про його виконання, що підтверджується повідомленням від 19.09.2016 року. Між позивачем та відповідачем-1 вже існував спір щодо дійсного розміру її кредитного зобов'язання, та рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.09.2016 року у справі № 409/69/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Вказане рішення набрало законної сили 03.10.2016 року. Зазначеним рішенням суду встановлено, що 12.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Привабанк» було укладено кредитний договір № DZL0GI0000004865, валютою кредиту була гривня, проте 11.08.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду, згідно якої валюту кредиту було змінено з гривні на долар США, та тривалий час усі розрахунки між сторонами проводились у доларах США. 29.06.2011 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області зазначена додаткова угода була визнана недійсною, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язано здійснити перерахунок коштів. Проте, Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська у рішенні від 22.09.2016 року було встановлено, що зазначений перерахунок на виконання вказаного рішення банком не здійснено, а тому неможливо встановити загальний розмір заборгованості [PERSON] та всі її складові, в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. Зазначила, що наведене свідчить про незаконність рішення нотаріуса про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за відповідачем-1, який не подав до нотаріуса всі неохідні документи, оформлені належним чином, зокрема письмову вимогу про усунення порушення, що оформлена відповідно до вимог чинного законодавства, на що нотаріус не звернув увагу, а також у відповідача-1 були відсутні всі умови, з якими закон та договір іпотеки пов'язує можливість переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, зокрема, між сторонами був наявний спір щодо дійсного розміру кредитної заборгованості позивача. Крім того, зазначила, що відповідачем-1 в порушення ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотку» не було подано до нотаріуса висновок про оцінку предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, що обов'язково подається для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. 02 жовтня 2017 року було відкрите провадження по цивільній справі. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Окрім того, згідно Перехідних положень ЦПК України, розгляд даної цивільної справи здійснюється у загальному позовному провадженні. 16 листопада 2017 року в судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про витребування доказів.(а.с.28-30) Ухвалою суду від 16.11.2017 року клопотання було задоволено та витребувано докази від приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.І.(а.с.33) 07 грудня 2017 року від представника позивача [PERSON]- [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового розгляду в зв'язку із знаходженням його в іншому судовому процесі .(а.с.39) 15.12.2017 року відповідачем -приватним нотаріусом Бондар І.М. було надіслано письмове заперечення проти позову та витребувані ухвалою від 16.11.2017 року матеріали реєстраційної справи.(а.с.45-46) Представник позивача [PERSON], який діє на підставі ордеру від 18.01.2018 р., в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та послався на обставини, викладені у позовній заяві. Пояснив, що позивач не отримувала жодних вимог у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а у повідомленні від 13.09.2016 року, що міститься у матеріалах реєстраційної справи, відсутня така її істотна частина як зміст грошового зобов'язання (тобто, актуальний розмір кредитної заборгованості по тілу кредиту, процентам, штрафним санкціям), а також, як така, відсутня і сама вимога про його виконання, що з огляду на наведене робить її неналежною до виконання. Оскільки повідомлення від 13.09.2016 року оформлене з грубим порушенням норм ст.ст. 7, 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку», воно не могло бути підставою для подальших реєстраційних дій та не може вважатись вимогою про виконання порушенного зобов'язання, на що нотаріус увагу не звернув. Крім того, враховуючи вже існуючі судові рішення між сторонами - Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.06.2011 року та Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.09.2016 року - підстави для задоволення своїх вимог у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у відповідача-1 були відсутні за наявності спору щодо дійсного розміру кредитної заборгованості позивача. Зазначив, що відсутність у матеріалах реєстраційної справи висновку про оцінку предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності свідчить про порушення ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки відповідач-1 мав набути право власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, проте в порушення цього матеріали справи не містять розміру вартості, за яким відповідачем-1 набув предмет іпотеки у власність. Просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] повністю. Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк"- Гайворонський О.Г., який діє на підставі довіреності від 27.12.2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що банк діяв в межах закону, приватний нотаріус Бондар І.М. норм законодавства при реєстрації права вланості не порушив. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явилася, надала до суду заперечення на позов, зазначила, що доказів щодо визнання недійсним чи розірвання як кредитного, так і іпотечного договору їй надано не було, а враховуючи наявність доказів, що свідчать про наявність правової підстави для здійснення реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а також надання всіх необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності, у неї були відсутні правові підстави відмовити заявнику в такій реєстрації. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог.(а.с.46) Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, враховуючи думку сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12.03.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № DZL0GI0000004865, за умовами якого [PERSON] банком було надано кредит у сумі 157 500,00 грн. зі сплатою відсотків а користування кредитом у розмірі 14,04 % річних за період користування кредитом строком до 12.03.2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитом 12.03.2008 року [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали договір іпотеки № DZL0GI0000004865, згідно якого позивач надала відповідачу-1 в іпотеку двокімнатну квартиру, загальною площею 49,10 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.55-57). На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32062667 від 26.10.2016 р., прийнятого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., проведено державну реєстрацію за ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателем) права власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 49,10 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. . Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, сформованої 19.04.2017 року, вбачається, що підставою виникнення права власності (номер запису про право власності: [NUMBER]) є: договір іпотеки № DZL0GI0000004865 від 12.03.2008 р., посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Моісієнко В.М.; повідомлення від 13.09.2016 року, видане ПАТ КБ «Приватбанк»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 4930002413452 від 13.09.2016 р. (а.с.9-10). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3). Частинами 1, 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 10 цього Закону державним реєстратором є нотаріус. Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Згідно з п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. Копія реєстраційної справи, в якій прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру № [ADDRESS], що була надана Приватним нотаріусом Днпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16 листопада 2017 року (а. с. 48-68), містить повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.09.2016 р., що було направлено [PERSON], згідно з яким банк повідомляє останню про свій намір здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки або укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна. Протягом 30 днів з дня отримання повідомлення вона вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки, а у протилежному випадку банк вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд (а.с.54). Це повідомлення отримано [PERSON] 14.09.2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, при цьому особистий підпис [PERSON] на повідомленні відсутній (а.с.53). Зазначене повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.09.2016 року за своїм змістом не відповідає нормам ст.ст. 7, 35, 37 Закону України «Про іпотеку» та вимогам пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та статті 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не містить змісту порушених зобов'язань (а саме - назви кредитного договору, валюти кредиту, суми наявної заборгованості за кредитним договором із зазначенням усіх її складових) та не містить вимоги про усунення порушень. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації (п. 1); перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (п. 2). Згідно з ч. 4 ст. 18 цього Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частина 1 статті 23 цього Закону передбачає, що розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором у випадку, зокрема: подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено випадки, у яких може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, якими, зокрема, є: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом (п. 3 ч. 1); подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (п. 4 ч. 1). Приймаючи 26.10.2016 року рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 32062667, а саме: права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру [ADDRESS], приватний нотаріус Бондар І.М., який діяв як державний реєстратор прав на нерухоме майно, не звернув увагу на те, що заявником ПАТ КБ «Приватбанк» не подано для державної реєстрації прав документів у повному обсязі, оскільки повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 13.09.2016 року не містить вимоги банку до позивача про усунення порушень у встановлений банком строк, тому воно не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 61) та Закону України «Про іпотеку» (ст. 35). Крім того, матеріали реєстраційної справи не містять будь-яких даних про існуючу заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» на день прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію права власності, що може бути підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. В той же час, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.09.2016 р. у справі № 409/69/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі (а.с.12-15). Згідно з наведеним рішенням, судом було встановлено, що 12.03.2008 р. між [PERSON] та ПАТ КБ «Привабанк» було укладено кредитний договір № DZL0GI0000004865, валютою кредиту була гривня, проте 11.08.2008 р. між сторонами було укладено додаткову угоду, згідно якої валюту кредиту було змінено з гривні на долар США, та тривалий час усі розрахунки між сторонами проводились у доларах США. 29.06.2011 рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області зазначена додаткова угода була визнана недійсною, ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язано здійснити перерахунок коштів. Проте, зазначений перерахунок на виконання вказаного рішення ПАТ КБ «Приватбанк» не здійснено, а тому неможливо встановити загальний розмір заборгованості [PERSON] та всі її складові, розрахунки, що були надані станом на 10.03.2009 та станом на 06.05.2014 містять однакові дані, а тому суду неможливо усунути помилки та урозуміти, яка саме сума заборгованості є дійсною. Вказане рішення не оскаржувалось сторонами та набрало законної сили 03.10.2016 р. Крім того, згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. В той же час, матеріали реєстраційної справи такого висновку про оцінку предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності не містять, що свідчить про порушення зазначеної норми закону. При цьому суд відкидає твердження представника відповідача-1 про те, що відповідач-1 набув предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною згідно договору іпотеки від 12.03.2008 р., оскільки це не підтверджується матеріалами справи, та відповідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», вартість предмету іпотеки має бути визначена саме на момент набуття права власності (22.10.2016 р.), а не на момент укладення договору іпотеки (12.03.2008 р.). Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Враховуючи те, що матеріали реєстраційної справи не містять повідомлення-вимогу іпотекодержателя ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я іпотекодавця [PERSON] про усунення порушень, передбачену п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та висновку про оцінку предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, передбаченого ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», у відповідача-2 - приватного нотаріуса Бондар І.М. були відсутні правові підстави для державної реєстрації права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на предмет іпотеки (квартиру) на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Таким чином, зібрані у справі докази у своїй сукупності та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви. Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позову до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 640,00 грн. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягає судовий збір, сплачений у зв'язку з розглядом справи в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved