Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадщину, усунення перешкод у користуванні будинком, вселення, доповнивши його в подальшому зазначила наступне. [INFO] помер її батько [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS]. У право власності на ? частини зазначеного будинку після смерті батька вступила його співмешканка, яка проживала з ним останній час, [PERSON]. Вона у свою чергу, у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не змогла подати та звернулася з цього приводу до суду. Судом було встановлено додатковий строк для подачі заяви у п»ять місяців. Разом з тим під час оформлення документів виникли складнощі щодо подачі документів, оскільки технічний паспорт та право установчі документи на спадкове майно знаходилися у [PERSON], а остання надати їх відмовляється. Крім того, вона також позбавлена можливості потрапити у спірний будинок. 27.05.2010 року з цих підстав вимушена була звернутися до правоохоронних органів, де їй запропоновано звернутися до суду. Зазначила, що фактично з 30.05.2010 року [PERSON] не надає їй право користуватися ? частинами будинку [ADDRESS], що належать їй за законом. Відповідно до заяви від 21.05.2010 року її сестра [PERSON], надісланої з Суворівського району Волгоградської області Російської Федерації та посвідченої нотаріусом, свої спадкові права після смерті батька оформлювати відмовилась. З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст.ст. 321, 328, 392, 1223, 1268 ЦК України просила суд визнати за нею, [PERSON], право власності у порядку спадкування за законом на ? частки будинку за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Усунути їй, [PERSON], перешкоди в користуванні вказаним майном, які чинить [PERSON] До початку слухання справи по суті [PERSON] подала до суду заяву у порядку ст. 31 ч.2 ЦПК України, вказавши наступне. На випадок своєї смерті її батько, [PERSON], який помер [INFO], склав заповіт на ім»я [PERSON], але остання до нотконтори не звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а тому фактично пропустила строк для прийняття спадщини. З огляду на викладене, з урахуванням вимог ст. ст. 328, 391, 356, 392, 1216, 1261, 1268 ЦК України просила суд встановити факт прийняття нею спадщини у вигляді ? частини будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] разом із господарськими спорудами після смерті батька, [PERSON], який помер [INFO]; визнати за нею право власності на вказане майно, усунути перешкоди у користуванні зазначеним майном, які чинить [PERSON]; та вселити її у будинок [ADDRESS]. У свою чергу до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання факту прийняття спадщини та визнання права власності, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. Право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано на ім'я її матері, [PERSON], (1/8 частина на підставі Свідоцтва про спадщину за заповітом від 29.06.1985р. р-р № 2482) та на ім'я її вітчима, [PERSON], (7/8 частина на підставі Свідоцтва про спадщину за заповітом від 29.06.1985 р. р-р № 2482, та Свідоцтва про спадщину за заповітом від 17.11.1983 р. р-р № 1-1843). 09.08.1991 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів їй, [PERSON], його частину домоволодіння [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, у вигляді зазначеного вище майна. Нею, у встановлений законом шестимісячний строк не було подано заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але згідно з ст. 549 ЦК УРСР в ред. 1963 року, вона фактично прийняла спадщину, оскільки мешкала у вказаному будинку, користувалися речами спадкодавця, предметами домашнього обіходу. У липні 2012 року вона звернулася з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Ленінського районного суду міста Донецька від 25 лютого 2013 року в задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що не вбачається поважності причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. З таким рішенням суду вона не погодилась та оскаржила його в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду Донецької області скасоване рішення Ленінського районного суду міста Донецька від 25 лютого 2013 року, а в задоволені її позову, щодо визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини мені також було відмовлено, але з підстав безпідставності подання позову, оскільки Апеляційний суд Донецької області дійшов висновку, що вона фактично прийняла спадщину. Вважає, що успадкувати спадкову масу, яка відкрилась після смерті [PERSON], вона може лише за зверненням з позовом до суду про визнання факту прийняття спадщини та про визнання права власності. Посилаючись ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР, просила встановити факт прийняття нею, [PERSON] спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO], у вигляді 7/8 частин житлового будинку по провулку Отводний,10 в місті Донецьк. Визнати за нею право власності у порядку успадкування за заповітом, на вказане майно. Ухвалою Ленінського районного суду м.Донецька від 28 листопада 2013 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадщину, усунення перешкод у користуванні будинком, вселення, була об»єднана в одне провадження зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину. У судовому засіданні позивач за основним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні тим, що викладені в уточненому позові, вимоги [PERSON] не визнала, вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, надав аналогічні пояснення. Відповідач, позивач за іншим позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала з посиланням на ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР, заявлені нею позов підтримала, просила задовольнити на підставі вказаних вимог закону. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] підтримав пояснення свого довірителя, надавши аналогічні пояснення. У судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилася, надала заяву відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] не визнає, просить слухати справу без її участі, оскільки за станом здоров»я не може з»явитися до суду. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знала тривалий час, він проживав разом з [PERSON] до самої смерті. З 1995 року з ними також мешкала [PERSON] Їй також зі слів [PERSON] стало відомо про існування заповіту на користь доньки [PERSON] - [PERSON] Про існування у [PERSON] доньки вона не знала, ніколи її не бачила. Похоронами [PERSON] займалися [PERSON] та [PERSON], несли усі витрати пов»язані з похованням. Крім того після його смерті і до теперішнього часу вони удвох мешкають у домоволодінні [ADDRESS], користуються меблями та іншими речами, утримують вказане домоволодіння. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що [PERSON] дуже добре знала, вони були сусідами. Останній мешкав разом з [PERSON], а починаючи з 1995 року з ними також мешкала [PERSON] Коли помер [PERSON] усі витрати з організації похорону взяли на себе [PERSON] та [PERSON], вони також проживають у будинку [ADDRESS] до теперішнього часу. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, дійшов наступних висновків Право власності на домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано на ім'я [PERSON], (1/8 частина на підставі Свідоцтва про спадщину за заповітом від 29.06.1985р. р-р № 2482) та на ім'я [PERSON], (7/8 частина на підставі Свідоцтва про спадщину за заповітом від 29.06.1985 р. р-р № 2482, та Свідоцтва про спадщину за заповітом від 17.11.1983 р. р-р № 1-1843) 09.08.1991 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Сьомої донецької державної нотаріальної контори [PERSON] по р-ру № 1-2190, яким заповів [PERSON], належну йому частину домоволодіння [ADDRESS] (а.с.228) [INFO] [PERSON] помер, про що Ленінським відділом РАГС м. Донецька зроблено відповідний актовий запис № 979 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] від [INFO] (а.с.117) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 7/8 частин домоволодіння [ADDRESS]. Оскільки вказані правовідносини виникли до набрання чинності Цивільного Кодексу України в редакції 2003р., суд вважає за необхідне при розгляді справи застосувати положення Цивільного Кодексу в редакції 1963 року, що відповідає вимогам п.4 Перехідних положень Цивільного Кодексу України. Дійшовши такого висновку суд також врахував практику розгляду цивільних справ про спадкування (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13). У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 541 ЦК УРСР передбачено, що заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Статтею 525 УК УРСР передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця, а місцем відкриття спадщини є останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 526 УК УРСР), з домової книги вбачається що спадкодавець [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою [ADDRESS] (а.с.245-246) Відповідно до вимог ч.2 ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), спадкоємець повинен прийняти спадщину протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як встановлено у судовому засіданні спадкоємець за заповітом [PERSON] - [PERSON] у визначений законом строк із заявою про прийняття спадщини не звернулася. Згідно листа Сьомої донецької державної нотаріальної контори №2099/01-16 від 01.11.2013 року (а.с.200), на підставі заяви [PERSON], яка надійшла до нотаріальної контори 06.05.2010 року за №459, було заведено спадкову справу №168/2010 до майна померлого [INFO] [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Сьомої донецької державної нотаріальної контори від 22 листопада 2013 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадщину [PERSON] у порядку спадкуванням за законом відповідно до ст. 1241 ЦК України, відмовлено (а.с.207) Так, позивач за основним позовом [PERSON] зазначає, що спадкоємець за заповітом [PERSON] - [PERSON] у визначений законом строк не оформила своє право власності на спірне майно і тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Вона, у свою чергу, як спадкоємець першої черги за законом, має право на ? частини домоволодіння [ADDRESS]. Разом з тим, суд з вказаним твердженням не погоджується з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За правила ч.2 ст. 524 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) спадкоємство за законом має місце коли воно не змінено заповітом. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Згідно акту від 10 червня 2013 року, складеного депутатом Ленінської районної в м. Донецьку ради, [PERSON] (а.с.230), [PERSON] починаючи з 1996 року постійно проживає у спірному будинку за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини також підтверджені записом у домовій книзі (а.с.27-28) та свідками [PERSON] та [PERSON], які вказали, що [PERSON] разом з [PERSON] починаючи з 1995 року мешкали зі спадкодавцем і по теперішній час мешкають у вказаному вище будинку, користуються меблями, предметами домашнього обігу. Крім того, фактичне прийняття спадщини також підтверджено сплатою нею комунальних послуг (а.с.232- 240). Суд також приймає до уваги, що після смерті [PERSON], у [PERSON] залишились його трудова книжка, яка є особистою річчю спадкодавця. Відповідно до п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995, № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ не цей будинок. Так, свідоцтво про спадщину за заповітом від 29.06.1985р. за яким спадкова маса, яка залишилась після смерті спадкоємця [PERSON], у вигляді 78 частин житлового будинку по [ADDRESS] знаходиться у відповідача [PERSON] Вказані вище обставини переконують суд у тому, що [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном і за правилами п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) прийняла спадщину [PERSON] у вигляді 7/8 частин домоволодіння [ADDRESS]. У такому разі, підстави на які посилається [PERSON], яка вважає, що право власності на спадкове майно [PERSON] необхідно визнати за нею у порядку спадкування за законом є необґрунтованими з урахуванням викладених вище вимог закону, крім того суд за даними правовідносинами не може застосувати вимоги ст. 535 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), оскільки [PERSON] не належить до кола осіб які мають обов»язкову частку у спадщині. Як наслідок, не підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про встановлення нею факту прийняття спадщини, усунення перешкод у користуванні будинком, вселення у будинок. Суд також вважає за необхідне зазначити, що необґрунтованими є вимоги [PERSON] в частині визначення частки спадкового майна, а саме ? частини домоволодіння [ADDRESS], оскільки, як встановлено у судовому засіданні, спадкодавцю [PERSON] належало 7/8 частин зазначеного домоволодіння. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадщину, усунення перешкод у користуванні будинком, вселення. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину, суд встановив наступне. У липні 2012 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Донецька із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Ленінського районного суду міста Донецька від 25 лютого 2013 року в задоволенні позову було відмовлено з тих підстав, що не вбачається поважності причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини. З таким рішенням суду [PERSON] не погодилась та оскаржила його в апеляційному порядку. Рішенням Апеляційного суду Донецької області скасовано рішення Ленінського районного суду міста Донецька від 25 лютого 2013 року, а в задоволені позову [PERSON], щодо визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини також було відмовлено, але з підстав безпідставності подання позову, оскільки Апеляційний суд Донецької області дійшов висновку, що остання фактично прийняла спадщину (а.с.182-184) Постановою державного нотаріуса Сьомої донецької державної нотаріальної контори від 16 липня 2013 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у порядку спадкування за заповітом [PERSON], який помер [INFO], відмовлено у зв»язку із пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.163) Порядок створення Спадкового реєстру заповітів та спадкових справ, внесення до нього відомостей, отримання інформації врегульований наказом Міністерства юстиції України №51/5 від 17.10.2000року «Про Спадковий реєстр», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.10.2000р. №714/4935; Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів, що ратифікована Законом України від 10.07.2010р.; постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р. №491 «Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі»; Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011р. №1810/5 «Про затвердження Положення про Спадковий реєстр», зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №831/19569. Так, Наказом Міністерства юстиції України №51/5 від 17.10.2000р. затверджено Положення про Єдиний реєстр заповітів та спадкових справ (п.1 наказу); зобов'язано органи юстиції, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в строк до 01.05.2001 забезпечити реєстрацію в Єдиному реєстрі заповітів, складених та посвідчених, змінених у встановленому законодавством порядку, заведених спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину до 01.12.2000 відповідно до розділу 4 Положення про Єдиний реєстр (п. 6 наказу); встановлено з 01.05.2001 обов'язкову перевірку наявності (відсутності) заповіту та наявності (відсутності) заведеної спадкової справи за даними Єдиного реєстру згідно з пунктами 2.4, 3.3 Положення про Єдиний реєстр (п.7 наказу). У перехідних положеннях «Положення про спадковий реєстр», затвердженого наказом Міністерства юстиції «Про Спадковий реєстр» №51/5 від 17.10.2000р. було передбачено, що заповіти, складені та посвідчені в установленому законодавством порядку, заведені спадкові справи до введення в дію Єдиного реєстру підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі. Відповідно до п.1 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011р. №491, спадковим реєстром є електронна база даних, яка містить відомості про посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) заповіти і спадкові договори, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину. Порядок внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчені (складені та/або прийняті на зберігання) заповіти і спадкові договори визначається Мін'юстом. Держателем Спадкового реєстру є Мін'юст, що забезпечує його функціонування і виконує функції національного органу. Відповідно до п 2.5. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 07.07.2011р. №1810/5, заповіти, посвідчені нотаріусами, консульськими установами, посадовими і службовими особами, які зазначені в статтях 1251 і 1252 Цивільного кодексу України, статті 37 і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат", до створення та введення в дію програмного забезпечення Спадкового реєстру підлягають обов'язковій державній реєстрації. Таким чином, презумпція правомірності заповіту має місце лише у випадку реєстрації даного заповіту у Спадковому реєстрі. Так, судом встановлено, що заповіт [PERSON], складений 09.08.1991 року, зареєстрований у спадковому реєстрі, з додержанням вимог закону. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких підстав, суд встановивши даним рішенням, що [PERSON] фактично вступила в управління спадковим майном і за правилами п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) прийняла спадщину [PERSON] у вигляді 7/8 частин домоволодіння [ADDRESS], заповіт зареєстрований у державному реєстрі, вважає, що з метою захисту порушених майнових права та інтересів, за нею необхідно визнати право власності на 7/8 частини житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом. Таким чином, суд у повному обсязі задовольняє позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину. На підставі ст.ст. 534, 548, 549 ЦК УРСР в ред.. 1963 року,

Outcome: approved