Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник Кирилюк Т.А. , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчий комітет Дорошовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що від шлюбу з відповідачем, який рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.10.2015 р. було розірвано, у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до затвердженої 21.12.2018 р. судом мирової угоди, сторони дійшли згоди про те, що дитина залишається проживати з матір`ю і з того часу малолітня [PERSON] знаходиться на утриманні та вихованні позивача. Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 12.04.2018 р. з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1500 грн. на утримання доньки, проте будь-якої іншої участі у вихованні та житті дитини він не приймає, додаткових коштів на лікування та оздоровлення не надає. В свою чергу, [PERSON] 05.07.2018 р. уклала шлюб з громадянином Королівства Бельгія [PERSON], який постійно проживає в м. Борнем Королівства Бельгія, має постійне місце роботи, житлом і матеріально забезпечений, створює їй і доньці якнайкращі умови для проживання, між ним і дитиною склались дуже добрі стосунки. Позивач бажає проживати однією сім`єю разом зі своїм теперішнім чоловіком, тому періодично перебуває разом із донькою [PERSON] за місцем проживання [PERSON] Однак, у зв`язку із тим, що відповідач надає дозвіл на виїзд дитини за кордон без супроводу батька тільки на короткий термін, позивач вимушена повертатись в Україну. Так, відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.12.2018 р., якою визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , відповідач зобов`язався надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки в супроводі матері [PERSON] за кордон в Королівство Бельгія з проживанням в м. Борнем в будинку [PERSON] на період три місяці з 09.01. по 10.04.2019 та 20.12.2018 р. надав позивачу нотаріально завірену заяву. У вказаний період позивач разом із донькою перебували за кордоном, після чого, виконуючи умови мирової угоди, в квітні 2019 р. повернулися додому в Україну і проживають в с. Дорошівці Заставнівського району Чернівецької області за місцем її постійного проживання. Перебуваючи в Україні, у відповідності до умов п.4 вищевказаної мирової угоди, [PERSON] не перешкоджає відповідачу бачитись з донькою. У свою чергу, відповідач, порушує умови п.5 вказаної мирової угоди, відповідно до якої він зобов`язався на кожну наступну вимогу матері надавати нотаріально засвідчені дозволи на тимчасовий виїзд доньки за кордон в Королівство Бельгія в супроводі матері на період часу, що становить три місяці. Так, в квітні та травні 2019 р. він проігнорував звернення позивача із вимогою надати письмовий дозвіл на виїзд із нею їх спільної доньки [PERSON] за кордон в Королівство Бельгія , надавши вказаний дозвіл лише 01.07.2019 за сприяння його адвоката, як посередника у вирішенні даного питання. Зважаючи на те, що [PERSON] створює перешкоди [PERSON] у виїзді з дитиною за кордон, тим більше, що згоду він надає на такий короткий термін, що змушує [PERSON] повертатись в Україну та витрачати чималі кошти на проїзд, позивач вимушена звернутися до суду, щоб отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька на більш тривалий термін. Разом із тим, необхідність отримання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на більш тривалий термін, позивач обґрунтовує тим, що проживання доньки за кордоном необхідне їй за станом здоров`я, оскільки остання страждає запаленням слизової оболонки кишківника з важкими медичними наслідками, потребує належного лікування, яке в Україні для неї є неефективним і яке може успішно пройти в Бельгії , що підтверджується висновком лікаря [PERSON] . З метою забезпечення дитині належного рівня життя, необхідного їй для всебічного розвитку позивач організувала зарахування її на навчання в базову школу Королівства Бельгії, де одночасно вона зможе отримувати належне медичне лікування, яке їй вкрай необхідне. 11.07.2019 р. представником позивача Кирилюк Т.А. було надіслано лист [PERSON] в інтересах [PERSON] з проханням протягом 3 днів з дня отримання даного листа звернутися до нотаріуса Макеєвої Н.В. для надання дозволу на виїзд малолітньої дитини [PERSON] за кордон без згоди батька до досягнення нею семирічного віку. При цьому мати гарантувала, що щороку повертатиметься з донькою до постійного місця проживання на час літніх канікул, а саме з 1 по 14 липня щорічно, проте такої згоди відповідач не надав. З урахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що позивач позбавлена можливості забезпечити доньку більш високим рівнем відпочинку, культурного та морального розвитку, якісним рівнем медичного обслуговування, тому з метою захисту прав та інтересів дитини, просить задовольнити заявлені вимоги. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, не дивлячись на своєчасне та належне її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача Кирилюк Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх з підстав, наведених у позовній заяві. Також зазначила, що донька сторін [PERSON] зараз навчається у школі в м. Борнем Королівства Бельгія, проте відповідач востаннє надав дозвіл на її перебування за кордоном лише на 5 місяців, а саме до 20.12.2019 р. Позивач, приїжджаючи з - за кордону в Україну, щоразу вимушена вживати заходів щодо розшуку [PERSON] , проте його перебування за кордоном на час її приїзду в Україну нівелює її зусилля та змушує витрачати 2-3 тижні на його повернення для того, щоб отримати згоду на черговий виїзд їх доньки разом із нею до Королівства Бельгії . При цьому вказала на те, що під час медичного обстеження в Королівстві Бельгія у дитини було встановлено діагноз «Розумова відсталість», а саме «Дитячий аутизм». Вперше помітивши відхилення у розвитку дитини, позивач зверталася до лікарів на території України, проте точний діагноз захворювання не було встановлено. Для того, щоб отримати якісну медичну допомогу дитині необхідно пройти лікування у спеціалізованому медичному закладі в Бельгії. Також звернула увагу суду на те, що на даний час позивач [PERSON] отримала дозвіл на працевлаштування у Королівстві Бельгія, а її теперішній чоловік отримав підвищення по місцю роботи, таким чином вони матеріально забезпечені і можуть створити дитині належні умови для її духовного та культурного розвитку за кордоном. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, не дивлячись на своєчасне та належне його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що позовні вимоги не відповідають інтересам дитини та інтересам біологічного батька. Вказала на те, що відповідач виконує умови мирової угоди та надає позивачу на її вимогу дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон. Також пояснила, що її довіритель не повідомляв їй про наявність у його дитини вад психічного характеру. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчого комітету Дорошовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розгляд справи провести в його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, врахувавши заяву представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків. Разом із тим за змістом положень статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлено судом, [PERSON] з 24.10.2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 31.08.2017 року між ними розірвано (а.с. 10). Сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.02.2016 р. (а.с.12). 21.12.2018 р. з метою врегулювання спору щодо визначення місця проживання їх малолітньої доньки сторони уклали мирову угоду, відповідно до якої дійшли письмової домовленості про те, що дитина буде проживати разом із матір`ю [PERSON] . Вказана мирова угода була затверджена ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.12.2018 р., яка набрала законної сили 09.01.2019 р. (а.с.13-17). Крім того, відповідно до п.3,4 вказаної мирової угоди сторони дійшли згоди про те, що : - з підписанням цієї Мирової угоди батько, [PERSON] надає дозвіл на тимчасовий виїзд доньки, [PERSON] , [INFO] , за кордон в країну Королівство Бельгія з проживанням за адресою: [ADDRESS] ) в супроводі матері [PERSON] на період часу з 09 січня 2019 року по 10 квітня 2019 року включно. Батько зобов`язується не чинити перешкод у оформленні та реалізації дозволу про виїзд дитини за кордон, що передбачений цим пунктом. Мати зобов`язується не перевищувати термін перебування дитини за межами території України, зазначений у дозволі батька на тимчасовий виїзд за кордон; - починаючи з 10 квітня 2019 року, за умови належного виконання батьком обов`язків, покладених на нього пунктом 3 цієї Мирової угоди, мати зобов`язується, в період перебування її та/або дитини на території України, не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною та встановити наступний порядок та графік побачень батька з донькою: надавати дозвіл батьку на зустрічі з донькою кожну першу та третю суботу та неділю місяця з 10:00 год. по 19:00 год. за місцем проживання батька. Відповідно до п. 5 мирової угоди за умови належного виконання матір`ю обов`язків, покладених на неї пунктом 3 та 4 цієї мирової угоди, батько зобов`язався на кожну наступну вимогу матері надавати нотаріально засвідчені дозволи на тимчасовий виїзд доньки, [PERSON] , за кордон в країну Королівство Бельгія , в супроводі матері [PERSON] на період часу, що становить 3 (три) місяці. Також сторони узгодили те, що про намір виїзду з дитиною за кордон матір повинна повідомляти батька за допомогою мобільного зв`язку за номером [NUMBER] та/або рекомендованим листом з описом та повідомленням про вручення за адресою: [ADDRESS] . У випадку, якщо протягом 20 (двадцяти) днів з моменту відправлення матір`ю належного повідомлення батько не оформить та не передасть матері нотаріально засвідченого дозволу на виїзд доньки за кордон на строк в три місяці, мати має право виїхати за кордон з донькою на трьохмісячний строк без згоди Батька, згідно порядку передбаченого чинним законодавством України. Також встановлено, що після розірвання шлюбу позивач [PERSON] 05.07.2018 р. зареєструвала шлюб із громадянином Королівства Бельгія [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.07.2018 р. (а.с.24). Згідно копії довідки, виданої виконавчим комітетом Дорошовецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 14.05.2019 за №562, [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить донька [PERSON] , 2016 р.н. (а.с.20). Згідно копії довідки муніципалітету м. Борнем від 08.03.2019 р., відповідно до перекладу з нідерландської мови на українську мову, до складу сім`ї [PERSON] входять: дружина [PERSON] , [INFO] та падчерка [PERSON] , [INFO] (а.с.35-36). На виконання умов п. 3 Мирової угоди відповідачем 20.12.2018 р. було нотаріально оформлено згоду щодо виїзду його доньки [PERSON] за кордон до Бельгії у період з 09.01.2019 р. та 10.04.2019 р. у супроводі її матері [PERSON] (а.с.49). В свою чергу, зі сторони позивача на виконання умов п.3 Мирової угоди було дотримано вимог щодо терміну перебування дитини за кордоном, зазначеного у дозволі батька на тимчасовий виїзд за кордон. 01.07.2019 р. на повторну вимогу позивача надати дозвіл на виїзд дитини [PERSON] за кордон відповідач нотаріально оформив згоду на виїзд доньки до Королівства Бельгії на період з 10.07. по 20.12.2019 р. (а.с.74). Із письмового звернення адвоката Кирилюк Т.А. до [PERSON] від 11.07.2019 р. вбачається, що останньому було надіслано прохання про надання ним дозволу на більш тривале пребування [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] за межами території України (у Королівстві Бельгія) до досягнення дитиною семирічного віку. Вказане прохання мотивоване, зокрема тим, що донька [PERSON] страждає запаленням слизової оболонки кишківника з важкими медичними наслідками та потребує належного лікування, яке в Україні є для неї неефективним і яке може успішно пройти у Бельгії . Також відповідно до чинного законодавства Королівства Бельгія [PERSON] , як член сім`ї громадянина цього королівства [PERSON], вже зареєстрована для відвідування і навчання протягом 2019-2020 учбового року в базовій школі Кастеелтьє, яку має право відвідувати і навчатись в ній до досягнення семирічного віку. При цьому мати зобов`язалася повертати дитину до постійного місця проживання на час літніх канікул, а саме з 1 липня до 14 липня щорічно (а.с.75). Проте згоди щодо більш тривалого пербування малолітньої [PERSON] за кордоном в добровільному порядку між сторонами не досягнуто. На підтвердження обставин, наведених у адвокатському зверненні від 11.07.2019 р. стороною позивача суду надано копію висновку лікаря [PERSON] із Кальфортдорпа Королівства Бельгія від 23.04.2019 р., з якого відповідно до перекладу з нідерландської мови на українську мову вбачається, що малолітня [PERSON] страждає запаленням слизової оболонки тонкої і товстої кишок з серйозними важкими медичними наслідками (схуднення), внаслідок чого дитина потребує медичного обслідування та лікування у медичному закладі Бельгії (а.с.50-53). Крім того, із пояснювального листа базової школи Кастеелтьє встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстровано 25.04.2019 р. у вказаному навчальному закладі і її очікують на початок першого навчального року 02.09.2019 р. (а.с.62-66). Представник позивача Кирилюк Т.А. в судовому засіданні зазначила, що станом на 11.12.2019 р. (час розгляду справи в суді) малолітня [PERSON] навчається у школі в м. Борнем Королівства Бельгія. З огляду на наведене та з метою забезпечення інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, позивач просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в Королівство Бельгія з малолітньою [PERSON] у її супроводі без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька [PERSON] , відповідача по справі, терміном на час навчання у базовій школі протягом трьох навчальних років (до 01.07.2022 р.) з обов`язковим поверненням дитини до постійного місця проживання на час літніх канікул, а саме з 1 липня до 14 липня щорічно. При цьому позивачем надано суду докази, підтверджуючі наявність умов для проживання дитини за кордоном. Так, відповідно до нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , який являється теперішнім чоловіком позивача, від 20.05.2019 р., останній заявив про те, що він надає фінансову допомогу свої дружині [PERSON] та її доньці [PERSON] , [INFO] , при цьому зазначив, що дитина також буде проживати у його житлі за адресою: [ADDRESS] , відразу після того, як вона прибуде у Бельгію. (а.с.71). Із посвідчення особи з перекладом вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] (а.с.26). Крім того, із контракту і розрахункового листа від 23.04.2019, вбачається, що [PERSON], уклавши контракт з необмеженим терміном дії, працює водієм в акціонерному товаристві "Bus & Co bvba", та стабільно отримує заробітню плату (а.с.31-34). Вказані обставини підтверджують наявність у теперішнього чоловіка позивача, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі, наявність фінансової спроможності, необхідної для забезпечення дитини належними умовами проживання за кордоном. Разом із цим в матеріалах справи міститься свідоцтво про членство від 11.03.2019, з якого слідує, що [PERSON] зареєстрована у страховій установі Християнська взаємодопомога регіону Мехелен-Тюрнхаут, Бельгія (а.с.56). Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Відповідно до Принципів 4, 7 Декларації прав дитини, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Декларація прав дитини зобов`язує держав - учасниць забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1 і ч. 2 ст. 3). Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18). Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції держави - учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь - яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України № 789 від 27.02.1991) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. З урахуванням наведеного, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з інтересів дитини та враховуючи те, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон на більш тривалий термін ніж передбачений Мировою угодою, яку сторони уклали 21.12.2018 р., відсутність обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. При цьому, ухвалюючи рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини позивача за межі України, суд виходить з того, що в даному випадку виїзд дитини за кордон для лікування із одночасною можливістю навчатися у базовому навчальному закладі, відповідає її інтересам, сприяє її гармонійному та всебічному розвитку. Тому відсутність згоди батька дитини порушує її права на вільне пересування, відпочинок, оздоровлення та навчання. На піставі наведеного,

Outcome: approved