Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.07.2016 р. звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про заборону останній здійснювати будь-які будівельні роботи у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Також, позивач [PERSON] 08.07.2016 р. звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON] про заборону останнім здійснювати будь-які будівельні роботи у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалами суду від 07.07.2016 р. та 02.08.2016 р. відкрито провадження за вказаними вище позовами. Увалою суду від 02.08.2016 р. позови [PERSON] до [PERSON] за № 759/9199/16 та до [PERSON] і [PERSON] за № 759/9575/16 об`єднанні в одне провадження за яким залишився єдиний номер справи № 759/9199/16 В обгрунтування позовних вимог позивач вказаує, що є власником ј частини вказаного вище домоволодіння, а саме є власником квартири [NUMBER] при цьому, відповідачка [PERSON] є власником 1/6 частини домоволодіння та власником квартири [NUMBER] відповідачі [PERSON] та [PERSON] є власниками 2/6 частин домолодіння та власниками квартири [NUMBER] Далі позивач зазначає, що навесні та в літку 2016 р. відповідачі розпочали будівельні роботи на своїх частинах домоволодіння, з метою перебудови та прибудови житлових та нежитлових приміщень, тобто здійсюють реконструкцію частини житлового будинку. Позивач вказує, що відповідачі не повідомили та не погоджували з ним початок будівництва, у зв`язку з чим вважає, що належній його частині домоволодіння може бути заподіяна шкода, оскільки відповідачі мають намір, в тому числі, зносити окремі несучі конструкції та збільшувати площу забудови, що може вплинути на освітлення його квартири. Відповідно до відповіді Департаменту державної архітерктурної інспекції у м. Києві, Департамент не надавав та не реєстрував документів дозвільного та декларативного характеру, що надають право на виконання будівельних робіт за вказаною адресою, у зв`язку з чим просив позов задовольнити. 04.10.2017 р. до суду надійшли пояснення, в яких Інспекція зазначила, що не надавала та не реєструвала документів дозвільного та декларативного характеру на виконання будівельних робіт та щодо прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] (ас. 103-106). Ухвалою суду від 26.02.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. 16.05.2018 р. до суду надійшла заява про зміну предмета позову, в якій позивач просив суд зобов`язати відповідачку [PERSON] знести самовільно збудовані позначені на плані будинку, як приміщення [NUMBER] а в технічному паспорті на будинок під літ. «а9» та літ. «а10» (ас. 139-140). З вказаної вище заяви вбачається, що позивач позивається лише до відповідачки [PERSON] , позивач змінюючи предмет позову інших вимог та до інших осіб не висуває, а тому суд розглядає даний позов в межах заявлених стороною позовних вимог. 11.07.2019 р. підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові (ас. 177). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, яка про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином (ас. 170), відзив на позов не подала. 10.07.2019 р. на електронну адресу суду надійшло клопотання, в якому представник відповідачки [PERSON] просив відкласти засідання, у зв`язку з перебуванням у відпустці (ас. 175). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За таких обставин, суд враховуючи, що справа № 759/9199/16 за позовом [PERSON] перебуває у провадженні Святошинського районного суду м. Києва з липня 2016 р., враховуючи відсутність зі сторони відповідачки клопотань, заяв щодо розгляду справи у відсутність сторони, при цьому, суд не приймає до уваги клопотання представника відповідачки про відкладення засідання через відсутність підтверджуючих доказів поважності причин його неявки до суду, враховуючи положення ст. 44 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки та її представника за наявними в матеріалах справи письмових доказів, поданих сторонами в підтвердження та спростування заявлених позовних вимог. Треті особи до суду не з`явились, які про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином (ас. 171, 174). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та третіх осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.04.2003 р. позивач [PERSON] є власником власником ј частини житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (ас. 6). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2003 р. позивач [PERSON] є власником власником ј частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (ас. 7). Також, встановлено, що [PERSON] належить на праві власності 1/6 частка житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок розташований під літерою А на земельній ділянці площею 0,0953 га, цегляний, житловою площею 158,30 кв.м.. Крім того, на земельній ділянці знаходиться сарай під літ.Б, гараж з оглядовою ямою під літ.В, вбиральня під літ.Д, вбиральня під літ.Е та під № 1-3, I-III - спорудження. Право власності на 1/6 частину житлового будинку [PERSON] набула на підставі договору дарування частки, укладеного 16 вересня 2015 року з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1578 Крім того, на підставі договору дарування частки земельної ділянки, укладеного з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1577, [PERSON] набула у власність 1/6 частку земельної ділянки загальною площею 0,0953 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Належна [PERSON] частка земельної ділянки не виділена. Судом встановлено, що у квітні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до Святошинського раойнного суду м. Києва з позовом про визнання права власності на прибудову під літерою «а9» площею 15, 3 кв.м. і під літерою «а10» площею 17,8 кв.м. до житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2017 р. у справі № 759/5693/17 у позові [PERSON] відмовлено, вказане рішення залишено в силі Постановою Апеляційного суду м. Києва від 04.04.2018 р. Судами було встановлено, що [PERSON] не доведено факту закінчення будівництва добудов, при цьому, визнання ж права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як ч.3 ст.376, так і статті 331 ЦК України. [PERSON] не надано доказів введення спірних прибудов до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Згідно з ч.ч.1, 2, 4, 7ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Як розяснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.22 постанови «Пропрактику застосуваннясудами статті376Цивільного кодексуУкраїни (проправовий режимсамочинного будівництва)» за № 6 від 30 березня 2012 року, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.18 Закону України «Про основи містобудування» реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об`єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій. Закінченні будівництвом об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об`єктів забороняється. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», пунктом першим якого передбачено, що прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I - III категорії складності та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті до експлуатації у встановленому порядку. Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачкою документів дозвільного та декларативного характеру на виконання будівельних робіт та щодо прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: [ADDRESS] , крім того, як вказує у письмових поясненнях представник такого дозволу Інспекція не надавала, відповідні заяви та документи від [PERSON] не реєструвала. Відповідачкою та її представником не надано жодного доказу в підтвердження факту закінчення [PERSON] будівництва добудов, не надано доказів введення спірних прибудов до експлуатації в установленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Вказані вище обставини дають підстави для зобов`язання відповідачки [PERSON] знести об`єкти самочинного будівництва. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, оцінивши докази, зібрані у справі, в їх сукупності, те, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду належні та допустимі докази, довів суду їх переконливість, а також обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved