Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач - [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 7,0516 га, кадастровий номер [NUMBER], призначену для ведення сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої в тому числі входить земельна ділянка площею 7,0516 га, кадастровий номер [NUMBER], призначена для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована на території Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області. Відповідно заповіту від 04.11.2010 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все що буде їй належати за законом на день її смерті та на що вона буде мати право, заповіла [PERSON] та [PERSON]. Позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте, нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, через відсутність підтвердження прийняття спадщини Позивачем. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез'явившихся учасників за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати Позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 8). Той факт, що Позивач є рідною донькою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] прізвище Позивача зазначено російською мовою «[PERSON]», замість вірного «[PERSON]», так само як і прізвище матері Позивача у свідоцтві про народження останньої. Крім того, у вказаному свідоцтві про народження ім'я матері Позивача зазначено «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]». Позивач та її матір не звернули увагу на ту обставину, що у вказаних документах помилково зазначено різні прізвища та невірно зазначено ім'я матері. Згідно заповіту від 04.11.2010 року, [PERSON] склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все що буде їй належати за законом на день її смерті та на що вона буде мати право, заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка площею 7,0516 га, кадастровий номер [NUMBER], призначена для ведення сільськогосподарського виробництва, розташована на території Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Чугуївської райдержадміністрації від 24 червня 2003 року №279 (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач на час смерті спадкодавця хоча і не була зареєстрована, але фактично разом з нею проживала за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, Позивач прийняла спадщину, адже саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Про відмову від прийняття спадщини позивач не заявляла. [PERSON] - відповідач по справі - в передбачений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] хоча і зверталася, але на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 7,0516 га, кадастровий номер [NUMBER], призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області не претендує, що підтверджується заявою, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сущенко В.В. від 24.03.2016 року (а.с. 13). Позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте, нотаріус повідомила, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, через відсутність підтвердження прийняття спадщини Позивачем. Отже, позивач позбавлена можливості належним чином оформити свої майнові права на успадковане майно та отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Частиною 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Outcome: approved