Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду в інтересах держави України, в особі Комунального закладу «Маріупольське територіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки» про відшкодування [PERSON] коштів витрачених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2015 року відповідач знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: [ADDRESS], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки по лівій кисті руки потерпілого [PERSON], чим спричинив останньому тілесні пошкодження, які згідно висновку експерта № 911 від 04.11.2015 року, виразились у вигляді закритого перелому 1-го пальця лівої кисті та за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як тим, що потребують тривалого строку лікування, на строк більше 21 дня. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень на лікування потерпілого біло витрачено1517 грн. 32 коп. Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 24.12.2015 по справі №266/4148/15-к відповідача визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч. 1 КК України. Оскільки цивільний позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого в кримінальному провадженні не заявлявся, а лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у комунальній власності Маріупольської міської ради та відповідач добровільно не відшкодував шкоду, яка затрачена на стаціонарне лікування [PERSON] позивач просить стягнути з [PERSON] витрати Комунального закладу «Маріупольське територіальне медичне об'єднання здоров'я дитини та жінки» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 1517грн. 32 коп. Прокурор Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Разборська А.І. в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. А тому суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно проведеного у кримінальному провадженні № 12015050780001404 досудового розслідування за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч. 1 КК України: 23 жовтня 2015 року приблизно о 21.30 годині, [PERSON], знаходячись за місцем свого мешкання, за адресою: [ADDRESS], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, в ході сварки, що виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки по лівій кисті руки потерпілого, чим спричинив останньому тілесні пошкодження, які відповідно до висновку експерта № 911 від 04.11.2015 року, виразились у вигляді закритого перелому 1-го пальця лівої кисті та за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як тим, що потребують тривалого строку лікування, на строк більше 21 дня. Вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 24.12.2015 по справі №266/4148/15-к затверджено мирову угоду між потерпілим [PERSON] та [PERSON] та останнього визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.122 ч.1 КК України (а.с. 5-6, 7-8). Як вбачається із довідки-розрахунку КЗ «МТМО здоров'я дитини та жінки» № 05/1178 від 23.11.2015 року на лікування і утримання [PERSON] з 23.10.2015 по 30.10.2015 витрачено 1517 грн. 32 коп. (а.с. 4). Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Статтею 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ч. 2 статті 1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин,зобов'язана відшкодовувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання що виникло раптово внаслідок оборони або тяжкої образи з боку потерпілого. Постановою Кабінету міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 "Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання" передбачений порядок, відповідно якого кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Сума коштів на лікування потерпілого стягується з винної особи судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Мінфіну або прокуратури. У разі коли при постановленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету, або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. На підставі наведеного, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved