Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що згідно наказу від 05.01.2015 р. вона була прийнята в Дочірнє підприємство «Аеропорт Житомир» ТОВ «Акорд» на посаду Головного бухгалтера згідно штатного розкладу підприємства, про що в трудовій книжці міститься запис під № 28 від 02.02.2015 р. Згідно наказу № 9 від 31.08.2015 р. позивач була звільнена з займаної посади за угодою сторін згідно п.1. ст. 36 Кодексу Законів про Працю України, про що свідчить запис в трудовій книжці під № 29 від 31.08.2015 р. За умовами трудового договору, вона працювала з понеділка по пятницю з двома вихідними днями (субота, неділя) і визначеними святковими та неробочими днями згідно законодавства України. В порушення вимог законодавства позивачу за всі місяці роботи в підприємстві не виплачувалася заробітна плата, крім того при звільнені в порушення вимог закону позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Заборгованість не виплачена до теперішнього часу. Розмір заборгованості по заробітній платі складає 12 872,72 грн. нарахованої за лютий-вересень 2015 року, що підтверджується Випискою з облікової картки застрахованої особи форми ОК-5 ГУ ПФУ в Житомирській області від 01.08.2016 р., № 7478/07. Вказані у виписці суми нарахованої заробітної плати позиваче не одержувались, причому про нарахування заробітної плати в розмірі 272.72 грн. за вересень позивачу стало відомо після одержання Виписки форми ОК-5. Крім цього, позивач вважала за необхідне просити суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за всі невикористані нею дні щорічної відпустки, в розмірі 786,24 грн. Тому позивач просила суд, стягнути з Дочірнього підприємства «АЕРОПОРТ ЖИТОМИР» ТОВ «АКОРД» на користь [PERSON] 12 872,72 грн. - заробітної плати за лютий - вересень 2015 року, 786,24 грн. - грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Всього: 13 658.96 грн. В подальшому позивач збільшила позовні вимоги, та подала до суду позову заяву до Дочірнього підприємства Аеропорт Житомир Товариство з обмеженою відповідальністю Акорд про стягнення нарахованої але невиплаченої при звільненні заробітньої плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації від втрати частини доходів у звязку з порушенням встановлених строків їх виплати. Згідно позовної заяви в новій редакції позивач просила стягнути з Дочірнього підприємства «АЕРОПОРТ ЖИТОМИР» ТОВ «АКОРД» ідентифікаційний код 18014149) на користь [PERSON] 12 600 грн. - невиплачену заробітну плату за період з 02 лютого 2015 р. по 31 серпня 2015 року, 786,24 грн. - грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, 31\~397,31 грн. - річний заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП країни за період з 01.09.2015 року по 03.10.2016 року, що становить 399 календарних днів, 313,64 грн. - компенсації згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам грати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити в повному обсязі. Представник відповідача проти вимог позову заперечував та просив в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі та покази свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до копії трудової книжки [PERSON] 05.01.2015 р. вона була прийнята на роботу в Дочірнє підприємство «Аеропорт Житомир» ТОВ «Акорд» на посаду головного бухгалтера згідно штатного розкладу підприємства, про що в трудовій книжці міститься запис під № 28 від 02.02.2015 р. Згідно наказу № 9 від 31.08.2015 р. позивач була звільнена з займаної посади за угодою сторін згідно п.1. ст. 36 Кодексу Законів про Працю України, про що свідчить запис в трудовій книжці під № 29 від 31.08.2015 р. Відповідно до Виписки з облікової картки застрахованої особи Форми ОК-5 що надана ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області від 01.08.2016 р. № 7478/07, вбачається що на час звільнення 31.08.2015 р., за період роботи з лютого 2015 року по вересень 2015 року відповідачем було не сплачено [PERSON] нарахована, але не сплачена заробітна плата у розмірі 12\~600 грн. 28 липня 2016 року [PERSON] направила на адресу Дочірнього підприємства Аеропорт Житомир Товариство з обмеженою відповідальністю Акордвимогу про розрахунок виплатити заробітну плату за період з лютого 2015 року по серпень 2015 року з грошовою компенсацією за всі невикористані дні щорічної відпустки. Зазначена вимога залишена відповідачем без належного реагування. На підставі ч. 8 ст. 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, устав і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Кінцевий термін виплати заробітної плати за відпрацьований місяць роботи згідно статті 24 Закону України «Про оплату праці» здійснюється в строк не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. У відповідності до ч.1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (ст. 2 Закону України «Про відпустки»). Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічне положення також міститься і в ч. 1 ст. 83 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Згідно ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього закону. Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Виходячи з положень ст. 168.1.1Податкового кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податків зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовують ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу; ст. 168.1.2 - податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умов одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкового зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань. Необхідність виплати грошової компенсації за невикористану відпустку обумовлена КЗпП України та Законом України «Про відпустки». Статтями 83 Кодексу законів про працю України, ст.24Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 96 р. № 504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Отже, яку б тривалість працівник не працював, він має право на грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки. Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористанні відпустки. Розрахунок компенсації за невикористану відпустку провадиться в тому ж порядку, що і суми звичайних відпускних. Наведемо формулу для розрахунку: К = Д х ______З______, 365 (366) С де К - сума компенсації за невикористану відпустку; З - сума заробітної плати за 12 календарних місяців або за фактично відпрацьований період (меншої тривалості); 365 (366) - кількість календарних днів у році за 12 місяців у «звичайному» та високосному році відповідно; С - кількість святкових і неробочих днів, передбачених законодавством; Д - кількість календарних днів невикористаної відпустки, що підлягають компенсації. Святкові та неробочі дні (ст. 73 Кодексу), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються (п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що під час звільнення позивача, її не була виплачена, з вини відповідача, нарахована заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку, що є прямими порушенням статті 115 КЗпП України підставою для застосування положення ст.117 КЗпП України. При цьому відповідачем, не надано суду належним та допустимих письмових доказів які б підтвердили факт виплати позивачу заробітної плати. Відповідачем не надано суду будь-яких доказів про надання позивачу відпустки за відпрацьований час або ж виплати компенсації за невикористану відпустку за цей період. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд приходить до висновку, що товариство з обмеженою відповідальністю «Акорд» має заборгованість перед позивачем по заробітній платі за період з 02 лютого 2015 року по 31 серпня 2015 року в розмірі 9800 грн. 00 коп. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 116 КЗпП України, ДП Аеропорт Житомир Товариство з обмеженою відповідальністю Акордзобов'язаний був саме в день звільнення 31 серпня 2015 року провести з [PERSON] повний розрахунок, проте цього зроблено не було. Тому суд, приходить до висновку про необхідність стягнути з Дочірнього підприємства Аеропорт Житомир Товариство з обмеженою відповідальністю Акорд (Ідентифікаційний код 18014149) на користь [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) невиплачену заробітну плату за період з 02 лютого 2015 р. по 31 серпня 2015 р. у розмірі 12 600 грн. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки, а саме за невикористані 14 календарних днів щорічної відпустки розмір компенсації складає 786,24 грн. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 01.09.2015 р. по 03.10.2016 р. Середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, що підлягає стягненню з ДП Аеропорт Житомир Товариство з обмеженою відповідальністю Акорд в порядку ст. 117 КЗпПУ 31\~397,31 грн (399 днів затримки х середньоденна заробітна плата 78,69 грн). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Судові витрати у відповідності до статті 88 ЦПК України суд покладає на відповідача. На підставі викладеного , ст.ст. 116, 117, 83, 233 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: approved