Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] .. Після смерті чоловіка позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію у розмірі 154150,14 грн. 09.09.2019 року позивач з даним свідоцтвом звернулася до відповідача з метою отримання недоотриманої при житті чоловіка пенсії, однак відповідачем було виплачено тільки 125334,25 грн. Згідно відповіді відповідача від 21.01.2020 року позивачу виплатили частину недоотриманої пенсії в сумі 125334,25 грн. за період з 09.09.2016 року по 30.06.2018 року, посилаючись на ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обмежившись нібито трирічним терміном, який зазначено у вказаній статті, тобто за три роки до дня звернення за отриманням неодержаної пенсії, днем звернення є 09.09.2019 року. У зв`язку з наведеним вона змушена була звернутися до суду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують. Представник відповідача - Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність представника. Проти задоволення позовних вимог заперечують, надали до суду відзив згідно якого зазначають, якщо на день смерті пенсіонера виплату пенсії припинено не з вини органу, що призначає та виплачує пенсію і відсутня сума нарахованої за життя пенсіонера пенсії, що недоотримана в зв`язку зі смертю, обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Датою звернення за отриманням пенсії у випадках смерті пенсіонерів є дата звернення осіб, які мають право на виплату недоотриманої пенсії та надали усі передбачені законодавством документи. Тому, зазначену суму недоотриманої пенсії було змінено в залежності від дати звернення до управління особи, яка має право на отримання даної виплати згідно свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до заяви позивача та відповідно до вимог законодавства позивачці було виплачено недоотриману пенсію за померлого [PERSON] в сумі 125334,25 грн. за період з 09.09.2016 року по 30.06.2018 року. Суд, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26.04.1980 року. про що зроблено відповідний актовий запис № 86. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] в м. Суходільськ м. Сорокине Луганської області. Після його смерті зашилося спадкове майно у вигляді грошових коштів, які були нараховані, але не виплачені за життя [PERSON] . Позивач мала намір прийняти спадщину, яка залишилася після смерті чоловіка, про що державний нотаріус Української міської державної нотаріальної контори Антонченко О.В. видав свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію у розмірі 154150,14 грн., яка належала спадкодавцю, що підтверджується довідкою Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 12338/03-01 від 24.09.2018 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що с падкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, д о складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Суд наголошує, що ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обмежує трирічним строком виплату за минулий час тих нарахованих сум пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини. У демократичній, соціальній, правовій державі, якою згідно статті 1 Конституції є Україна, смерть пенсіонера не може визнатись тією причиною, через яку він не отримав пенсію "з власної вини". Суд вважає, що правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» без урахування норм ст.46. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Під час розгляду цієї справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Натомість сподівання на визнання права власності на майно, яким тривалий час неможливо було користуватися ефективно, не може вважатися «майном» у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції; це також стосується умовної вимоги, яка втрачає силу внаслідок недотримання цієї вимоги. Відповідно до прецедентного права Суду будь-яке втручання має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо дотримання основоположних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображене в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більше того, так само, як і в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики, національні органи мають певну свободу розсуду під час прийняття і виконання законів, що регулюють питання власності та договірні відносини. Цю свободу розсуду все ж таки мають контролювати європейські структури. Тому Суд повинен був упевнитися, чи не були перевищені надані Урядові межі свободи розсуду, тобто чи застосовано в цій справі доктрину «ultra vires» (хоча й законну саму по собі) з урахуванням принципу пропорційності. У справі «Вольф-Ульрих фон Мальтцан та інші» ЄСПЛ зробив висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої що може вважатись активом: вона повинна мати обґрунтовану закону підставу, якою зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (зокрема пенсійних, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність. В даному випадку предметом спору є захист права позивача на одержання суми недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю і яку спадкоємець, маючи законне сподівання може отримати від держави. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивач звернувся до суду через об`єктивні обставини, незалежні від його волі, які позбавляють його можливості оформити спадкові права і отримати спадщину, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, наявності у нього законних очікувань на отримання у спадок належної його спадкодавцю соціальної виплати, його право підлягає захисту судом. Заперечення відповідача, що розрахунок недоотриманої пенсії за минулий період за померлому [PERSON] проведено у відповідності до ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме дати звернення 09.09.2016 по 30.06.2018. Враховуючи дату смерті [PERSON] [INFO] , сума недоотриманої пенсії становить 125334,25 грн., яку [PERSON] отримала, суд до уваги не приймає, оскільки за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.01.2019 року, виданого державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Антонченко О.В. спадкоємцем недоотриманої пенсії у сумі 154150,14 грн., яка належала [PERSON] , є його дружина [PERSON] . Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що позов заявлено законно, обґрунтовано, а тому задовольняє його. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі ст. ст. 41 Конституції України, 392 ЦК України,

Outcome: approved