Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Український науково-дослідний інститут поліграфічної промисловості ім. Т.Г. Шевченка» корпоративне підприємство ДАК «Укрвидавполіграфія» про стягнення недоотриманих коштів при звільненні, а саме: недоотриманої заробітної плати в зв'язку з порушенням вимог Колективного договору з 10.04.2008 р. по 25.03.2015р.(включно) в сумі 18805 грн. 83 коп., та середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні з роботи по день звернення до суду(з 26.03.2015р. по 15.07.2015р.) (включно) в сумі 7976 грн. 46 коп. В подальшому позивач неодноразово збільшував свої позовні вимоги, останній раз 01.02.2016 року, відповідно до яких просить стягнути середній заробіток по день фактичного розрахунку, зокрема з 26.03.2015р до 29.02.2016р., в сумі 25 115,07 грн., а також просить стягнути з відповідача недоотриману заробітну плату в зв'язку з порушенням вимог Колективного договору з 10.04.2008 р. по 25.03.2015рв сумі 19\~297,74грн. Позов мотивує тим, що позивач працював на посаді старшого наукового співробітника відділу стандартизації та інформації у Приватному акціонерному товаристві «Український науково-дослідний інститут поліграфічної промисловості ім. Т.Г. Шевченка» корпоративне підприємство ДАК «Укрвидавполіграфія» та на підставі наказу Інституту від 25.03.2015р. №9-к його звільнено відповідно до ст. 38 КЗпП України з 25.03.2015 року. Позивач вважає, що відповідачем порушувались умови оплати праці, що полягало у наступному. Відповідно до п. 2.1. додатку №3 «Положення про оплату праці працівників ВАТ «УНДІПП ім. Т.Г.Шевченка» до Колективного договору в Інституті система оплати праці та перелік доплат і надбавок до тарифних ставок та посадових окладів наукових працівників організована на основі Єдиної тарифної сітки розрядів та коефіцієнтів згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002р. №1298 «Про оплату праці працівників на основі\~\~Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та окремих галузей бюджетної сфери». Посадові оклади (тарифні ставки) розрядами Єдиної тарифної сітки визначаються шляхом множення окладу (ставки) працівника 1 тарифного розряду на відповідний тарифний коефіцієнт. Схеми тарифних розрядів та коефіцієнтів за посадою позивача, який займав посаду наукового співробітника, відповідно до додатку №1 «Положення про оплату праці працівників ВАТ «УНДІПП ім. Т.Г.Шевченка» до Колективного договору повинні були визначатись відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002р. №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та окремих галузей бюджетної сфери» з врахуванням змін і доповнень. Позивач також покликається в обгрунтування своїх позовних вимог на позицію Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області, якою проведено перевірку за зверненням до прокуратури Франківського району м. Львова щодо порушення вимог законодавства про працю адміністрацією ПрАТ «Український науково-дослідний інститут поліграфічної промисловості ім. Т.Г. Шевченка» в частині прийняття рішення адміністрацією в односторонньому порядку з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами, недотримання термінів виплати заробітної плати та наявною заборгованістю із виплати заробітної плати та надано відповідь від 08.02.2013р. за №02-0514/04. Інспекцією встановлено, що оклади встановлені в Інституті з 01.10.2011 р. від тарифної ставки 1 тарифного розряду у розмірі 660 грн. з використанням тарифних коефіцієнтів згідно ІІ етапу Єдиної тарифної сітки. Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2008р. №74 «Про запровадження ІІІ етапу оплати праці на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» ІІІ етап оплати праці запроваджено з 1 вересня 2008 року. Тарифний коефіцієнт ІІІ етапу Єдиної тарифної сітки у\~відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2008р. №74 «Про запровадження ІІІ етапу оплати праці на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» наскільки позивачу відомо, не застосовувався. Позивачем зазначається, що Наказом по Інституту від 03.10.2011р. «Щодо впорядкування заробітної плати з 01.10.2011р. згідно з Галузевою угодою та ЄТС» згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р. №524 запроваджено з 1 жовтня 2011р. для наукових працівників інституту, оплата праці яких здійснюється на основі Єдиної тарифної сітки посадовий оклад працівника 1 тарифного розряду у розмірі 660 грн. і встановлено у відповідності до тарифних розрядів і коефіцієнтів посадові оклади наукових працівників структурних підрозділів інституту. Після прийняття даного наказу про встановлення розміру 1 тарифного розряду, його розмір не змінювався до дня звільнення позивача. Позивач зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002р. №1298 «Про оплату праці працівників на основі\~Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та окремих галузей бюджетної сфери» після 1 жовтня 2011р. підняття 1 тарифного розряду здійснювалось наступним чином: з 1.12.2011р.\~\~\~\~- 704 грн. (Постанова КМУ від 11.05.2011р. №524); з 1.01.2012р.\~\~\~\~- 773 грн.; з 1.04.2012р.\~\~\~\~- 794 грн., з 1.07.2012р.\~\~\~\~- 802 грн., з 1.09.2012р.\~\~\~\~- 807 грн., з 1.10.2012р.\~\~\~\~- 823 грн., з 1.12.2012р.\~\~\~\~- 839 грн., з 01.01.2013р. - 852 грн. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до п. 2.2 додатку №3 «Положення про оплату праці працівників ВАТ «УНДІПП ім. Т.Г.Шевченка» до Колективного договору в Інституті здійснюється виплата надбавки за стаж наукової роботи (згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2004р. «Про затвердження Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи») у процентному відношенні до посадового окладу. Науковий стаж позивача становить понад 30 років і йому належить надбавка у розмірі 30 відсотків від посадового окладу. Оскільки його посадовий оклад нараховувався з порушенням чинного законодавства, то і розмір даної надбавки визначався невірно. Також Позивач посилається на\~ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Колишній працівник [PERSON] звільнений 25.03.2015р. відповідно до\~ст. 38 КЗпП України\~згідно Наказу №9-к від 25.03.2015р. З даним працівником проведено розрахунок при звільненні без врахування недоотриманої заробітної плати, чим порушено вимоги Колективного договору та\~ст. ст.\~47,\~116 КЗпП України. Позивачем було подано клопотання про поновлення строку для звернення до суду, мотивуючи його тим, що про неправильне нарахування заробітньої плати і його права на її донарахування позивач дізнався від свого колишнього колеги по роботі [PERSON], якого зустрів 14.07.2015 року. Ним було пояснено, що він звернувся до Франківського районного суду мЛьвова (справа №465/7857/14-ц) у звязку з тим, що вважав, що йому виплачували заробітню плату в порушення вимог чинного законодавста та колективного договору. Судом задоволено його позовну заяву в повному обсязі. Звернувшись до адміністрації ПрАТ «УНДІПП ім. Т.Г. Шевченка» з метою отримання копій кадрових документів для звернення до суду, зокрема наказ про прийняття на роботу, наказ про звільнення та ін. Позивачу було відмовлено, а на питання чи виграв хтось суд в звязку з порушенням законодавства про оплату праці йому повідомили, що він нічого не добється. Враховуючи вищенаведене, просить визнати причини пропуску строку звернення до суду про стягнення недоотриманих коштів поважними та поновити строк для звернення до суду. Позивач в судове засідання не зявився. Подав на адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задоволити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився. В судових засіданнях позовні вимоги підтримав та просив такі задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, в судових засіданнях заперечив позовні вимоги, просив в позові відмовити за безпідставністю. На адресу суду подав письмові заперечення, в яких із заявленим позовом не погоджується вважає його необгрунтованим, не мотивованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що здійснюючи розрахунок недоотриманої заробітньої плати позивачем не було враховано Положення Розділу 3 додатку №3 «Положення про оплату праці працівників ВАТ «УНДІПП ім. Т.Г.Шевченка» до Колективного договору, а саме п.3.2. передбачено, що щомісячно кожним структурним підрозділом Товаристваскладаються табелі обліку робочого часу, в яких відображаються щоденні явки та неявки на роботу штатних співробітників і сумісників. Облік ведеться в годинах за встановленою тривалістю робочого дня. Табель підписується керівниками структурних підрозділів та начальником відділу кадрів Товариства. На основі отриманої фактичної трудомісткості кожного співробітника за певний місяць готується довідка розподілу заробітньої плати за виконаними темами (угодами), що виконувались. Довідка підписується керівником підрозділу, зав. ПВВ головним бухгалтером, погоджується Першим заступником Голови правління і затверджується Головою правління Товариства. Таким чином ключовим питанням для визначення розміру заборгованості ПрАТ «УНДІПП ім. Т.Г.Шевченка» є фактична трудомісткість кожного співробітника. Також позивачем пропущено строк звернення з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних їм сум. Оскільки, при звільненні позивача йому були виплачені належні суми, а тому у разі наявності порушених прав із позовом їм слід було звернутися у межах тримісячного строку. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.71 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.\~ Згідно з ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу або прокурора. Відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Причини пропуску строку звернення до суду, наведені позивачем, є поважними, суд визнає за необхідне поновити строк звернення до суду. Відповідачем не спростовано доказами факт прийняття наказу по Інституту від 01.03.2013р. №13-к «Щодо змін в структурі інституту» без погодження первинною профспілковою організацією, що діє на підприємстві, що свідчить про порушення п. 2.2 Колективного договору, що діє на підприємстві,\~ст. 247 Кодексу законів про працю України,\~ст. 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»\~в частині непогодження нових умов праці. Відповідно до\~ст. 10 КЗпП України,\~ст. 1 Закону України «Про колективні договори і угоди»\~колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно зі\~ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди»\~умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги (ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»). Відповідно до Колективного договору, схваленого загальними зборами трудового колективу 10.04.2008р. та зареєстрованим управлінням економіки департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради за реєстровим номером №207 від 14.05.2008р. в Інституті система оплати праці та перелік доплат і надбавок до тарифних ставок та посадових окладів наукових працівників організована на основі Єдиної тарифної сітки розрядів та коефіцієнтів згідно з\~Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2002р. №1298 «Про оплату праці працівників на основі\~\~Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та окремих галузей бюджетної сфери». Позивач працював весь проміжок часу на посаді наукового працівника, що як наслідок в повному обсязі вимагає від відповідача застосування норм даної Постанови при здійсненні оплати праці даним працівникам, що включає застосування у спірний період відповідного розміру першого тарифного розряду відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2008р. №74 «Про запровадження ІІІ етапу оплати праці на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери»\~та здійснення надбавки за стаж наукової роботи. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами (ст. 15 Закону України «Про оплату праці»). Також суд вважає, що відповідно до\~ст. 22 Закону України «Про оплату праці», ч. 4 ст. 97 КЗпП України\~суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували виконання ним\~ст. 22 Закону України «Про оплату праці»,\~ст. 103 КЗпП України, які вимагають від власника або уповноваженого ним органу про нові або заміну діючих умов оплати праці в бік погіршення повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни наказом по інституту. Судом встановлено, на підставі пояснень сторін та матеріалів справи, що [PERSON] працював на посаді старшого наукового співробітника відділу стандартизації та інформації, згідно з якими йому було невірно встановлено коефіцієнт, який передбачений\~Постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2008р. №74 «Про запровадження ІІІ етапу оплати праці на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», розрахунок посадового окладу здійснювався з застосуванням першого тарифного розряду у розмірі 660 грн. без врахування внесених змін в чинне законодавство, що застосовувався до моменту звільнення, проводилось нарахування та виплата надбавки за науковий стаж, який був встановлений з порушенням.\~ Внаслідок нарахування заробітної плати з порушенням вимог чинного трудового законодавства та колективного договору [PERSON] недоотримано заробітну плату згідно поданого розрахунку за період з 10.04.2008 р. по 25.03.2015 р. в сумі 19\~297,74 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до Постанови КМУ від 30.08.2002р. №1298 "Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та окремих галузей бюджетної сфери" після 1 жовтня 2011р. підняття 1 тарифного розряду здійснювалось наступним чином: з 01.12.2011р. - 704 грн. (Постанова КМУ від 11.05.2011р. №524), з 01.01.2012р. - 773 грн., з 01.04.2012р. - 794 грн., з 01.07.2012р. - 802 грн., з 01.09.2012р. - 807 грн., з 01.10.2012р. - 823 грн., з 01.12.2012 р. - 839 грн., з 01.01.2013р. - 852 грн. З огляду на наведене суд вважає, що оплата праці, яка здійснювалась відповідачем, не базується на вимогах чинного законодавства, зокрема ст.ст.\~97,\~103 КЗпП України, ст.\~ст.\~15,20,\~21,\~29 Закону України «Про оплату праці»,\~Постанові Кабінету Міністрів України від 30.08.2002р. №1298 «Про оплату праці працівників на основі\~\~Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та окремих галузей бюджетної сфери»,\~Постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2008р. №74 «Про запровадження ІІІ етапу оплати праці на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери»\~та Колективного договору. За\~статтею 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Постанова Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», зокрема п.20 роз'яснює, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до аб. 5 п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як вбачається із [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13, №10846/0/14-15/13«Про розрахунок норми тривалості робочого часу», з 26.03.2015р. по 29.02.2015р. з 26 березня 2015р. кількість робочих днів при п'ятиденному робочому тижні становить 193 робочих днів, з січня 2016 р. по 29.02.201 р. 40 робочих днів, що в сукупності за період з 29.05.2013р. по 10.07.2015 р. - 233 робочих днів кількість робочих днів затримки виплати належних позивачу сум при звільненні з роботи. Проведений позивачем розрахунок середнього заробітку в сумі 25115,07 гривень відповідає вимогам\~Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Згідно даного розрахунку встановлено, що заробітна плата за два місяці становить 4419,32 грн, кількість робочих днів становить 41 день. Середній заробіток становить 107,79 грн. Середній заробіток за весь час затримки виплати належних позивачу сум при звільненні з роботи з 16.03.2015р. по 29.02.2016р. становить: кількість робочих днів затримки (233 днів) Х середньоденний заробіток (107,79 грн.) = 25115,07 грн. Суд приходить до висновку, що з огляду на неправомірні дії відповідача, [PERSON] належить до виплати середній заробіток за час затримки виплати належних йому сум при звільненні з роботи за період з 26.03.2015 року по 29.02.2016 року, в сумі 25 115,07 грн. та недоотриману заробітну плату в сумі 19\~297,74 грн. відповідно до розрахунку, наведеного позивачем. Щодо правових позицій, які містяться в постановах Верховного Суду України у справі №6-537цс15 від 07.10.2015р. та у справі №6-234цс14 від 18.02.2015 р., які просив врахувати представник відповідача при вирішенні спору, то Верховним Судом України зроблено висновок, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітньої плати та інших виплат проводиться з урахуванням їх фінансових можливостей, а зменшення коефіцієнта підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві проводиться відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах). Таке рішення приймається органом підприємства, відповідно до повноважень, встановлених статутом підприємства. Як встановлено судом на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, відповідачем було порушено законодавство про працю в частині прийняття рішення адміністрацією в односторонньому порядку з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективним договором, а отже висновки суду не суперечать правовим позиціям, викладеним у вищезгаданих постановах Верховного Суду України. Відповідно до вимог ч.2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Outcome: approved