Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 01 січня 1999 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної та майнової часток члена сільськогосподарського підприємства «Маяк» с.Шершенці, Кодимського району Одеської області. Вона є єдиним спадкоємцем спадщини померлого чоловіком за законом, у встановленому порядку прийняла цю спадщину, після чого отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на належну чоловікові земельну ділянку, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на майновий пай чоловіка через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на це майно. В судове засідання позивач не прибула, надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього (заява № 02-16/264 від 15 листопада 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 01 січня 1999 року помер чоловік позивача [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №159579, виданого 02 січня 1999 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Підставою для задоволення позову позивач вказала прийняття нею спадщини померлого чоловіка, оскільки у передбаченому законом порядку вона вступила в управління та володіння належним йому спадковим майном, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВК №777200, виданим 10 серпня 2000 року. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами цивільного кодексу України в ред.1963 року чи цивільного кодексу України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК України в ред.1963 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 01 липня 1999 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України в ред.2004 року, спадщина позивачем прийнята у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК України в ред.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 524 ЦК України в ред.1963 року встановлено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що заповіту померлий [PERSON] не склав, тому позивач [PERSON], як дружина померлого, є спадкоємцем його спадкового майна за законом першої черги. Факт родинних відносин між позивачем та померлим, як між подружжям, підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії ІІІ-УР №484515, виданого 14 січня 1962 року Грабівською сільською радою Кодимського району. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК України в ред.1963 року). Так, за змістом ч.1 ст.549 ЦК України в ред.1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він вступив у володіння та управління спадковим майно. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяці в з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року). Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживала разом з померлим чоловіком на день його смерті, після смерті чоловіка доглядає та утримує його майно, 10 серпня 2000 року отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на належну чоловікові земельну ділянку, а тому у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України в ред.1963 року вважається такою, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла спадщину померлого чоловіка. До складу спадщини померлого [PERSON], окрім земельної частки (паю), ввійшла і майнова частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства "Маяк" с.Шершенці Кодимського району Одеської області у розмірі 0.0008% пайового фонду підприємства, вартістю 2540 грн., яка посвідчена свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ХІХ №000612, виданим 22 січня 2003 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Відповідно до п.4 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затверджених Постановою КМУ від 28 лютого 2001 року №177, до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті чоловіка [PERSON], суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року позивач є такою, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла спадщину померлого. На підставі викладеного,

Outcome: approved