Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивував тим, що 07.12.2010 року він уклав з відповідачкою договір позики, згідно якої позичив останній кошти в сумі 10000 гривень з умовою їх повернення до 08.06.2011 року. В підтвердження отримання коштів відповідачка надала розписку, у якій підтвердила факт отримання коштів в сумі 10000 гривень та зобов»язання щодо повернення цих коштів не пізніше 08.06.2011 року. Умови угоди позивачем були виконані в повному обсязі, однак, відповідачка в свою чергу в обумовлений строк кошти не повернула, і строки повернення боргу йому не відомі, тобто у добровільному порядку сплатити кошти відповідачка не бажає, що змусило його звернутись до суду. Позивач [PERSON] прохає суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь 10000 гривень боргу по договору позики, три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 746 гривень 30 копійок та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок, а також судові витрати за надання юридичної допомоги адвоката в розмірі 900 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, прохали задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи повідомлена про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи, в судове засідання не з»явилась, про причини неявки суд не повідомила. 20.01.2014 року головуючий ухвалив провести заочний розгляд справи, про що не заперечували позивач і його представник. Суд, заслухавши позивача та його предствника, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 07.12.2010 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач надав у борг відповідачці кошти в сумі 10000 гривень з умовою їх повернення не пізніше 08.06.2011 року, про отримання коштів відповідачка надала розписку (а.с.5), у якій підтвердила факт отримання нею коштів в розмірі 10000 гривень і зобов»язується їх повернути не пізніше 08.06.2011 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачка добровільно не сплачує суму боргу і факт отримання нею коштів підтверджується матеріалами справи, крім того, згідно пояснень позивача зустрічей відповідачка з ним уникає, на телефонні дзвінки не відповідає, а тому, враховуючи вищевикладені норми діючого законодавства та обставини справи, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму боргу у примусовому порядку. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача три відсотки річних від простроченої суми за весь час прострочення складає 746 гривень 30 копійок (а.с.6), які, згідно норм діючого законодавства також слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Разом з тим, позивач прохає відшкодувати понесені судові витрати, а саме: по сплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок (а.с.1) та за надання юридичної допомоги в розмірі 900 гривень (а.с.9). Судові витрати за сплату судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок слід стягнути з відповідачки на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України. Разом з цим, із журналу судового засідання вбачається, що адвокат [PERSON] брав участь у судовому засіданні 20.01.2014 року 8 хвилин . Таким чином, відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", на користь позивача з відповідача підлягає стягненню лише 64 грн. 96 коп. витрат на правову допомогу, оскільки 1218 грн. мінімальна заробітна плата, 40%- 487 грн. 20 коп.- за одну годину, а за 8 хв. - 64 грн. 96 коп.( 487, 20 х 8хв. : 60хв. = 64 грн.96 коп.) Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved