Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] ,третя особа приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіонова Світлана Анатоліївна про визнання договору купівлі - продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.06.1999року між батьком позивачки [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] (далі - відповідач), з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав у відповідача будинок, який розташований за аресою: [ADDRESS] . Цей договір було зареєстровано на товарній біржі «Мегапліс-Інфо» під № 1-40 та не було посвідчено нотаріально. [INFO] батько позивачки [PERSON] , помер. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом,однак нотаріус відмовила оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений,таким чином просить суд визнати зазначений договір дійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі; розгляд справи просила проводити за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час слухання справи був повідомлений вчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; відзив не подавав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив, позивач не заперечує проти порядку заочного розгляду справи. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. 08.06.1999року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] придбав у відповідача домоволодіння за адесою: [ADDRESS] . Цей договір було зареєстровано на товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» під № 1-40 від 08.06.1999року. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] , [INFO] ,помер [INFO] у віці 67 років в с.Петрівка Миколаївського району Миколаївської області. Згідно копії заповіту від 20.03.2019 року [PERSON] , [INFO] на випадок своєї смерті зробив розпорядження,яким все майно заповів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження позивачки серія [NUMBER] в графі батько вказаний [PERSON] . Як вбачається з копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00028025016 від 02.10.2020 року [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] " реєструючи шлюб з [PERSON] . Приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Лактіоновою С.А. 09.11.2020 року винесено постанову про відмову у чиненні нотаріальних дій та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] після батька [PERSON] на житловий будинок у [ADDRESS] ,оскільки наданий договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно із п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст.57,58 Конституції України,ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 2001 році, для їх врегулювання слід застосовувати нормиЦК УРСРв редакції 1963 року. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1ст. 47 ЦК України). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Окрім того, відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, проте у зв`язку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору, позивач позбавлений можливості розпорядження вказаним майном, тобто здійснення всіх прав як власника. За такого, враховуючи вимогист. 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору, що посвідчення вказаного договору нині в нотаріальному порядку неможливе, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу. Статтею 224 ЦК УРСР визначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved