Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з вказаним позовом до суду, мотивуючи його тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] Спадщину вона прийняла вчасно, так як у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] Однак її брат [PERSON] на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13.05.2008 року, яке в подальшому було скасоване рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 10.09.2010 року, зареєстрував за собою право власності на вказаний спадковий будинок. 30.05.2009 року між [PERSON] та його дочкою [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач вважає, що вказаний договір було укладено відповідачами з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на час укладення договору дарування [PERSON] не був повноправним та одноосібним власником житлового будинку і не мав права ним розпоряджатися. Просить визнати вищезазначений договір дарування недійсним, та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку, як на спадкове майно. В подальшому [PERSON] відповідно до договору дарування від 10.08.2011 року подарувала цей же будинок своїй матері [PERSON] Тому представником позивачки [PERSON] було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. За цією заявою до участі в справі вже була залучена як відповідач [PERSON] і крім зазначених вище вимог представник позивача просить скасувати і договір дарування від 10.08.2011 року, мотивуючи це тим, що [PERSON] не мала права укладати цей договір, так як не була повноправним і одноосібним власником житлового будинку і їй було відомо, що [PERSON] оскаржує договір дарування, укладений між [PERSON] і її батьком. Поряд з цим відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаного спадкового будинку, мотивуючи це тим, що він як і сестра є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Своєчасно прийняв спадщину, звернувшись у шестимісячний термін до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус йому відмовив видати свідоцтво про право на спадщину із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок на ім'я померлого батька. В подальшому [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог і просить визнати за ним право власності на 3/4 частини будинку, оскільки він постійно доглядав батьків, похоронив матір, потім доглядав хворого батька, лікував його, здійснив обряд його поховання, доглядає за могилою, а сестра, проживаючи на Камчатці, приїздила рідко, не надавала хворому батькові матеріальної і моральної допомоги, не доглядала його. З цих причин її частка в спадщині має бути зменшена. В суді представник [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, вважаючи позов обґрунтованим, просив його задоволити. Окрім цього повідомив, що його довірителька зустрічний позов визнає частково, не заперечує щодо визнання за [PERSON], в порядку спадкування після [PERSON], права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. [PERSON] первісний позов визнав частково, не заперечує щодо визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину спадкового житлового будинку. Поряд з цим, повністю підтримав позовні вимоги за зустрічною позовною заявою пояснивши, що [PERSON] і він являються рідними дітьми спадкодавця [PERSON], після його смерті вони обоє із заявою про прийняття спадщини звернулися до нотаріальної контори. Оскільки він доглядав за батьком і здійснив його поховання його частка в спадковому майні має бути збільшена в зв'язку із чим просить визнати за ним право власності на 3/4 частини будинку. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнала і суду пояснила, що на момент укладення договору дарування за батьком було зареєстровано право власності на весь будинок, тому він мав право ним розпорядитися. А вона уклала договір дарування з матір'ю тому, що так склались сімейні обставини. Оскільки її батьки і вся їх сім'я доглядали діда, лікували його, ні дядьки, ні тітка не допомагали їм в цьому і не надавали матеріальної допомоги, то вважає, що її батькові має бути виділено 3/4 частини будинку, а тітці 1/4 його частина. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи без її участі не подала. Заслухавши пояснення представника позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом, відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом [PERSON], оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до переконання, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню частково. Так, судом встановлено, що [PERSON], який помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть від 08.06.2010 року (серія [NUMBER]) (а.с. 8), на день смерті, згідно відомостей погосподарської книги Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, належав на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], що підтверджено листом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області №625 від 31.05.2010 року (а.с. 12). В подальшому, рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 13.05.2008 року за [PERSON] визнано, в порядку спадкування після [PERSON], право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] (а.с. 24). На підставі вказаного рішення суду, [PERSON] зареєстрував за собою в КП РОБТІ право власності на даний будинок, відповідно до договору дарування від 30.05.2009 року подарував його своїй дочці [PERSON] (а.с.6), яка відповідно до договору дарування від 10.08.2011 року подарувала будинок своїй матері [PERSON] (а.с. 60). 10.09.2010 року Апеляційним судом Рівненської області вищевказане рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13.05.2008 року було скасовано та винесене нове рішення, яким в задоволені позову [PERSON] відмовлено (а.с. 13). Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтями 1261, 1267 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] та [PERSON] є дочкою та сином [PERSON], а відповідно спадкоємцями першої черги, що підтверджено свідоцтвом про народження від 25.12.1957 року (серія [NUMBER]) (а.с. 9) та свідоцтвом про народження від 19.06.1960 року (серія [NUMBER]) (а.с. 41). Згідно вимог ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу у шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] та [PERSON] являються єдиними спадкоємцями, які звернувся у встановлений законом строк до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини. Враховуючи, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулись лише [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що вони являються єдиними спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON]. Статтями 1267, 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Враховуючи, що на день смерті [PERSON] належав на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] та приймаючи до уваги неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, відсутність підстав для зміни розміру часток спадкоємців, які прийняли спадщину, суд вважає, що вказане спадкове майно підлягає успадкуванню [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 кожному, як спадкоємцями за законом, що прийняли спадщину. Доводи [PERSON] про те, що частка [PERSON] у спадщині має бути зменшена, оскільки вона не надавала допомоги батькові, суд не може взяти до уваги, так як для спадкування не є обов'язковим надання матеріальної допомоги батькам. Стаття 1224 ЦК України передбачає випадки усунення від спадкування, але вона не передбачає зменшення частки у спадщині. Отже вимога [PERSON] про зменшення частки [PERSON] не ґрунтується на законі. Поряд з цим, суд вважає, що позовна вимога про визнання недійсним договору дарування від 30.05.2009 року підлягає задоволенню частково, а позовна вимога про визнання недійсним договору дарування від 10.08.2011 року задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтями 215, 217 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Із змісту ст.317 ЦК України випливає, що виключно власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, рішенням Апеляційного суду Рівненської області було скасовано рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 13.05.2008 року, яким визнано за [PERSON] право власності на весь спадковий будинок та приймаючи до уваги, що останньому на момент укладення договору дарування житлового будинку від 30.05.2009 року належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], суд вважає, що [PERSON] в силу вимог ст. 317 ЦК України міг укласти правочин лише щодо належної йому частини будинку. Зважаючи на викладене, суд приходить до переконання про наявність підстав визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку укладеного 30.05.2009 року поміж [PERSON] та [PERSON], а саме: в частині дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], яка належить [PERSON]. Поряд з цим, в силу вимог частини першої статті 216 ЦК України не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Дана правова позиція повністю узгоджується з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року. Враховуючи викладене не підлягає визнанню недійсним договір дарування від 10.08.2011 року укладений поміж [PERSON] та [PERSON] щодо житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], який був укладений після частково недійсного договору дарування укладеного 30.05.2009 року поміж [PERSON] та [PERSON]. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягають стягненню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за первісним позовом [PERSON] понесені нею і документально підтверджені судові витрати за первісним позовом. Поряд з цим з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] підлягають стягненню, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] понесені ним і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 202, 203, 215-217, 317, 388, 717, 1218, 1220, 1223, 1224, 1261, 1267-1270 ЦК України,

Outcome: approved