Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом в якому просить визнати недійсним заповіт її батька [PERSON], померлого [INFO] року, складенного на користь її рідного брата [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що померлий її батько [PERSON], страждав тяжким онкологічним захворюванням, а саме саркомою легенів, складаючи заповіт за декілька днів до своєї смерті постійно відчуваючи сильну біль, страждав нападами галюцинації, та знаходячись під впливом знеболювачих ліків не міг повністю усвідомлювати своїх дій, та посвідчував заповіт під тиском її брата [PERSON], з яким знаходився в неприязних відношеннях, та майже не спілкувався з причини систиматичного взловживання сином алкогольних напоїв та безпорадного способу життя. За час слухання справи її брат, відповідач по справі [PERSON], [INFO] помер. В зв'язку з поданням [PERSON], до Державної нотарріальної контори Золочивського району Харківської області заяви про прийняття спадщини за законом, померлим [INFO] її батька [PERSON], та ухвалою суду про заміну відповідача на підставі ст. 1216 ЦК України, позивач [PERSON] переадресувала свої вимоги до належного відповідача по справі [PERSON]. В судому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча неодноразово був повідомлений про місце та час слухання, про що в справі маються відповідні свідоцтва. Копії позовної заяви та матеріалів справи відповідачу були направлені в повному обсязі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. 3-ті особи, [PERSON], та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та також просили задовольнити їх в повному обсязі. 3-тя особа, Удянська сільска рада Золочівского району Харьковської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, в подальшому подавши заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. 3-я особа, Державна нотаріальна контора Золочівського району Харківської області в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про слухання справи без участі їх представника, поклавши винесення рішення на розсуд суду згідно дійючого законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні та обгрунтованні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.1223 ЦК України право спадкування мають особи, визначенні в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання заповіту недісним, а також не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визгначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що 11 листопада 2010 року секретарем Удянської селищної ради Золочівського району Харківської області Мигалевич В.А. в селищі Золочів був складений заповіт від імені [PERSON] на користь свого сина [PERSON], який і був засвідчений спадкодавцем, а в подальшому зареєстрован в Державній нотаріальній конторі Золочівського району Харківської області(а.с.12). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 78 років, про що в кнізі реєстрації смертей 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 24 (а.с. 11). З копій реєстраційної картки хворого на злоякісне утворювання КП „Золочівська ЦРЛ", та амбулаторної картки, вбачається, що [PERSON] 04 жовтня 2010 року був встановлен діагноз неоперабільного раку лівого легеня, та призначено медікаментозне лікування з застосуванням сильних знеболюючих ліків (а.с.14). Допитана в судовому засяданні в якості свідка секретар Удянської сільскої ради Золочівського району Харківської області Мигалевич Віра Анатоліївна пояснила, що померлий [PERSON], приблизно десь десять років перед смертю мешкав не за місцем соєї постійної реєстрації, а зі своєю цівільною дружиною [PERSON], в будинку [ADDRESS] За місцем його постійної реєстрації: будинок [ADDRESS] мешкав його син [PERSON]. Родинних стосунків батько з сином не підтримували, у зв'язку зі взловживанням [PERSON] алкогольних напоїв та безпорадного стану життя. З приводу умов життя, представниками Удянської селищної ради Золочівського району Харківської області, з [PERSON] неодноразово проводились співбесіди по недопущенню утрати їм людської подоби. Десь з середини жовтня 2010 року, [PERSON] неодноразово приходив до Удянської сільскої ради з проханням, вийти до місця проживання його батька для складання заповіту. При перевірці, а саме в телефонній розмові з [PERSON], з'ясовувалось, що останній такого бажання не мав, а навпаки відмовлявся від складання заповіту на користь свого сина, бажаючи, щоб спадщина, яка залишиться по його смерті, була розподілена між всіма його дітьми. 11 листопада 2010 року, [PERSON] знов прийшов до селищної ради з проханням прийти до його батька. Позвонивши по телефону вона поговорила з цивільною дружиною [PERSON], [PERSON], та отримавши підтвержуючу інформацію прийшла до заповідача. При складанні заповіту вона задавала уточнююче питання стосовно вказанного в заповіті спадкоємця, та отримувала підтверджуючу відповідь, що нехай все буде його сину, бо у нього вже не ма сил боротись з його щоденних домагань з цього приводу. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з померлим [INFO] року [PERSON] вона мешкала в цивільному шлюбі з початку 2000 року. Постійно проживали у неї вдома, бо [PERSON] негативно відносився до свого сина [PERSON], та майже с ним не спілкувався, з причини зловживання алкоголиними напоями останнього. Село Уди є не дуже великим, і про те що на початку жовтня 2010 року у [PERSON] був виявлен рак легеня, стало відомо багатьом. З цього часу [PERSON] став постійно навідуватись до батька, при цьому з одним тільки питанням, складання заповіту на його користь. З початку листопада 2010 року, такі відвідування батька [PERSON] стали щоденними, при цьому приходив [PERSON] завжди на підпитку, його прохання переходили в сварку, та [PERSON] просив її вигнати сина, бо сам вже перебував в тяжкому стані, не тільки не ходив але вже і не вставав з ліжка. Всі відвідування [PERSON] зводились тільки питання складання заповіта. Станом хворого батька він не цікавився, ніякої допомоги не надавав та такого бажання ні жодного разу не висказував. Десь днів за десять до смерті, [PERSON] почав страждати галюцінаціями. 11 листопада 2010 року, [PERSON] знов прийшов до батька з вимогами викликати секретаря сільскої ради та скласти заповіт. В цей день [PERSON] почував себе дуже погано, йому тільки що дали обезболюючи ліки, і після годинного вмовлювання сина, він дав згоду на складання заповіту. Заповіт складався в її присутністі секретарем Удянської сільскої ради. На її запитання, навіщо він складає заповіт тільки на користь сина, бо неодноразово йому відмовляв, та висказував зовсім інші наміри, [PERSON] відповів що дуже втомився, хоче померти спокійно, і в нього вже на має сил боротися з його домаганнями. Допитанная в судовому засіданні в якості свідка медична сестра Удянського фельдшерського пункту КП „Золочівська ЦРЛ", [PERSON] пояснила, що після встановлення [PERSON] діагнозу рак лівого легеня, йому було призначенно медікаментозне лікування знеболюювачими препаратами, які вона застосовувала спочатку періодично, а починаючи з листопада 2010 року щоденно. При відвідуванні хворого, [PERSON] неодноразово скаржився на стійкі нестримні білі, тимчасове запоморочення, та в її присутності в нього виникали не тривалі галюціїнації. З початку листопада [PERSON] дійсно перебував в дуже тяжкому стані, самостійно не пересувався та постійно знаходився в лежачому положенні. Під час слухання справи судом задоволено заяву позивача про заміну первісного відповідача на підставі ст.. 1216 ЦК України, у зв'язку зі смертю [PERSON], який помер [INFO] року(а.с.110), та ухвалою суду від 25.10.2013 року належним відповідачем визнано доньку померлого [PERSON], яка згідно даних державної нотаріальної контори Золочівського району Харківської області подала заяву про прийняття спадщини за законом. Відповідно до ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаним заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У відповідності до ч. 1 ст.56 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. На підставі вище викладенного, та того що за життя заповідач неодноразово висловлював зовсім інші наміру, стосовно роспорядження своїм майном, тяжке онкологічне захворювання заповідача, суд приходить до висновку, що посвідчення 11 листопада 2010 року, померлим [INFO] року [PERSON], заповіту на користь [PERSON], було увчинено під психологічним тиском з боку [PERSON], користуючись його безпорадним станом.

Outcome: approved