Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить визнати за нею право власності на одноповерховий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Берестя, пров. Тихий, 15, Дубровицького району Рівненської області, згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації станом на 25 вересня 2012 року, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті її батька - [PERSON], який помер 29 квітня 2001 року та матері [PERSON], яка померла 31 травня 2004 року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на одноповерховий житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Берестя, пров. Тихий, 15, Дубровицького району Рівненської області. ЇЇ мати [PERSON] та вона, на підставі ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, який був чинний на час відкриття спадщини, прийняли спадщину та вступили у фактичне управління та володіння спадковим майном, однак юридично спадкових прав не оформляли та свідоцтво про право на спадщину не отримували. 31 травня 2004 року померла її мати [PERSON] У зв'язку з відкриттям спадщини вона, як спадкоємець за законом, звернулася до приватного нотаріуса Дубровицького районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус повідомив їй, що відносно майна [PERSON], яка померла 31 травня 2004 року, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право власності на спадщину не видавалось, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. На даний час отримали свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки ні батько, ні мати за життя не зареєстрували право власності на спадковий житловий будинок. У зв'язку з цим, вона була змушена звернутися до суду. Адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, у відповідності до вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає. Заслухавши пояснення адвоката та позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що в оформленні права власності на спадковий будинок приватним нотаріусом Дубровицького районного нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.4) [PERSON] помер 29 квітня 2001 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №12. Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с.6) [PERSON] померла 31 травня 2004 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №19. Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, до складу якої у відповідності до ст. 1218 ЦК України входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились у зв'язку з його смертю. Судом встановлено, що за життя [PERSON] фактично належав житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с. Берестя, пров, Тихий, 15, Дубровицького району Рівненської області, що підтверджується випискою з погосподарської книги №02-24/564 від 12 травня 2016 року, виданою Берестівською сільською радою Дубровицького району Рівненської області (а.с.16). Згідно довідки №02-24/880 від 13 червня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Берестівської сільської ради Дубровицького району Рівненської області (а.с.8) вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], з 05 січня 1962 року по даний час. Згідно п.1.1 Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах від 11.05.2005 року за №487\\10767, здебільшого голова домогосподарства є власником житлового будинку і\\або земельної ділянки. Однак, процедуру державної реєстрації права власності на нерухоме майно визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України від 22.06.2011 року №703. Постановою Кабінету Міністрів від 05.08.1992 року №449 встановлено, що порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Держбудом. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. У відповідності до ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок збудований в 1973 році, і цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов'язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. У зв'язку з викладеним, [PERSON] та [PERSON] набули право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: с. Берестя, пров, Тихий, 15, Дубровицького району Рівненської області, хоча і не здійснили його державної реєстрації. В даний час реєстрація права власності на житловий будинок за [PERSON] та [PERSON] є неможливою, оскільки їх цивільна правоздатність та право власності на майно припинились з часу смерті особи, як це передбачено ст.ст. 25, 346 ЦК України. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою. За таких підстав, суд переконується в тому, що [PERSON], згідно норм спадкового права, стала власником спадкового майна померлих і набула права власності на нього.

Outcome: approved