Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

КП «Житлогосп» (надалі позивач) 20 березня 2015 року звернулось до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є балансоутримувачем житлових будинків міста та надає населенню послуги по обслуговування будинків та прибудинкових територій, за час з грудня 2010 року між сторонами виникли цивільні права та обовязки відповідно до встановлених тарифів, що підтверджується наявним особовим рахунком № 831000114 відповідач має заборгованість 1 333 грн. 48 коп. станом на 31 березня 2014 року. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. В судове засіданні після скасування заочного рішення представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Просить суд врахувати, що з позивачем не було укладено договору, звірку не було проведено. Визнає, що відповідач звернувся до КП «Житлогосп» із заявою про реструктуризацію боргу, однак йому було відмовлено, про що повідомлено листом. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Відповідач в судове засідання зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, заперечує проти позовних вимог, оскільки позивач не виконує в повному обсязі свої обовязки, тобто надають послуги не в повному обсязі, десь на 10 відсотків, тому відсутні підстави для стягнення суми боргу. Вказує, що жильці будинку мають намір провести загальні збори та визначитись із тим, чи буде ОСББ. Згодом відповідач визнав, що він погоджується із тарифами, які діяли в цей час. Просить суд не задовольняти позов. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і відповідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 509-510, 525, 526, 530, 546, 610-612, 614, 615, 625- 629, 903 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ч.1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Закріплена в ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених частиною 2 статті 625 ЦК України. Суд приймає до уваги, що за ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 04 грудня 2015 року було скасовано заочне рішення Олександрійського міськрайоного суду від 01 вересня 2015 року. Судом встановлено, що позивач є споживачем послуг за особовим рахунком № 831000114, станом на 31 березня 2014 року [PERSON] - відповідач у справі має заборгованість 1 333 грн. 48 коп. Наявна заборгованість не зменшилась після звернення до суду. Судом також встановлено, що між сторонами досі не укладено договору про надання послуг, однак відкритий особовий рахунок, свої зобовязання по оплаті отриманих послуг відповідач виконує неналежно. Сума боргу підтверджується відповідним розрахунком і становить 1 333 грн. 48 коп. станом на 31 березня 2014 року. Судом також встановлено, що заяв про відмову від користування послугами від споживача у справі на адресу позивача не надходило. Позивач також не звертався до суду із позовами про захист прав споживача. Відповідно до особового рахунку № 831000114 між сторонами виникли цивільно-правові відносини за якими КП «Житлогосп» надавались житлово-комунальні послуги. Відповідач проживає в квартирі, яка належить до житлового фонду, користується послугами позивача, про що свідчить відкритий особовий рахунок та наявність розрахункової (абонентської) книжки, однак не сплачує в повному обсязі кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість. Суд не входить в оцінку доказів щодо розміру тарифу з житлово-комунальних послуг. Суд керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обовязковою для застосування, за якою визнано, що за відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово комунальних послуг, покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України. Суд дійшов висновку, що правовідносини, які склались між сторонами про надання послуг з житлово комунальних послуг є грошовим зобовязанням, у якому серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань по сплаті заборгованості за надані послуги. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення вказаних сум за договором у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Відповідно до ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., ст.ст. 67, 68 ЖК України, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь КП «Житлогосп»» повністю в сумі 1 333 грн. 48 коп. станом на 31 березня 2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved