Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач в листопаді 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є онукою померлої [INFO] [PERSON] . Ще раніше, [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , який міг би бути спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] . Таким чином, позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] за правом представлення. На випадок своєї смерті [PERSON] , яка є бабусею позивачки, заповіту не залишала. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . 1/2 частина зазначеної квартири належить [PERSON] на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 21 січня 1999 року, а 1/2 її чоловіку, [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] прийняла спадщину, шляхом реєстрації місця проживання разом з померлим за однією адресою на день його смерті але не оформила своїх спадкових прав. 29 серпня 2018 \~ \~ \~ \~ року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її бабусі, [PERSON] , у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу №10/2018. 27 лютого 2019 \~ \~ \~ \~року позивачка знову звернулась до вищевказаного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , але у зв`язку із тим, що позивачка не надала нотаріусу правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру, у вчинені нотаріальної дії було відмовлено, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутись до суду. В червні 2019 року справа передана за підсудністю до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійний Світлани Вікторівни про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В зустрічному позові, [PERSON] прохав суд усунути [PERSON] від права на спадкування, визнати за ним, як спадкоємцем першої черги, право власності на 1/4 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] та на 3/8 частин спірної квартири в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] , а також визнати за ним право власності на 3/8 частини земельної ділянки площею 0,05 га в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2019 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] та витребувано у Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Олійник Світлани Вікторівни належним чином завірену копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 0 липня 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Олійний Світлани Вікторівни про визнання права власності в порядку спадкування за законом залишено без розгляду згідно п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, у якій прохала справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Раніше, 22.07.2019 року надали суду відзив на позовну заяву, у якому [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилався на ті обставини, що він, разом з померлою спадкодавицею [PERSON] , яка доводилася йому матір`ю фактично прийняли спадщину у вигляді 1/2 частки спірної квартири після померлого [PERSON] , з урахуванням чого, спадкодавець [PERSON] фактично була власником 3/4 частин спірної квартири. Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин відповідч є спадкоємцем: 1/4 в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , а також: 3/8 частини квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , що виключає можливість визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири. В свою чергу, з огляду на те, що [PERSON] свідомо ухилялася від надання допомоги своїй бабусі, яка цієї допомоги потребувала з огляду на похилий вік та стан здоров`я, існують обґрунтовані підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] згідно приписів частини 5 статті 1224 ЦК України. З урахуванням чого, прохав суд відмовити в позові. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.06.1999 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.08.2018 року, Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00020696097 від 02.08.2018 року, Запису акта про припинення одруження №133 від 16.04.1964 року, свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15.08.1964 року, позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , який в свою чергу є сином [PERSON] , [INFO] . (а.с. 10-11, 47, 173, 177, 178). Зазначені обставини також встановлені Приватним нотаріусом Олійник С.В. у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2019 року (а.с.13). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.09.2012 року Відділом ДРС ДМУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON] (син [PERSON] ) помер [INFO] (а.с.9). В свою чергу, як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.08.1964 року, відповідач [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , (а.с.49). Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово-комунальним підприємством «Південне» 21 січня 1999 року, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 55,4 м2 (а.с. 162-163). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.03.2016 року Красногвардійським районним у м.Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.157). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка в тому числі складається з 1/2 частини спірної квартири та яку фактично прийняла його дружина [PERSON] , шляхом реєстрації місця проживання разом з померлим за однією адресою на день його смерті але не оформила своїх спадкових прав. Зазначені обставини підтверджуються листами Відділу обліку проживання фізичних осіб Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 07.08.2018 року №14/5-7206 та 06.09.2018 року №14/5-8205, згідно даних картотеки якого, за адресою [ADDRESS] з 23.01.1984 року по день смерті були зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.165-167). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.04.2018 року Чечелівським районним у м. Дніпропетровську ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, [PERSON] померла [INFO] , не встигнувши зареєструвавши своє право власності на 1/2 частину квартири, яку фактично прийняла в спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] у встановленому законом порядку (а.с.156). Відповідно до статті 1261 ЦК України діти спадкодавця у першу чергу мають право на спадкування. Згідно з частиною першою статті 1266 ЦК України ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, спадкують внуки, правнуки спадкодавця. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, який не є окремою підставою або видом спадкування і за яким суб`єктами спадкування стають певні спадкоємці за законом. Як було встановлено судом, [PERSON] був сином [PERSON] і спадкоємцем першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України). Виходячи із вищенаведених положень закону та встановлених судами фактичних обставин, позивач [PERSON] має право спадкування після смерті [PERSON] за правом представлення свого батька [PERSON] , який помер до відкриття спадщини, тобто є спадкоємцем за законом першої черги за правом представлення. Вирішуючи позов в частині обґрунтованості вимог про визнання права власності на частку спірної квартири, суд виходить з наступного. У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України). Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, спадкодавець [PERSON] за життя не розпорядилася належним їй майном шляхом складання заповіту, а від так спадкування здійснюється за законом. Відповідно до копії спадкової справи, після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися, як спадкоємці першої черги: син відповідач [PERSON] та онука спадкодавиці в порядку спадкування за правом представлення позивач [PERSON] , у зв`язку з чим було відкрито спадкову справу №10/2018 (а.с.147, 179). Інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися, а тому судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , які звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , є єдиними спадкоємцями за законом в рівних частках. Посилання відповідача [PERSON] на ті обставини, що він, разом з померлою спадкодавицею [PERSON] , яка доводилася йому матір`ю, фактично прийняли спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у вигляді 1/2 частки спірної квартири після померлого [PERSON] , з урахуванням чого, спадкодавець [PERSON] фактично була власником 3/4 частин спірної квартири та, як наслідок, відповідач має право на 1/4 та 3/8 спірної квартири судом відхиляються, оскільки на їх підтвердження, зокрема на доведення факту спільного проживання з батьками, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В. від 04 березня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірної квартири, після померлої [PERSON] у зв`язку із тим, що позивачка не надала нотаріусу правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру, оскільки 1/2 (одна друга) частка квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним житлово- комунальним підприємством «Південне» 21 січня 1999 року, а 1/2 частка її чоловіку, [PERSON] , померлому [INFO] , після смерті якого [PERSON] прийняла спадщину, шляхом реєстрації місця проживання разом з померлим за однією адресою на день його смерті але не оформила своїх спадкових прав (а.с.183). Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно частини п`ятої статті 1268 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно частини третьої статті 1296 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Суд приходить до висновку, що відсутність реєстрації права власності на 1/2 частку спірної квартири за [PERSON] , а також відсутність у [PERSON] свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті її чоловіка [PERSON] , не є перешкодою для реалізації [PERSON] та [PERSON] права на прийняття спадщини після смерті спадкодавиці [PERSON] в рівних частках. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику справах про спадкування" спадкоємець який позбавлений умов для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що окрім сторін по справі, жодна інша особа з заявами про прийняття спадщини у вигляді частини спірної квартири після померлої [PERSON] до нотаріуса не зверталася, право сторін на спадкове майно не оспорювала. Окрім того, згідно постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, зокрема на другу половину спірної квартири, яку, як було встановлено судом, фактично успадкувала спадкодавиця [PERSON] після смерті свого чоловіка, однак за життя не зареєструвала право власності у встановленому порядку, що позбавляє сторін спору [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємців першої черги, можливості здійснити оформлення належної їм спадщини, що в свою чергу свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність судового захисту закріпленого у ст. 41 Конституції України права особи на мирне володіння своїм майном. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 3200 грн., який підлягає відшкодуванню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved