Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. 1. 10.08.2018 року позивач Виконавчий комітет Лубенської міської ради в особі служби у справах дітей звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якій просив: 1. Позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 2. Передати службі у справах дітей Виконавчий комітет Лубенської міської ради Як органу опіки та піклування, відповідно до рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №64 від 28.02.2007 року, малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. для подальшого їх влаштування. ІІ. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. 2. Ухвалою суду від 13.08.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. 3. Ухвалою суду від 27.09.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12.10.2018 року о 11 год. 00 хв. 4. Ухвалою суду від 12.10.2018 року ухвалено провести заочний розгляд справи. 5. 12.10.2018 року представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечував. ІІІ. Обгрунтування проведення заочного розгляду справи. 6. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток поштовим повідомленням з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та опублікуванням оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті суду на порталі Судовова влада України. Заяв про поважність пропуску судового засідання, відзиву, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. ІV. Встановлені судом обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 7. 30.05.2006 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що відділом РАЦС по м. Лубни Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №101 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] 8. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. 9. [INFO] року померла мати неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], про що виконавчим комітетом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської областіскладено відповідний актовий запис №13 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] 10. [PERSON] та [PERSON] э учнями Лубенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Лубенської міської ради Полтавської області, про що свідчать довідки №25 та №26 від 25.04.2018 року, видані директором Лубенської ЗОШ І-ІІІ ступенів №10. 11. Неповнолітня [PERSON], [INFO], є ученицею 6-А класу Лубенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10, про що свідчить долучена до матеріалів справи видана на її ім'я характеристика, засвідчена директором школи та класним керівником. Крім цього, згідно даної характеристики, навчанням дитини цікавиться лише бабуся [PERSON]. 12. Згідно характеристики, виданої на ім'я [PERSON], [INFO], та засвідченої директором школи та класним керівником, він є учнем 2-А класу Лубенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10. При цьому, його навчанням цікавиться та спілкується з цього приводу з класним керівником по телефону тільки бабуся [PERSON]. 13. Відповідно до акту участі [PERSON], батька учениці 6-А класу Лубенської ЗОШ І-ІІІ ступенів №10 [PERSON]., [INFO], у вихованні дочки, [PERSON] з сім'єю не проживає, з класним керівником телефонного контакту не підтримує, за період навчання дитини в школі він жодного разу не відвідав батьківські збори, вихованням дітей не займається, після смерті матері ніяких змін з його боку щодо зацікавленості дітьми не відбулося. Вихованням дітей займається бабуся [PERSON] 14. З акту участі [PERSON], батька учення 6-А класу Лубенської ЗОШ І-ІІІ ступенів №10 [PERSON], [INFO], у вихованні сина, встановлено, що [PERSON] з сім'єю не проживає, вихованнґм дитини не займається, протягом двох років навчання дитини в школі жодного разу до школи не з'явився, дитиною не цікавиться. 15. Відповідно до актів обстеження умов проживання родини від 17.05.2018 року, 26.07.2018 року, 03.08.2018 року, затверджених головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради, за адресою: [ADDRESS], проживає [PERSON] та неповнолітні діти [PERSON] і [PERSON] Санітарно гігієнічний стан помешкання за вказаною адресою задовільний: у помешканні прибрано, з побутової техніки наявні газова плита холодильник, комп'ютер. В помешканні є необхідні продукти харчування. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: у дітей є місця для сну, відпочинку, шафи для зберігання одягу та особистих речей. Крім цього, зазначено, що в ході обстеження встановлено, що діти забезпечені усім необхідним для життя і розвитку, проте, батько участі у вихованні дітей не приймає. 16. 03.04.2018 року [PERSON] та [PERSON] на підставі наказу Служби у справах дітей Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області «Про взяття на облік» поставлені на облік у службі у справах дітей. 17. У своєму висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 09.08.2018 року №01-19/504 Служба у справах дітей вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Висновок обгрунтований тим, що на обліку у служби у справах дітей перебувають малолітні діти [PERSON] та [PERSON], які знаходяться у складних життєвих обставинах, оскільки батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а саме: не цікавиться життям, здоров'ям, успіхами та долею своїх дітей, не забезпечує їм необхідного медичного догляду, лікування та харчування, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не надає їм доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та не має на них будь-якого впливу. Із січня 2018 року діти проживають з прабабусею [PERSON], [INFO], та старшим повнолітнім братом [PERSON], [INFO]. Спеціалісти служби у справах дітей неодноразово попереджали [PERSON] про наслідки неналежного виконання ним батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх дітей. З ним проводилися бесіди з проханням піклуватись про них, оформити дітям пенсію по втраті годувальника після смерті матері, проте, всі вмовляння були марними. Службою не встановлено вагомих причин, що унеможливлюють виконання [PERSON] батьківських обов'язків. Він продовжує ухилятися від їх виконання, не цікавиться подальною долею своїх дітей,, нехтує ними, не бажає спілкуватися з соціальними службами з питань захисту дітей. Внаслідок буздіяльності [PERSON], яка полягає в ухиленні його від викоання батьківських обов'язків, виникли обставини, що суттєво порушують права і законні іетереси дітей, перешкоджають їх реалізації, оскільки вони позбавлені можливості бути усиновленими, мати родину, одержувати відповідні пільги та допомоги. Норми права, що підлягають застосуванню. Норми національного законодавства. Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Положеннями ст. 153 СК України закріплено право батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В той же час положеннями ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, що передбачено ст. 157 СК України. Статтею 164 СК України встановлені виключні підстави для позбавлення батьківських прав, якщо мати, батько: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неїбатьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; Передбачено правові наслідки позбавлення батьківських прав, серед яких визначено втрату батька особистих немайнові прав щодо дитини та звільнення від обов'язків щодо її виховання, ст. 166 СК України. Норми міжнародного законодавства. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згіднорезолюції 1386 (XIV) від 20.11.1959 року встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини (Принцип 2). Дитині, яка є неповно справною фізично, психічно або соціально, мають бути забезпечені спеціальні режим, освіта і піклування, необхідні з огляду на її особливий стан (Принцип 5). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991року, проголошено наступне: 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Оцінка обставин справи у відповідності до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини. А. Загальні принципи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням управа, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами Суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьком і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом». Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідача законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. 2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини [PERSON], і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. 3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним). Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу вцілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як батьку неповнолітніх дітей в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по їх вихованню, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Позиція суду. 18. Повертаючись до обставин даної справи суд підкреслює, що матеріалами справи та поясненнями сторін по справі підтверджується, що відповідач [PERSON] свідомо ухилявся від виховання дітей, матеріальної допомоги не надавав, їх життям, успіхами та долею не цікавився, не піклувався про їх фізичний і духовний розвиток. Більш того, із січня 2018 року не проживав разом зі своїми дітьми. 19. Окрім, іншого, під час дослідження матеріалів справи знайшло підтвердження, що відповідач [PERSON] не цікавиться психічним і фізичним здоров'ям дітей. Наведене в своїй сукупності, на думку, суду може свідчити про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов'язків. 20. Про зазначене свідчить, зокрема, і те, що відповідач [PERSON]: - за час навчання дітей в школі з класним керівником не спілкувався, батьківські збори не відвідував; - не забезпечує дітям необхідного медичного догляду, лікування та харчування, навчання і підготовку до самостійного життя. 21. При цьому, в даній конкретній ситуації судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач взагалі не бажав спілкуватися з соціальними службами з питань захисту дітей та не вчинив жодних дій з метою запобігання наслідкам неналежного виконання батьківських обов'язків у відповідь на попередження спеціалістів служб у справах дітей. При цьому, жодним чином не відреагував на прохання спеціалістів служби про необхідність піклування про своїх дітей та оформлення їх пенсії по втраті годувальника після смерті матері. Крім цього, відповідач не надав доказів, які б підтверджували факт його звернення до уповноважених органів держави з метою захисту прав своїх дітей, сприянні йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов'язки. Також, суд бере до уваги те, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження виконання ним своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дітей. 22. Крім цього, відповідач та його діти проживають за різними адресами, що також свідчить про те, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вони не проживають з ним (з січня 2018 року мешкають разом зі своєю бабусею), так само даний захід не позбавить відповідача можливості побачення із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між відповідачем та дітьми. 23. Також, судом було достеменно встановлено, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] забезпечені належними та задовільними матеріально-побутовими умовами проживання, що полягає у наявності у них місць для сну, відпочинку, шафи для зберігання одягу та особистих речей, у помешканні, яке має належний санітарно-гігієнічний стан, та містить необхідну побутову техніку: газова плита, холодильник, комп'ютер. 24. Крім цього, суд бере до уваги, що навчанням та успіхами дітей у школі цікавилася лише їх бабуся [PERSON] 25. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни його поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України (стаття 169). 26. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов'язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. 27. В даному випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для забезпечення першочергової уваги інтересам дитини. Висновки суду. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародногозаконодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає необхідним вирішити наступні питання. Згідно ч. 2,3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, суд вважає приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на дітей, зобов'якавши, при цьому, позивача на виконання вимог ст. 166 СК України відкрити рахунки на ім'я дітей у Публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України". Крім того, відповідно до ч. 3,4,5 ст. 167 Сімейного кодексу України, діти мають бути передані на опікування органу опіки та піклування. Судові витрати. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України, тому, враховуючи те, що спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав виник внаслідок його неправильних дій, що виявилися в ухиленні його від виконання своїх батьківських обов'язків, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору слід повністю покласти на відповідача.

Outcome: approved