Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Рожищенської територіальної громади Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове нерухоме майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, згідно якого вказаний житловий будинок заповів позивачу. Зазначає, що спадщину після смерті батька прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Рожищенської державної нотаріальної контори. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, 01 червня 2021 року державним нотаріусом Рожищенської державної нотаріальної контори Волчук Т. М. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На підставі викладеного, просить визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 52,7 кв.м, що залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 30 червня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання 20 липня 2021 року о 11 год. 30 хв. Витребувано у Рожищенській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи № 16/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Позивач та представник позивача в підготовче засідання не з`явилися, 19 липня 2021 року представник позивача подав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його та позивача відсутності. Відповідач Рожищенська територіальна громада Луцького району Волинської області в підготовче засідання не з`явилася. 14 липня 2021 року подали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Проти заявлених вимог позивача не заперечують. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням положень ч. 1 ст. 198, ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив про проведення підготовчого засідання на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на те, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить такого висновку. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого 09 квітня 2014 року виконавчим комітетом Луківської сільської ради Рожищенського району Волинської області [PERSON] помер [INFO] . Спадкодавець [PERSON] до дня смерті постійно проживав сам і був зареєстрований в [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки, виданої виконкомом Луківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 26 листопада 2020 року № 493. 23 грудня 2013 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, згідно якого житловий будинок з усіма надвірними спорудами в [ADDRESS] , земельну частку (пай), майновий пай, все належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося заповів своїй дочці [PERSON] . Факт родинних відносин між спадкодавцем та позивачем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 31 серпня 1971 року сільською радою с. Луків Рожищенського району Волинської області та копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 27 червня 1992 року Лаврівською сільською радою Луцького району. З копії матеріалів спадкової справи № 16/2021 до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] та частково її оформила. Інших спадкоємців немає. Пережилого подружжя немає. Спадкоємців згідно ст. 1241 ЦК України немає. Таким чином позивач прийняла спадщину після смерті батька у встановлений законом строк. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З дослідженої в судовому засіданні копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачу державним нотаріусом Рожищенської державної нотаріальної контори Волчук Т. М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю на ім`я спадкодавця документів, що посвідчують право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно в зв`язку з тим, що в неї немає правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спірне нерухоме майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З копії довідки, виданої виконкомом Луківської сільської ради Рожищенського району Волинської області від 26 листопада 2020 року № 493 встановлено, що згідно з записом за № 0033-1 у погосподарській книзі № 1 с.Луків за 2014 рік сільської ради значилось господарство [PERSON] , який помер [INFO] . З огляду на наведене, судом встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на праві приватної власності. З копії технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що житловий будинок за вказаною адресою складається з однієї кімнати, кухні, коридору та веранди, загальна площа будинку становить 52,7 кв.м, з яких: 14,7 кв.м - житлова площа, 38,0 кв.м - допоміжна площа. Житловий будинок з надвірними спорудами споруджений 1947 року. За таких обставин, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю документів, які засвідчують право власності на нього, то суд доходить висновку, що позов, в межах заявлених вимог, підлягає до задоволення.

Outcome: approved