Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, який в подальшому уточнювався, до акціонерного товариства «Універсал Банк», яким просила зняти арешти та скасувати заборону на відчуження з усього нерухомого майна, яке належить їй на праві власності, а саме квартири [ADDRESS] , накладених: - постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 35244421, виданий 24.04.2013р., видавник: Перший Суворовський відділу ДВС, держ. виконавець Пуркар Я.К., номер запису про обтяження: 785126, дата державної реєстрації 24.04.2013р.; - постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 30895827, виданий 26.01.2012р., видавник: Перший Суворовський відділу ДВС, держ. виконавець Тараканова О.Г., номер запису про обтяження: 12171065, дата державної реєстрації 15.02.2012р. В обґрунтування позову зазначила, що згідно відповіді першого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі, на його виконанні перебувало відносно позивача два виконавчих провадження, які завершені ще у 2012 та 2013 роках, в рамках яких державним виконавцем було винесено постанови про арешт її нерухомого майна та оголошення заборони на відчуження. Наведені виконавчі провадження знищені, у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Ці виконавчі провадження(ВП №35244421 та ВП №35244421) були відкриті на виконання виконавчого листа №6-3967/11, виданого 21.11.2011р Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з позивачки на користь АТ «Універсал Банк» грошової суми у розмірі 20626,03грн. Позивачем був виплачений борг, що підтверджується довідкою ПАТ «Універсал Банк» про закриття заборгованості у повному обсязі від 13.12.2016 року за № 29524. Відповідно, на сьогодні відпали підстави залишення майна під арештом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2021 року та від 23 липня 2021 року витребувано у Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси належним чином завірені копії виконавчих проваджень ВП №35244421 та ВП №35244421. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі,просила уточнений позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач АТ «Універсал Банк» не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку ст. 128 ЦПК України, причин не явки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Третя особа Перший Суворовський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні, просив справу розглянути за його відсутності. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, заяв про відкладення розгляду справи, належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, неповідомлення відповідачем причин неявки на судове засідання, суд доходить висновку про можливість ухвалення заочного рішення по справі, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що на все нерухоме майно [PERSON] накладений арешт. Це підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 14.07.2021р. Підставою накладення арешту стали: - постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 35244421, виданий 24.04.2013р., видавник: Перший Суворовський відділу ДВС, держ. виконавець Пуркар Я.К., номер запису про обтяження: 785126, дата державної реєстрації 24.04.2013р.; -постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 30895827, виданий 26.01.2012р., видавник: Перший Суворовський відділу ДВС, держ. виконавець Тараканова О.Г., номер запису про обтяження: 12171065, дата державної реєстрації 15.02.2012р.; Згідно листа начальника відділу Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси від 24.05.2021 №б/н-В-2: -в провадженні Відділу перебувало виконавче провадження ВП №35244421 з виконання виконавчого листа №6-3967/11, виданого 21.11.2011р Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» грошової суми в розмірі 20626,03грн. -15.11.2012 року державним виконавцем Відділу винесено постанова про відкриття виконавчого провадження. -03.06.2013 року виконавче провадження ВП №35244421 закінчено згідно п.2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на той час). -надати більш вичерпну інформацію щодо виконавчого провадження ВП №35244421 та надати належним чином завірену копію цього виконавчого провадження не уявляється можливим, оскільки згідно з п. 2 частини XI наказу від 07.06.2017 № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Згідно листа начальника відділу Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси від 03.08.2021р №32371: -в провадженні Відділу виконавче провадження ВП№ 30895827, з примусового виконання виконавчого листа № 6-3967/11 виданий Дніпровським районним судом м. Києва 21.11.2011 року про стягнення грошової суми у розмірі 20626.03 грн. з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] на користь ПАТ "Універсал Банк". -25.01.2012 року державним виконавцем відділу винесено постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№30895827. -26.01.2012 року державним виконавцем відділу винесено постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№30895827. -02.02.2012 року державним виконавцем відділу винесено постанова про стягнення виконавчого збору ВП№30895827. -11.05.2012 року державним виконавцем відділу винесено постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№30895827. -25.06.2012 виконавче провадження ВП№ 30895827 закінчено згідно п.4 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на той час). -надати більш вичерпну інформацію щодо виконавчого провадження ВП №30895827, не уявляється можливим, оскільки згідно з п. 2 частини XI наказу від 07.06.2017 № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністріативного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Із системного аналізу наведених письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, судом встановлено, що арешт на нерухоме майно позивача [PERSON] був накладений в рамках двох виконавчих проваджень ВП №35244421 та ВП №30895827 з виконання одного і того ж виконавчого листа №6-3967/11, виданого 21.11.2011р Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» грошової суми в розмірі 20626,03грн. Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №35244421 від 24.04.2013р та №30895827 від 26.01.2012р. 03.06.2013 року державним виконавцем відділу, на підставі п.2 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова в рамках виконавчого провадження ВП №35244421 про повернення виконавчого документа стягувачу. 25.06.2012р державним виконавцем відділу, на підставі п.4 ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова в рамках виконавчого провадження ВП №30895827 про повернення виконавчого документа стягувачу Сума боргу перед АТ «Універсал Банк»погашенапозивачем у повному обсязі, шляхом прощення богу, згідно акту про припинення зобов`язань від 03.06.2014р., що підтверджується довідкою АТ «Універсал Банк» №27455 від 01.11.2016р. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року по справі № 905/386/18 та постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року по справі №6-26цс13, які враховуються судом, на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України. За змістом п. 11 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідачем у справі за позовом про зняття арешту з майна є або боржник, або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Матеріалами справи підтверджується, що арешти, накладені в рамках вищенаведених двох виконавчих проваджень, близько дев`яти років назад, порушують та обмежують право позивача [PERSON] на здійснення права власності, передбаченого ст.41 Конституції України, статтями 319, 321 ЦК України. Під час оцінки законності вимог позивача, судом на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховані правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 813/1341/15 (провадження № 11-38апп19) та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2020 року по справі № 537/1085/18. Також суд виходить із того, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Суд приймає до уваги те, що відмова в задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою в доступі до правосуддя, а відтак -порушенням статті 6 Конвенції та статтей 55, 124 Конституції України, оскільки позивач визначає предмет та підстави позову, а обов`язком суду є установлення обґрунтованості позову та вирішення спору по суті заявлених вимог з визначенням правовідносин сторін, випливають зі встановлених обставин та правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції). Враховуючи: наявність накладених арештів на нерухоме майно; відсутність підстав для продовження обтяження на майно; неможливість скасування арешту в позасудовому порядку; погашення позивачем заборгованості за виконавчим документом перед відповідачем АТ «Універсал Банк»; відсутність між ними спору щодо стягнення боргу; знищення виконавчих проваджень, в рамках яких було накладено арешт, за строком зберігання; те, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем не було вирішено питання щодо зняття вказаного арешту, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] , та необхідність скасування арештів, накладених на нерухоме майно.

Outcome: approved