Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття. На даний час законодавчо збільшився мінімальний розмір аліментів, а тому позивач 31 липня 2018 року заявила до суду позов, в якому просить змінити розмір аліментів і визначити їх у розмірі 1/4 частину заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 08 серпня 2018 року позов прийнято до розгляду і призначено підготовче засідання (а.с. 22). Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 29). У судове засідання позивач не з'явилася. 28.08.2018 подала до суду заяву (а.с. 27), у якій просила справу слухати у її відсутність та не заперечила проти винесення заочного рішення. З урахуванням положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 30), в судове засідання не з'явився, не повідомив про причину неявки, не просив відкласти розгляд справи чи розглядати справу за його відсутності. Оскільки наявні всі умови, передбачені ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив про прийняття заочного рішення. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 5). На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 20 березня 2017 року (а.с. 13-14) відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття. Статтею 192 Сімейного кодексу України встановлені обставини, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів, зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених СК України. У ч. 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Сімейне законодавство зобов'язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. У цій даній справі суд враховує, що дитина проживає з матір'ю і перебуває на повному утриманні (а.с. 7), а відповідач не виконує рішення суду про стягнення аліментів, про що стверджує довідка начальника Мурованокуриловецького РВ ДВС № 204 від 03.05.2018 (а.с. 6), що відповідач не має інших утриманців (а.с. 8). Обставина, що відповідач з 01 грудня 2017 року призваний на строкову військову службу (а.с. 25), не свідчить, що він в даний час перебуває на цій службі, а також не звільняє його від обов'язку утримувати свою дитину та від обов'язку виконувати судове рішення. З врахування викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, який заявила позивач (1/4 частина заробітку (доходу)), відповідає потребам дитини, можливостям відповідача та узгоджується із положеннями законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ця редакція ч. 2 ст. 182 СК України набрала чинності 08 липня 2017 року, змінивши мінімальний розмір аліментів на одну дитину з 30 на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що позовна вимога ґрунтується на вимогах закону і Сімейного кодексу України (ч. 1 ст. 192 СК України), а тому підлягає до задоволення, оскільки у випадку виконання рішення суду про стягнення аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дитина сторін буде у більш невигідному положенні, ніж інші діти її віку, в питанні матеріального забезпечення з боку батька. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим 31 липня 2018 року, а тому саме з цієї дати аліменти мають бути стягнені іншим способом. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді, мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved