Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Орган опіки та піклування Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON], з позовом, в якому просить відібрати неповнолітню [PERSON] від матері [PERSON] та позбавити її батьківських прав по відношенню до дитини, та стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу або фізичної особи, під опіку або виховання якій буде передана дитина, посилаючись на те, що відповідач є матір'ю неповнолітньої [PERSON], крім того є опікуном над її онукою позбавленою батьківського піклування - [PERSON], [INFO]. Однак відповідача вихованням та утриманням своєї доньки та онуки не займається, для дітей не створені умови для проживання, відсутні запаси продуктів харчування та сезонний одяг. Відповідач зловживає алкогольними напоями, веде асоціальний спосіб життя. Розпорядженням голови Мелітопольської районної державної адміністрації від 31.01.2019 року № 28 відповідачка була звільнена від здійснення повноважень опікуна над неповнолітньою [PERSON] На сьогодні неповнолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають в КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. 05.02.2019 року працівники Семенівської сільської ради спільно з дільничним інспектором Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області потрапили до помешкання відповідачки, де остання перебувала в стані алкогольного сп'яніння, на інформацію про перебування дітей в державному закладі не відреагувала, що послугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Представник позивача в підготовче засідання не з'явилась, від неї надійшла заява по розгляд справи за її відсутності. На позові наполягає в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Мелітопольська районна державна адміністрація Запорізької області в підготовче засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовну заяву підтримує в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не порушує прав та законних інтересів інших осіб. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO] є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] /а.с.5/. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] відповідач змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] /а.с.19/. Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 28 від 31.01.2019 року громадянку [PERSON] звільнено від здійснення повноважень піклувальника над неповнолітньою дитиною позбавленою батьківського піклування [PERSON] /а.с.11/. Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради від 04.02.2019 року вирішено відібрати неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] від матері [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] у зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дитини /а.с.7/. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] від 25.01.2019 року встановлено, що діти мають окрему кімнату в якій обладнане місце для сну та дозвілля. У дітей в наявності всі необхідні речі, постільна білизна, одяг, взуття. [PERSON] зловживає спиртними напоями /а.с.9/. Згідно із характеристикою виданою на [PERSON], остання не працевлаштована, зловживає спиртним напоями, за місцем мешкання характеризується задовільно. Надходили усні скарги від сусідів на зловживання [PERSON] спиртними напоями та неадекватну поведінку /а.с.10/. На даний час неповнолітня [PERSON] перебуває в КЗ «Мирненський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради /а.с.12/. Згідно із висновком органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації № 01-24/368 від 03.04.2019 року в діях [PERSON], чітко прослідковуються ухилення від виконання батьківських обов'язків, орган опіки та піклування Мелітопольської райдержадміністрації вважає можливими підтримати позовну заяву органу опіки та піклування Семенівської сільської ради до [PERSON] про відібрання дитини з позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів по відношенню до неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов'язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і розумовий розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду і лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.1 та ч.2 ст.170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Таким чином, враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавляться її долею, не піклуються про її розвиток, матеріально не утримує, в підготовці до самостійного життя участі не приймає, заходів щодо повернення дитини в сім'ю не вживала. За таких обставин суд вважає, що є достатньо підстав для відібрання від відповідача неповнолітню дитину: [PERSON] з позбавленням її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Крім того, згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.2ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Тому, з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання - [PERSON] на користь державного закладу або фізичної особи, під опіку якої буде передана дитина, в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі вимог, встановлених п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, оскільки при подачі позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору, тому стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 1 536 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved