Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] ) звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] (проживаючого за адресою: [ADDRESS] ), посилаючись на те, що з 17.11.2011 року між ними було укладено шлюб зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси, актовий запис №1771, серія [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народилась дитина, син - [PERSON] , [INFO] , який наразі проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, так і після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Сімейне життя між сторонами погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На момент подачі позову до суду спільне господарство сторонами не ведеться, вони проживають окремо. [PERSON] , вказує, що відповідач останнім часом не бере участь у вихованні та утриманні їх спільної дитини, не займається його вихованням та не надає ніякої допомоги. На неодноразові звернення позивача про матеріальну допомогу на дитину, [PERSON] , ніяк не реагував. Таким чином, угоду про сплату аліментів у добровільному порядку між сторонами не досягнуто на відміну від матеріальної підтримки, згоду про місце проживання та виховання дитини між ними досягнуто. Позивач вказує, що інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, він працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому [PERSON] просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі до суду позовної заяви, тобто з 06.07.2020 року і до повноліття дитини. Ухвалою Черкаського районного суду від 31.07.2020 року було відкрито провадження у справі. 14.08.2020 року було проведено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку виходом судді Соколишиної Л.Б., у відставку та призначено нового суддю у справі - [PERSON] 04.09.2020 року ухвалою суду було прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. 02.09.2020 року від відповідача по справі надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. 02.09.2020 року від позивача по справі надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відзиву на позов відповідачем не надано. За таких обставин, справу розглянуто без фіксації технічними засобами на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 17.11.2011 року уклали шлюб зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси, актовий запис №1771, серія [NUMBER] . Після укладення шлюбу позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від даного шлюбу у сторін народилась дитина, син - [PERSON] , [INFO] . Малолітній [PERSON] , проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Даний факт підтверджується довідкою Будищанської сільської ради від 01.07.2020 року №247. Отже судом встановлено факт реєстрації шлюбу між сторонами та те, що вони є рідними батьками [PERSON] , який проживає разом з позивачем (матір`ю) та перебуває на її утриманні. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. п. 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму у 2020 році становить на одну особу в розрахунку на місяць із 1 січня - 2027 грн; Показники прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: із 1 січня - 1779 грн, із 1 липня - 1859 грн, із 1 грудня - 1921 грн. Для працездатних осіб: із 1 січня - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, із 1 грудня -- 2270 гривень. Відповідно до ст.182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.182 ч.2 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Особисті відносини батьків, не можуть ставитись в залежність від належного матеріального забезпечення дитини, яка потребує матеріальної допомоги, а батько є працездатною особою та має можливість надавати відповідну матеріальну допомогу у розмірах, встановлених законом. При цьому, місце проживання дитини визначене - разом із матір`ю. Оскільки позивача відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу стосовно стягнення аліментів, то з відповідача необхідно стягнути в дохід Держави судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі ст. 75, 84, ст.180-183, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved