Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Івано-Франківська обласна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів Івано-Франківської обласної ради звернувся до суд з наведеним позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що відповідачка є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], який з 09 вересня 2005 року навчається та перебуває на повному державному утриманні в Івано-Франківській обласній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Івано-Франківської обласної ради. [PERSON] був відібраний від матері на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 19.05.2005 року без позбавлення матері батьківських прав. Батько [PERSON] записаний батьком за вказівкою матері. За період навчання дитини в школі-інтернаті відповідачка (матір дитини) періодично відвідувала сина, але не приділяла йому належної уваги, не цікавилась його здоров'ям, навчанням. Відповідачка матеріально сину не допомагає, аліменти не сплачує. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала з мотивів наведених в ньому, просила про їх задоволення. Відповідачка в судовому засіданні 30.09.2014 року проти вимог позов заперечила, суду пояснила що з сином бачиться кожних вихідних, спілкується з ним по телефону, в них дуже хороші стосунки, однак забрати сина додому не може, ому що не може знайти постійно роботу та місце проживання. В судові засідання 23.10.2014 року, 25.11.2014 року, 02.02.2015 року та 26.03.2015 року не з'являлась, причини неявки суд не повідомила, місце проживання її невідоме, судом повідомлялась про час та місце судових засідань, судові повістки направлялись судом за усіма відомими адресами, які раніше надавала суду відповідачка. Таким чином, за відсутності інших відомостей про місце проживання відповідачки та засобів зв'язку, судом було вжито всіх заходів щодо її повідомлення про час та місце судового засідання. Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні 23.10.2014 року не заперечив проти позбавлення батьківських його матері [PERSON] щодо нього. Суду пояснив, що навчається в інтернаті з другого класу до цього часу, з матір'ю бачиться кожних вихідних, спілкується по телефону, перебуває у хороших відносинах з чоловіком матері, однак вважає, що коли матір позбавлять батьківських прав то так буде краще для нього, бо опікуватись ним матір не зможе. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вимоги позову підтримав, вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON], надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. В судовому засіданні 26.03.2015 року представник позивача збільшила позовні вимоги та просила стягувати аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки, доводи прокурора, з'ясувавши думку неповнолітньої дитини, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], [PERSON] є матір`ю [PERSON], [INFO] (а.с.4). Довідкою відділу РАЦС від 29.11.2007 року підтверджується факт того, що в актовому записі про народження № 1686 від 03.11.1998 року відомості про батька [PERSON] записано за вказівкою матері (а.с.9). На підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.05.2005 року [PERSON] відібрано від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.8). Із довідки від 15.01.2014 року вбачається, що [PERSON] дійсно навчається в Івано-Франківській обласній загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів Івано-Франківської обласної ради та перебуває на повному державному утриманні з 09.09.2005 року по даний час (а.с.6). Актами відвідування дитини (а.с.10-12) та заявами відповідачки на ім'я директора інтернату в яких вона просить відпустити сина з нею в місто (а.с.53-89) спростовуються твердження представник позивача про те, що відповідачка не цікавиться життям сина. Однак, відповідачка так і не змогла пояснити суду чому вона не забирає сина додому з інтернату, відповідачка ухилялась від відповіді на таке запитання. Відповідачка надала суду довідки про склад сім'ї (а.с.96) та акт обстеження матеріально-побутових умов (а.с.97), однак, не зрозуміло чому відповідачка не забирає сина з інтернату, якщо вона має постійне місце проживання. Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO]. (а.с.31-33). Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав відповідачки судом було враховану думку неповнолітньої дитини, так як відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. У Сімейному кодексі України теж закріплено відповідні норми; зокрема, згідно з положеннями ст. 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя, зокрема спору про позбавлення батьківських прав. Неповнолітній [PERSON] суду вказав, що відповідачку слід позбавити батьківських прав щодо нього, так як мати не може забезпечити йому належний догляд та умови проживання. Суд, враховуючи нестабільну поведінку відповідачки, не вважає за необхідне приймати рішення всупереч думки дитини, оскільки в її інтересах буде доцільно застосувати до відповідачки крайній захід впливу за невиконання батьківських обов'язків та позбавити її батьківських прав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав [PERSON], щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO] є обґрунтованою, такою, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. З урахуванням наведених положень та виходячи із того, що докази наявності у відповідачки постійного доходу в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з неї на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачкою не надано доказів про її матеріальне становище та стан здоров'я, а також потреби самого [PERSON], які з урахуванням необхідності забезпечувати йому умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку, не можуть бути обмежені небажанням матері в повній мірі виконувати обов'язки щодо дитини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимогу про стягнення аліментів слід задовольнити, стягувати з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 400 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Аналізуючи положення сімейного законодавства суд вбачає, що у випадку задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав аліменти на утримання дитини підлягають стягненню на користь другого з батьків, опікуна чи піклувальника дитини, а також зараховуються на рахунки виховних установ, де знаходиться дитина, з врахуванням вимог ст. ст. 182-184, ч. 1, 2 ст. 193 СК України. Якщо дитина передається органу опіки та піклування, перебуває у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі аліменти стягуються з перерахуванням їх на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. (ч. 3 ст. 193 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь держави судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 171, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60, 88 ЦПК України,

Outcome: approved