overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], [INFO], проживаючому за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що хворого доставлено до лікарні у зв'язку зі змінами у психічному стані за заявою опікуна, він вів себе неадекватно, поведінка неспокійна та емоційно нестабільна, до свого стану не критичний, не здатний себе обслуговувати, було поставлено попередній діагноз: шизофренія параноїдна, безперервний тип перебігу, параноїдний тип дефекту. У зв'язку з наявністю психічного розладу, внаслідок якого хворий може представляти небезпеку для себе та оточуючих, на думку лікарів ООМЦПЗ, потребує госпіталізації в психіатричний стаціонар у примусовому порядку. Вислухавши представника ООМЦПЗ, прокурора та законного представника, котрі вважали за доцільне госпіталізувати [PERSON] для примусового лікування, самого хворого, вивчивши матеріали справи, історію хвороби, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до висновку комісії лікарів - психіатрів, у зв'язку з психічним захворюванням [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою: [ADDRESS], йому потрібна госпіталізація в психіатричний стаціонар в примусовому порядку у зв'язку з неадекватною поведінкою і повною відсутністю критики до ситуації в цілому, неможливістю себе обслуговувати самостійно, загрозою для оточуючих. Виходячи з пояснень лікаря-психіатра Дубина І.І., наданих у судовому засіданні, [PERSON], [INFO], доставлений до лікарні за заявою опікуна, до цього неодноразово проходив стаціонарне лікування, є інвалідом 2-ї групи за психічним захворюванням безстроково, лікування в домашніх умовах ускладнюється неможливістю самостійно себе обслуговувати, агресивною поведінкою на зауваження, у зв'язку з чим потребує стаціонарного лікування, до свого стану не критичний. При огляді йому поставлено діагноз: "шизофренія параноїдна, безперервний тип перебігу, параноїдний тип дефекту", на даний час по психічному стану не може надати свідомої згоди на госпіталізацію, однак має потребу в стаціонарному лікуванні в умовах ООМЦПЗ. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. У зв'язку з тим, що [PERSON] не може себе самостійно обслуговувати та може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, у зв'язку з поставленим діагнозом, суд вважає, що йому необхідно надати психіатричну допомогу у примусовому порядку в умовах КУ ООМЦПЗ та госпіталізувати для проходження курсу лікування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено, що у хворої виявлено заразливу форму туберкульозу 04.02.2015 року, остання неодноразово викликалася на прийом до лікаря, але з 25.03.2015р. до тубдиспансеру не з'явилася. Про необхідність лікування в протитуберкульозному диспансері міста Маріуполя [PERSON] була попереджена, але від госпіталізації та лікування відмовилася. У теперішній час хвора лікування не проходить, у зв'язку із чим представляє епідеміологічну загрозу для оточуючих. У судове засідання представник заявника не з'явився, направив заяву про розгляд справи в його відсутність та підтримання своїх вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, а [PERSON] - обов'язковій госпіталізації до Міського протитуберкульозного диспансеру міста Маріуполя, оскільки факт її хвороби підтверджується висновком лікарської комісії від 17.04.2015 року №39 та випискою з історії хвороби, згідно з якими вона хворіє заразливою формою туберкульозу та представляє загрозу для тих, хто її оточує. Згідно з ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» - особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню. Згідно зі ст.11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюються з урахуванням висновку лікаря на строк до 3-х місяців. Таким чином, заява підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] хворіє заразливою формою туберкульозу та ухиляється від його лікування. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про обовязкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено, що хвора з 03.12.2014 року перебуває на обліку у КЛПЗ „Міський протитуберкульозний диспансер міста Маріуполя із заразливою формою туберкульозу, але з лютого 2015р. остання ухиляється від лікування, неодноразово представники протитуберкульозного диспансеру м. Маріуполя відвідували хвору за домашньою адресою, викликали на прийом до лікаря, проте до тубдиспансеру [PERSON] не зявилася. У теперішній час хвора лікування не проходить, у звязку із чим представляє епідеміологічну загрозу для оточуючих. У судове засідання представник заявника не зявилася, в заяві зазначивши прохання про розгляд справи в її відсутність та підтримання своїх вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, а [PERSON] обовязковій госпіталізації до Міського протитуберкульозного диспансеру міста Маріуполя, оскільки факт її хвороби підтверджується висновком лікарської комісії від 21.04.2015 року №40 та випискою з історії хвороби, згідно з якими вона хворіє заразливою формою туберкульозу та представляє загрозу для тих, хто її оточує. Згідно ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» особи, хворі на особливо небезпечні інфекційні хвороби, в разі відмови від госпіталізації підлягають примусовому стаціонарному лікуванню. Згідно зі ст.11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюються з урахуванням висновку лікаря на строк до 3-х місяців. Таким чином, оскільки [PERSON] хворіє заразливою формою туберкульозу та ухиляється від його лікування, заява підлягає задоволенню,. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON],[INFO]. У судовому засіданні представник заявника, діючий за довіреністю - дільничний лікар-фтізіатр [PERSON] заяву підтримала та пояснила суду, що у хворої [PERSON] в листопаді 2014 року було виявлено заразливу форму туберкульозу, останній було повідомлено про необхідність лікування в протитуберкульозному диспансері міста Маріуполя, але від госпіталізації [PERSON] відмовилась. В теперішній час хвора лікування не проходить, у зв'язку з чим представляє епідеміологічну загрозу для оточуючих. Просила винести рішення про обов'язкову госпіталізацію [PERSON], 1971 року народження, яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Суд заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, а [PERSON] - обов'язковій госпіталізації до Комунального лікувально-профілактичного закладу „Маріупольський протитуберкульозний диспансер міста Маріуполя", оскільки факт її хвороби підтверджується випискою з історії хвороби, згідно яких [PERSON] хворіє заразливою формою туберкульозу та представляє загрозу для тих, хто її оточує. Згідно з ст. 12 Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз", хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, які ухиляються від лікування і становлять загрозу розповсюдження хвороби серед населення, за рішенням суду підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. У зв'язку з вищенаведеним, заява підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] хворіє заразливою формою туберкульозу та ухиляється від його лікування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про обов'язкову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу [PERSON],[INFO]. У судовому засіданні представник заявника, діючий за довіреністю - дільничний лікар-фтізіатр Чернухіна І.В. заяву підтримала та пояснила суду, що у хворого [PERSON] в листопаді 2014 року було виявлено заразливу форму туберкульозу, останньому було повідомлено про необхідність лікування в протитуберкульозному диспансері міста Маріуполя, але від госпіталізації [PERSON] відмовився. В теперішній час хвора лікування не проходить, у зв'язку з чим представляє епідеміологічну загрозу для оточуючих. Просила винести рішення про обов'язкову госпіталізацію [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS] Суд заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, а [PERSON] - обов'язковій госпіталізації до Комунального лікувально-профілактичного закладу „Маріупольський протитуберкульозний диспансер міста Маріуполя", оскільки факт його хвороби підтверджується випискою з історії хвороби, згідно яких [PERSON] хворіє заразливою формою туберкульозу та представляє загрозу для тих, хто його оточує. Згідно з ст. 12 Закону України „Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз", хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі соціально дезадаптовані, із супутніми захворюваннями на хронічний алкоголізм, наркоманію чи токсикоманію, які ухиляються від лікування і становлять загрозу розповсюдження хвороби серед населення, за рішенням суду підлягають обов'язковій госпіталізації до протитуберкульозних закладів, визначених місцевими органами виконавчої влади. У зв'язку з вищенаведеним, заява підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] хворіє заразливою формою туберкульозу та ухиляється від його лікування.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про передачу у його власність безхазяйного нерухомого майна, нежитлової будівлі загальною площею 53,2 кв.м. по [ADDRESS] частка 3/10. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що вказане майно нікому не належить. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дану будівлю взято на облік безхазяйного майна, дано оголошення в друкованому засобі масової інформації. Рік з дня взяття на облік безхазяйного майна сплив, тому просив передати вказане безхазяйне нерухоме майно у власність територіальної громади м. Коростень. У судове засідання представник заявника не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх в сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 335 ч.ч.1,2 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Згідно з положеннями п.7ч.2ст.293 ЦПК України справи про передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність розглядаються в порядку окремого провадження. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ч.2 ст.327 ЦК України). Згідно положень ст.329 ЦПК України заява про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади за умов, визначених Цивільним Кодексом України, подається до суду за місцезнаходженням відповідної територіальної громади. Суд, встановивши, що нерухома річ є безхазяйною та взята на облік органом, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а також що сплив один рік з дня взяття на облік нерухомої речі, ухвалює рішення про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність відповідної територіальної громади (ст.333 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлову будівлю по [ADDRESS] взята на облік безхазяйного майна (а.с.2). В газеті "Іскоростень" №43 від 28.10.2017 року надруковано оголошення про взяття вказаної нежитлової будівлі на облік безхазяйного майна (а.с.3). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про продовження [PERSON], [INFO], амбулаторної примусової психіатричної допомоги, посилаючись на те, що вона психічно хворіє. Заявник просив продовжити [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку, з метою попередження загострення хвороби. У судове засіданні представник заявника та [PERSON] не з»явились, надавши на адресу суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність . Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення заяви. Судом встановлено, що згідно висновку лікарсько-консультативної комісії Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру від 26.09.2014 року [PERSON] страждає психічним захворюванням у формі рекурентного депресивного розладу з 2011 року, внаслідок чого перебуває на диспансерному обліку, лікувалась неодноразово у стаціонарі Полтавської психіатричної лікарні. У психічному статусі домінують: розлади мислення, настрою, емоційно-вольової сфери, маячні ідеї, переслідування, що може кваліфікуватися як тяжкий психічний розлад, внаслідок чого хвора [PERSON] потребує призначення (продовження) амбулаторної психіатричної примусової допомоги. Рішенням Октябрського райсуду м.Полтави від 26.12.2012 року [PERSON] була призначена амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, яка останній раз була продовжена рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 січня 2014 року. У відповідності до ст. 279 ЦПК України за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Враховуючи викладене, заява Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою та просить встановити факт смерті її чоловіка, [PERSON], який помер 21 червня 2017 року у м. Луганськ, Україна. Чоловік заявниці помер відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 603 виданого "Луганською міською богатопрофельною лікарнею№ 8" у м. Луганськ . Таким чином, її чоловік помер на тимчасово окупованій території. Тобто на даний час заявник позбавлений можливості реєстрації в законному порядку факту смерті в органах РАЦСу, оскільки видане свідоцтво про смерть є недійсним з тих підстав, що воно видане на окупованій території і не має ніякої юридичної сили. Встановлення даного факту смерті чоловіка необхідно їй для державної реєстрації смерті. Заявник, в судове засідання не з'явился, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила заяву задовольнити. Представник зацікавленої особиМосковського районного у м. Харкові ВРАЦС в судове засідання не з'явився, проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно лікарського свідоцтва про смерть №603 від 21.06.2016 року [PERSON], помер - 21.06.2017 року, місце смерті - м. Луганськ, Україна. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно до п. ґ ч. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженихНаказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно п.2 ч. 1ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»- державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Докази, що містяться у справі, зокрема, копія лікарського свідоцтва про смерть, підтверджують факт смерті [PERSON] незалежно від того, яким закладом видане це свідоцтво та дати його видачі. Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки потрібно йому для державної реєстрації смерті чоловіка. За таких обставин, суд задовольняє заяву.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

заявник звернувся до суду із заявою у якій вказує, що йому для оформлення пенсії необхідно надати до Управління пенсійного фонду всі наявні документи. Але він не взмозі це зробити, тому що в його трудовій книжці від 15.07.1972 року не вірно записано дату його народження і в подальшому були внесені виправлення. Але виправлення вносила організація, яка трудову книжку не видавала, оскільки діяльність організації, яка видавала правовстановлюючий документ у 2010 році була припинена. Враховуючи викладене заявник просить встановити факт належності йому трудової книжки від 15.07.1972 року. Заявник та його представник в судове засідання не з"явились, оскільки надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують, просять дану заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з"явився, оскільки надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечує. Оцінивши зібрані по справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме із паспорта, свідоцтва про народження та військового квитка [PERSON], що він дійсно народився [INFO] (а.с.4,6). Свідоцтвом про державну реєстрацію з відміткою державного реєстратора про проведення державної реєстрації підтверджується припинення юридичної особи 01.07.2010 року, а саме Андрушівської районної друкарні (а.с.7) У відповідності до ч. 1, 2 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої,що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Заявник звернувся до суду і просить встановити факт перебування на утриманні свого чоловіка [PERSON] . Мотивувала заяву наступним . Перебувала у шлюбі с [PERSON] Останній працював у вугільній галузі. Отримував велику заробітну плату, а згодом і пенсію з заробітною платою. Вона не працювала, виховуючи дітей. Після цього хворіла, , працювала неповний робочий день. Отримувала значно меншу заробітну плату. Отримувала від чоловіка допомогу,що була основним джерелом її існування. Встановлення вказаного факту потрібна їй для переходу на пенсію чоловіка, який помер 19.01.2007 року. У судовому засіданні заявник підтримала заяву. Дала пояснення, аналогічні викладеним в заяві. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, проти задоволення заяви не заперечував. Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи приходить до наступного . Заявник перебувала у шлюбі з [PERSON] Вказаний факт підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу./а.с.9/ Заявник проживала з [PERSON] до його смерті у квартирі [ADDRESS]. Вказане підтвердженого реєстрацією заявника та копією свідоцтва про право власності на квартиру, співвласником якої був померлий. На момент закінчення трудової діяльності [PERSON] отримував заробітну платню від 472 грн. до 685 грн. та пенсію у сумі 927 гривень. Вказаний факт підтверджено довідкою про заробітну платню та пенсію /а.с.17/ Заявник на вказаний момент та до смерті [PERSON] отримувала заробітну платню у сумі з 205 грн. до 400 грн. /а.с.20-21/ Вказане приводить суд до висновку про те, що дохід заявника був значно менший ніж у [PERSON], вона залежала від його доходу. Факт того, що заявник перебувала на утриманні [PERSON] підтвердили допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] Згідно з їх показів заявник та [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство, заявник отримувала значно менший дохід та залежала від доходу свого чоловіка, знаходячись на його утриманні. Факт перебування на утриманні необхідний заявнику для отримання пенсій померлого чоловіка. Пунктом 2 частини 1\~статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. \~ Відповідно до п. 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995року " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.\~\~\~\~\~\~ Вказане приводить суд до висновку про те, що вимоги заявника підлягають задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: approved