Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

позивач [PERSON] 23.07.2018 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що в квартирі [ADDRESS] , проживають та зареєстровані позивач, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також зареєстрований і не проживає відповідач [PERSON] . З вересня 2002 року відповідач не проживає у даній квартирі, однак залишається зареєстрованим за вказаною адресою. З цього часу відповідач в квартирі не проживає, не несе жодних витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних платежів. Факт відсутності відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджується актами складеними комісією ЛКП «Південне». Просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова 14.08.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 29.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] з участю третіх осіб: [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до судового розгляду. Представник позивача подав заяву про те, що не заперечує проти винесення заочного рішення у даній справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи У зв`язку з чим суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм статтями 1,6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається з витягу із розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської Ради народних депутатів від 28.10.1998 року №1184 на підставі заяви [PERSON] , змінено договір житлового найму [PERSON] із сім`єю з 5 осіб: позивач, дружина, дві дочки, та брат дружини в будинку [ADDRESS] , яка складається з чотирьох кімнат, 43,5 кв.м., кухні 5,7 кв.м з комунальними вигодами загальною площею 59,6 кв.м з відкриттям особового рахунку в житлово - експлуатаційній дільниці 3210 у зв`язку із смертю основного квартиро наймача. Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Південне» №1854 від 31.05.2018 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано п`ятеро осіб: позивач (основний квартиро наймач), внучка - [PERSON] , дочка - [PERSON] , дочка - [PERSON] та [PERSON] . З актів від 24.11.2017 року №506, від 08.02.2018 року №50, від 23.05.2018 року №210 виданих ЛКП «Південне» підтверджується, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] тривалий час. Тому суд приходить до висновку, що відповідач позбавився права користування спірною квартирою, добровільно залишив жиле приміщення та здійснив дії, направлені на припинення права користування цією квартирою. Таким чином, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно статті 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Отже, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням здійснюється на підставі судового рішення. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні, не здійснює оплату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового будинку та не приймає участі в спільному побуті, а тим самим такі дії відповідача свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Таким чином, оцінивши доводи у їх сукупності, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, ураховуючи непорушність права приватної власності позивача на його житло, наявність перешкод у використанні цього права, а також факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні. У зв`язку із цим, суд вважає, що заявлений позов слід задовольнити, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved