Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що 20.04.2013 року на позачерговій конференції [PERSON] міськрайонної громадської організації «Союз Чорнобиль» України (в ході розгляду справи уточнена вірна назва відповідача - Миргородське міськрайонне громадське обєднання «Союз Чорнобиль» України (назва згідно Статуту), його було обрано членом ревізійної комісії даного громадського обєднання. В травні 2014 року він, як член ревізійної комісії, провів перевірку фінансово-господарської діяльності організації і свої висновки виклав у письмовому вигляді в особистій думці. 31.05.2014 року на звітних зборах організації керівництво, будучи невдоволеним його перевіркою фінансової діяльності організації, поставило питання про виключення його, [PERSON], із членів організації (обєднання), що послугувало припиненню його повноважень як члена ревізійної комісії. Позивач [PERSON] вважає виключення його з членів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України незаконним, оскільки в протоколі звітних зборів від 31.05.2014 року відсутня будь-яка конкретика, що засвідчувала та підтверджувала б його будь-яке халатне відношення до своїх обовязків; ніякі службові обовязки в даного громадському обєднанні він не виконував, оскільки всі члени ревізійної комісії перебувають в організації на громадських засадах; згідно п.5.20, 5.27 Статуту даного громадського обєднання, ревізійна комісія підзвітна виключно конференції, а не зборам організації; згідно п.1.4 Положення про ревізійну комісію обрання та припинення повноважень членів ревізійної комісії відноситься виключно до компетенції конференції обласної організації. Вважає, що виключення його з членів громадської організації (обєднання) є помстою за добросовісне ставлення до виконання своїх обовязків як члена ревізійної комісії і відсутнє будь-яке належне та обєктивне підтвердження недбалого та халатного відношення до своїх службових обовязків з його сторони. Позивач зазначає, що такими протиправними діями (щодо його виключення з членів громадської організації (обєднання) йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 100 грн., оскільки його, [PERSON], на його думку, незаконно виключили із членів даної громадської організації (обєднання), в якій він перебував з моменту її заснування впродовж 18 років, після виключення він тяжко хвилювався, що додавало йому незручностей, проблем, додаткових зусиль для організації життя, що негативно вплинуло на нього і дії відповідача знаходяться в прямому причинному звязку з такими наслідками. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] просив суд визнати незаконним рішення звітних зборів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України від 31.05.2014 року щодо виключення його, [PERSON], з членів даного громадського обєднання (як уточнено позивачем в ході судового розгляду справи), що затверджене протоколом відповідних зборів від 31.05.2014 року та просив стягнути з відповідача на його користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 100 грн. (а.с.1-2). В ході розгляду справи Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, 29.01.2015 року позивач [PERSON] подав заяву, назвавши її заявою про збільшення позовних вимог (а.с.23), однак з її змісту вбачається, що у даній заяві позивачем викладені додаткові обґрунтування (а не позовні вимоги) підстав заявлених ним первинно позовних вимог, що стосуються визнання незаконним рішення звітних зборів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України від 31.05.2014 року щодо виключення його з членів даного громадського обєднання. При цьому, позивачем [PERSON] у даній заяві вказано про те, що позовні вимоги, викладені у його позові від 04.12.2014 року він залишає для розгляду в судовому засіданні (а.с.23). Після задоволення самовідводів всіма суддями Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (а.с.а.с.68,71), дана цивільна справа направлена до Великобагачанського районного суду Полтавської області, яка прийнята до провадження Великобагачанського районного суду Полтавської області 11.03.2015 року (а.с.74). В ході розгляду даної справи Великобагачанським районним судом Полтавської області, 09.06.2015 року позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с.165), в якій він збільшив суму завданої йому моральної шкоди до 2000 грн., яка, як вказує, йому заподіяна і яку він прохає стягнути з відповідача у справі та просив стягнути матеріальні витрати згідно фіскального чеку в сумі 399 грн.91 коп., які були витрачені для заправки автомобіля для поїздок до Великобагачанського районного суду, а також просив суд зобовязати відповідача у справі оприлюднити рішення суду на позачерговій конференції в 30-ти денний термін. В цій же заяві [PERSON] вказується, що його позовні вимоги, викладені у позові від 04.12.2014 року та в заяві від 29.01.2015 року він залишає для розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові, заяві про збільшення позовних вимог та заяві щодо додаткового обґрунтування позовних вимог і просив його заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України [PERSON] заявлені позовні вимоги [PERSON] не визнав, вважає, що рішення звітних зборів громадського обєднання від 31.05.2014 року про виключення з членів громадського обєднання [PERSON] прийнято згідно законодавства, протокол даних зборів відповідає дійсності і просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі за безпідставністю. Також, представник відповідача посилався на подані ним у справі письмові заперечення щодо позову [PERSON] (а.с.а.с.24-27), які були оголошені в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], пояснення представника відповідача [PERSON], допитавши свідків по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та проаналізувавши письмові докази по даній справі і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконним рішення звітних зборів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України від 31.05.2014 року щодо виключення його, [PERSON], з членів даного громадського обєднання, що затверджене протоколом відповідних зборів від 31.05.2014 року підлягають задоволенню, а в решті заявлених позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.01.2001 року [PERSON] є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії (а.с.8). [PERSON] 17.01.2001 року подав в організацію Українського обєднання «Союз Чорнобиль» Миргородського району та м. Миргород письмову заяву про включення його в члени громадської організації Українського обєднання «Союз Чорнобиль» (а.с.110). Сторонами у справі не заперечується, що [PERSON] до 31.05.2014 року був членом [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України. Також сторонами не заперечується, що [PERSON] як члена вищевказаної громадської організації (обєднання), 20.04.2013 року на позачерговій конференції [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України було обрано і членом ревізійної комісії даного обєднання. Це ж підтверджується і протоколом відповідної конференції від 20.04.2013 року (а.с.а.с.118-120). 31 травня 2014 року в м. Миргород Полтавської області було проведено Звітні збори [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України, список присутніх членів даної громадської організації відповідає кількості, вказаній у відповідному протоколі зборів (а.с.а.с.148-151) та свідчить про наявність кворуму для проведення відповідних зборів. Згідно протоколу звітних зборів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України від 31.05.2014 року, [PERSON] виключено з членів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» (а.с.а.с.4-6;107-109); при цьому, суд враховує посилання представника відповідача [PERSON] про те, що у протоколі, який міститься на а.с.а.с. 4-6 у його назві міститься помилка, оскільки у назві протоколу вказано про організацію, однак в дійсності мова йде про обєднання, тому ним було виправлено помилку у назві аналогічного протоколу, який він надав суду і який міститься на а.с.а.с.107-109, де вказується про обєднання. При цьому суд відмічає, що по самому тексту вищевказаного протоколу вказується про громадську організацію, а не про обєднання, яке є таким згідно Статуту. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Під час судового розгляду справи суд неодноразово виконував вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України і розясняв, зокрема, позивачу право подання ним уточнених позовних вимог,а також заяв про збільшення або зменшення позовних вимог; після подання позивачем [PERSON] 09.06.2015 року заяви про збільшення позовних вимог, в подальшому ним будь-які інші позовні вимоги, ніж ті, що викладені ним раніше у позові та заявах про збільшення позовних вимог не заявлялися, тому суд розглядає спір в межах заявлених позивачем позовних вимог. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Зі змісту протоколу загальних зборів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України від 31.05.2014 року (голова зборів [PERSON], секретар Куберт В.Ф.) вбачається, що на вказаних зборах був встановлений такий порядок денний: 1) Звіт голови ММРГО «СЧУ» [PERSON]; 2) Звіт голови ревізійної комісії [PERSON]; 3) Різне, де поряд з іншим, вказаний п. г про виключення із ММРГО «СЧУ» членів організації [PERSON] та [PERSON] за недбале та халатне відношення до своїх службових обовязків. Вбачається, що ні в кого з присутніх не було доповнень і змін до порядку денного, за такий порядок денний звітних зборів всі проголосували одноголосно. Також, як вбачається з даного протоколу, питання про виключення із ММРГО «СЧУ» членів організації [PERSON] та [PERSON] за недбале та халатне відношення до своїх службових обовязків оголосив голова [PERSON]; поступила пропозиція виключити даних осіб із членів громадської організації [PERSON] та [PERSON]; за дане питання проголосували 38 чоловік, проти 3, утримались -3; Рішення зборів згідно п.4 наступне: виключити із ММРГО «СЧУ» членів [PERSON] та [PERSON] (а.с.а.с.4-6; 107-109). В судовому засіданні позивач [PERSON] посилався на те, що відомості, які вказані в даному протоколі щодо порядку денного та про його виключення під час голосування не відповідають дійсності, з мотивів, які наведені ним у своїй позовній заяві від 05.12.2014 року та у заяві про збільшення позовних вимог (фактично про уточнення обґрунтування позову) від 29.01.2015 року; також вказує, що питання про його виключення з членів даного громадського обєднання в порядок денний не ставилось на початку засідання, при цього, є нелогічним, щоб він також голосував за порядок денний, де було б вказано про його виключення з членів даного громадського обєднання за халатне та недбале виконання своїх службових обовязків, крім того, будь-якого обговорення питання про виключення його з членів обєднання не проводилось, йому слова з приводу його виключення з членів громадського обєднання не надавали, що вбачається з вищевказаного протоколу. Також [PERSON] вважає, що так як він був членом ревізійної комісії, то ревізійна комісія не підзвітна звітним зборам і підзвітна виключно конференції, а його повноваження як члена ревізійної комісії можуть бути припинені виключно на конференції обласної організації. Представник відповідача у справі [PERSON], заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] вказав, що порядок денний, який вказаний у протоколі, дійсно був затверджений у такому вигляді, який викладений у протоколі, питання про виключення [PERSON] з членів громадського обєднання було внесено до порядку денного, а в подальшому за нього проголосували більшість присутніх членів громадського обєднання. В цілому посилався на обставити, що викладені в його запереченнях на позов [PERSON] (а.с.а.с.24-27,173). Зі змісту протоколу загальних зборів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України від 31.05.2014 року вбачається, що після звіту голови ММРГО «СЧУ» [PERSON] виступив [PERSON], який висловився щодо неефективності використання певних грошових коштів правлінням громадського обєднання. Особиста думка [PERSON] як члена ревізійної комісії [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України була викладена у письмовій формі до [PERSON] перевірки Ревізійної комісії від 30.05.2014 року (а.с.7). [PERSON] в судовому засіданні вказував про те, що його окрема думка як члена ревізійної комісії зявилась 30.05.2014 року, тобто тоді, коли він ознайомився з протоколами та актами правління щодо використання грошових коштів (а.с.а.с.152-159). При цьому, на [PERSON] списання грошових коштів по ММРГО «СЧУ» за 2013 рік вказані підписи членів ревізійної комісії [PERSON]Г та [PERSON], при цьому, [PERSON] вказав як додаток особисту думку до акту, яку засвідчив підписом (а.с.159). В судовому засіданні свідки сторони позивача у справі - [PERSON] (бувший член ревізійної комісії) та [PERSON] - член громадського обєднання ММРГО «СЧУ» вказали про те, що у порядок денний не вносилось питання про виключення [PERSON] та її ([PERSON]І.) із членів ММРГО «СЧУ» і не озвучувалося, дане питання виникло після виступу [PERSON] як члена ревізійної комісії, який висловив свою окрему думку до акту перевірки ревізійної комісії та вказав на неефективність використання грошових коштів правленням як на його думку, при цьому, [PERSON] не надавалося слова з приводу його виключення з членів вищевказаної організації. Допитані в судовому засіданні свідки сторони відповідача члени громадського обєднання ММРГО «СЧУ» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в основному зазначали про те, що [PERSON] не сприяв діяльності громадського обєднання, відговорював членів обєднання від поїздок в м. Київ на протестні акції по захисту прав чорнобильців, як колишній голова правління, на думку даних свідків, не зумів належним чином організувати роботу громадського обєднання згідно статутної діяльності громадського обєднання. Свідки вважають, що виключення [PERSON] з членів вищевказаного громадського обєднання з формулюванням за недбале та халатне відношення до своїх службових обовязків є вірним. При цьому, свідок [PERSON] (голова зборів) допустив, що у протоколі могли бути не зазначені деякі відомості, повязані з проведенням звітних зборів, зокрема, щодо обрання членів лічильної комісії та щодо голосування по порядку денному, а також щодо обговорення питання про виключення громадян із членів громадського обєднання, однак які саме відомості конкретно у протоколі не зазначені він пояснити не зміг. Відповідно до ст.36 Конституції України, громадяни України мають право на свободу об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або захисту прав і свобод інших людей. Ніхто не може бути примушений до вступу в будь-яке об'єднання громадян чи обмежений у правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських організацій. Усі об'єднання громадян рівні перед законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про обєднання громадян» №4572 від 22.03.2012 року (із змінами), громадське обєднання це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка (ч.2). Громадська організація це громадське обєднання, засновниками та членами якого є фізичні особи (ч.3 цієї статті). Статтею 3 Закону України «Про обєднання громадян» (із змінами) визначені принципи діяльності громадських обєднань. Так, добровільність передбачає право особи на вільну участь або неучасть у громадському обєднанні, у тому числі в його утворенні, вступі в таке обєднання або припинення членства (участі) в ньому. Рівність перед законом передбачає, що громадські обєднання є рівними у своїх правах та обовязках відповідно до закону з урахуванням організаційно-правової форми, виду та/або статусу такого обєднання. Прозорість та відкритість передбачають собою право всіх членів (учасників) громадського обєднання мати вільний доступ до інформації про його діяльність, у тому числі про прийняті громадським обєднанням рішення та здійснені заходи, а також обовязок громадського обєднання забезпечувати такий доступ. Відповідно до змісту ст.5 даного закону, ніхто не може бути примушений до вступу у будь-яке громадське обєднання; належність чи неналежність до певного громадського обєднання не може бути підставою для обмеження прав і свобод особи або для надання їй будь-яких пільг і переваг. Тобто, дане положення закону повністю кореспондується зі змістом ст.36 Конституції України. Громадське обєднання здійснює свою діяльність на підставі статуту, в якому повинні міститься відомості, визначені положеннями ст.11 Закону України «Про обєднання громадян» (із змінами). З урахуванням вищевикладених положень законодавства України щодо діяльності громадських обєднань, виходячи з предмету спору у даній цивільній справі суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2001 року №18-рп/2001 визначено, що обовязковим правової держави є, зокрема, невтручання як у реалізацію громадянами права на свободу обєднання, так і в діяльність самого обєднання, за винятком обмежень, встановлених законом і в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоровя населення або захисту прав і свобод інших людей відповідно до ч.1 ст.36 Конституції України. Отже, Конституцією України в указаних виключних випадках дозволяється втручання з боку держави у реалізацію громадянами права на свободу обєднання, зокрема, у разі захисту прав і свобод людини. Також, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 23.05.2001 року №6-рп/2001 чітко визначив, що у разі виникнення спору щодо порушення об'єднаннями громадян, їх посадовими і службовими особами прав і свобод громадянина, останній має право на підставі статті 55 Конституції України звернутись за їх захистом до суду. При цьому, визначення належності питань до внутріорганізаційної діяльності або виключної компетенції об'єднання громадян у кожному конкретному випадку вирішує суд в разі оскарження громадянином актів і дій таких об'єднань. Отже, при вирішення в даній цивільній справі спору між сторонами, суд враховує дані висновки Конституційного Суду України, оскільки позовні вимоги [PERSON] стосуються оскарження відповідного рішення громадського обєднання щодо його неправомірного та безпідставного виключення з членів відповідного громадського обєднання. Право [PERSON] на звернення до суду з відповідним позовом гарантовано ст.55 Конституції України і є безумовним. В контексті забезпечення дотримання принципів Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля утвердження верховенства права та європейських підходів до розуміння прав людини, 23 лютого 2006 року Верховною [PERSON] України було прийнято Закон України №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Основними цілями даного Закону є застосування практики Європейського суду з прав людини з метою забезпечення виконання рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України та впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом України №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Положення статті 11 Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплюють право кожного на свободу обєднань з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідним в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Отже, з вказаних положень Конвенції про захист прав і основоположних свобод вбачається, що положення ст.36 Конституції України та відповідні висновки, що містяться у викладених вище Рішеннях Конституційного Суду України повністю узгоджуються з положеннями Конвенції і їм не суперечать. Концептуальні засади спеціального закону, який регулює право на свободу обєднань були також визначені Європейським судом з прав людини під час тлумачення норм ст. 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, Європейський суд з прав людини у Рішенні по справі «Корецький та інші проти України» зазначає, що ст.11 Конвенції також містить вимогу щодо якості закону, який в національному законодавстві регулює право на обєднання. Визнаючи виключне право держави самостійно регулювати діяльність неурядових організацій на її території, суд зазначив, що таке втручання у право на свободу обєднання повинно переслідувати легітимну мету та бути "необхідним у демократичному суспільстві", а спеціальний закон повинен бути доступним для конкретної особи та достатньо чітко визначати межі втручання держави у право на свободу обєднань. Також, у справі «Корецький та інші проти України» Європейський Суд з прав людини визначив, що право на обєднання це невідємна частина права, гарантованого статтею 11 Конвенції; можливість заснувати юридичну особу з метою діяти колективно в сфері спільних інтересів є одним з найважливіших аспектів права на свободу обєднання, за відсутності якого вказане право було б позбавлене будь-якого сенсу; спосіб, в який національним законодавством закріплено цю свободу та її практичне застосування органами державної влади є проявом стану демократії в певній країні. Разом з цим, при розгляді даної цивільної справи суд також враховує і те, що у Фундаментальних принципах щодо статусу неурядових організацій в Європі від 5 липня 2002 року (пункти 2, 15) та у Рекомендаціях Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно правового статусу неурядових організацій у Європі СМ/REC (2007) 14 від 10 жовтня 2007 року (пункти 2, 16) передбачено право будь-якої особи бути, зокрема, членом неурядової організації (громадської організації). Згідно пп.1.2,1.3 Статуту [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України, затвердженого установчими зборами [PERSON] міськрайонної спілки «Союз Чорнобиль» 26.12.1996 року та погодженого головою Полтавського обласного відділення української спілки «Союз Чорнобиль» [PERSON], дане обєднання входять до складу обласного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України і є громадською організацією з обмеженим членством. В категорію членів обєднання входять громадяни України, які постраждали внаслідок атомних катастроф і які активно співпрацюють в обєднанні (п.1.9 Статуту). Обєднання засноване для здійснення заходів по соціально-трудовій та медичній реабілітації членів обєднання, залучення їх до суспільно-корисної діяльності, захисту законних прав та інтересів, надання взаємної підтримки та послуг (п.2.1 Статуту). Положення Розділу 4 Статуту визначають умови та порядок членства у даному обєднанні. Так, відповідно до п.4.1 Статуту, обєднання обєднує на добровільних засадах громадян України, які відносяться до категорії ліквідаторів, евакуйованих переселенців з зони відчуження Чорнобильської АЕС, їх сімей, а також колективи, які захищають права громадян, які потерпіли від аварії на Чорнобильській АЕС, або зазнали впливу в інших випадках іонізуючого опромінення Миргородського району і міста Миргорода Полтавської області і беруть активну участь в діяльності обєднання. У члени обєднання мають право вступати, зокрема, громадяни, які визнають Статут та підтримують заходи для досягнення мети і виконання завдань обєднання. Відповідно до п.4.2 Статуту, актом вступу до обєднання є особиста заява громадянина, прийнятого на загальних зборах обєднання, у якій зазначаються певні його зобовязання. Пунктом 4.3 визначено права членів обєднання. Відповідно до п.4.4 Статуту, вихід з обєднання здійснюється за особистою заявою або за рішенням загальних зборів на підставі невиконання обовязків члена обєднання. Розділом 5 Статуту [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України визначаються структура обєднання, його керівні органи та їх функції. Відповідно до пп.5.2,5.3 Статуту, найвищим керівним органом обєднання є конференція, що скликається раз на рік. Конференція заслуховує звіт ради, намічає програму дій, затверджує та при необхідності вносить зміни в Статут обєднання, вибирає строком на 3 роки голову обєднання, його замісника та ревізійну комісію, обговорює та приймає рішення з інших питань, що виникають. Для здійснення контролю за організаційно-фінансовою діяльністю на конференції обирається ревізійна комісія у складі голови, секретаря та членів комісії, ревізійна комісія підпорядкована у своїй діяльності тільки конференції (п.5.20 Статуту). Також, у положеннях даного розділу статуту вказується про функції та повноваження [PERSON] та правління. Разом з цим, п.5.27 Статуту визначається, що для ревізії громадсько-фінансової діяльності обєднання на загальних зборах обирається ревізійна комісія строком на 3 роки, у складі голови, членів комісії з числа членів обєднання, які не входять до складу ради. Ревізія фінансово-господарської діяльності обєднання здійснюється згідно з діючим законодавством, але не рідше одного разу в рік. Звіт ревізійної комісії подається на затвердження загальним зборам. Отже, аналіз положень Статуту [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України, зокрема, щодо його структури та керівних органів свідчить про те, що в ньому містяться посилання як на конференцію як найвищий керівний орган обєднання, так і на загальні збори. Представник відповідача у справі [PERSON] вказував, що проведені 31.05.2014 року Звітні збори є по суті конференцією або загальними зборами (лише різняться назвами), оскільки по своїй суті скликані та названі 31.05.2014 року звітні збори вирішували по своїй суті та змісту всі питання, які за компетенцією відносяться до конференції або загальних зборів, про які мається вказівка у Статуті громадського обєднання. В той же час позивач [PERSON] заперечував такі посилання, вказуючи, звітні збори не є конференцією і вказані збори не мали права розглядати питання про виключення його з членів громадського обєднання. Аналізуючи вищевказані посилання сторін з урахуваннями аналізу положень Статуту [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України (який у встановлені строки повинен бути приведений у відповідність до Закону України «Про громадські обєднання») дає суду підстави дійти висновку, що у Статуті вищевказаного громадського обєднання в деякій мірі нечітко розмежовані компетенція, відповідні повноваження, функції та мета діяльності між такими керівними органами, які згадуються у даному Статуті, зокрема, як конференцією і загальними зборами. Однак, виходячи зі змісту та суті раніше прийнятих рішень, де було вжите слово конференція вищевказаного громадського обєднання, а також слово збори, в межах розгляду даної цивільної справи за позовними вимогами [PERSON] про те, що він оспорює правомірність свого виключення із членів громадського обєднання, виходячи з аналізу та буквального змісту положень п.4.4 Статуту громадського обєднання, суд вважає, що вказані у протоколі як звітні збори (по суті вказані у Статуті як загальні збори) [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України від 31.05.2014 року, за своєю суттю та функціями мали право розглядати питання про виключення із членів даного громадського обєднання позивача у справі [PERSON], який є членом вищевказаного громадського обєднання. Та обставина, що [PERSON] також був і членом ревізійної комісії [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України не може давати переваг щодо неможливості вирішення питання про виключення його з членів громадського обєднання та впливати на право загальних (звітних) зборів громадського обєднання вирішувати дане питання. Однак, виходячи з аналізу показань свідків сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, з урахуванням сукупності досліджених матеріалів справи та доказів сторін, які надані на засадах змагальності і диспозитивності, суд вважає, що стороною відповідача у справі не доведено обставин того, що член громадського обєднання [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України [PERSON] допустив недбале та халатне відношення до своїх обовязків (за формулюванням виключення його з членів обєднання, яке вказане у протоколі Звітних зборів від 31.05.2014 року), показання вищевказаних свідків щодо неналежного виконання умов статутної діяльності обєднання не підтверджується будь-якими іншими доказами у справі і, по своїй суті, свідчать про певний внутрішній конфлікт деяких членів громадського обєднання з позивачем у справі щодо різного бачення умов статутної діяльності громадського обєднання. Натомість, член вищевказаного громадського обєднання [PERSON], будучи також і членом ревізійної комісії, маючи на те відповідне право (з урахуванням суті повноважень члена ревізійної комісії, виходячи зі змісту п.5.27 Статуту та аналогії з Положенням про ревізійну комісію, що затверджене на засіданні обласної ради Союз Чорнобиль України Полтавської області від 10.10.2003 року та положення про ревізійну комісію, затвердженого на засіданні ММРГО «СЧУ» від 20.05.2013 року), мав право ознайомлюватися з актами списання сум певних грошових коштів за 2013 рік та мав право викласти свою особисту думку, зокрема, і у письмовій формі (а.с.7), що відповідало суті діяльності ревізійної комісії як такої. Тобто, член громадського обєднання [PERSON], будучи і членом ревізійної комісії громадського обєднання, виклавши письмово свою особисту думку до акту перевірки Ревізійної комісії від 30.05.2014 року та вказавши про неї як додаток до акту списання грошових коштів по ММРГО «СЧУ» за 2013 рік (а.с.159) не допустив порушень статутної діяльності громадського обєднання [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України, по суті, мав право висловити свою думку щодо питань, вказаних ним у особистій думці. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 14.12.2013 року був нагороджений почесною грамотою Полтавського обласного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» (до складу якого входить Миргородське міськрайонне громадське обєднання «Союз Чорнобиль» України згідно п.1.2 Статуту) за активну діяльність та з нагоди Дня ліквідатора (а.с.87). Отже, з урахуванням сукупності вищевказаних обставин та дій члена [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України та як члена ревізійної комісії обєднання [PERSON] вбачається, що стороною відповідача у справі не надано належних і переконливих доказів недбалого та халатного відношення до своїх службових обовязків (в межах формулюванням, за яким [PERSON] 31.05.2014 року було виключено з членів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України). З урахуванням аналізу показань свідка [PERSON] (голови звітних зборів 31.05.2014 року) та показань свідків [PERSON] та [PERSON], позиції та дій [PERSON], який після 31.05.2014 року почав звертатися в різні інстанції з приводу незгоди його з рішенням про його виключення з членів громадського обєднання та щодо отримання копії відповідного протоколу, суд вважає, що відомості, які викладені у протоколі звітних зборів від 31.05.2014 року [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України щодо включення до порядку денного звітних зборів підпункту г пункту 3 «Різне» про виключення, зокрема, [PERSON] з членів громадської організації за недбале та халатне відношення до своїх службових обовязків та про одноголосне рішення з цього питання (тобто, по суті, за яке нібито голосував і [PERSON] (за своє виключення) не відповідають дійсності, а зазначення у протоколі про одноголосність прийнятого з цього приводу рішення (про включення до порядку денного питання виключення [PERSON] з членів громадського обєднання (по суті, за яке нібито проголосував і сам [PERSON]В.), є нелогічним і таким, що в дійсності не мало місця. Посилання представника відповідача [PERSON] про недбалість дій члена громадського обєднання і члена ревізійної комісії [PERSON], оскільки на актах списання грошових сум за 2013 рік відсутні підписи [PERSON] (а.с.а.с.152-157) не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані акти містять підписи всіх членів правління громадського обєднання та затверджені головою ревізійної комісії, обовязок затвердження таких актів членами ревізійної комісії не вбачається з досліджених матеріалів справи. З огляду на положення ст.55 Конституції України та висновки, що викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 року №6-рп/2001 (справа №1-17/2001) суд оцінює зміст заяви ряду членів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України з позиції права осіб на свободу думки, слова та висловлення своїх поглядів і переконань, однак бере до основу положення Конституції України про те, що право будь-якої особи на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів є гарантованим Конституцією України та є безумовним. З урахуванням спору, що виник між [PERSON] та громадською організацією - [PERSON] міськрайонним громадським обєднанням «Союз Чорнобиль» України, виходячи зі змісту Статуту даного громадського обєднання, суд вважає такими, що не стосуються спірних правовідносин сторін у межах даної справи посилання представника відповідача [PERSON] та свідків сторони відповідача на діяльність [PERSON] у відповідному фонді інвалідів Чорнобиля, оскільки така діяльність останнього не вбачається з матеріалів даної справи і не стосується предмету спору між конкретними сторонами у даній цивільній справі. Виходячи зі змісту Статуту [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України та того, що члени, зокрема, ревізійної комісії обираються з числа членів відповідного громадського обєднання, суд не погоджується з твердженням позивача [PERSON] про те, що припинення його повноважень як члена ревізійної комісії повинно було бути здійснене конференцією Полтавської обласної організації «Союз Чорнобиль» України, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 31.05.2014 року [PERSON] було виключено саме з членів громадської організації - [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України (а не як члена ревізійної комісії даного громадського обєднання), відповідно, ця обставина також припинила функції [PERSON] і як члена ревізійної комісії даного громадського обєднання. З урахуванням системи способів захисту цивільних прав та інтересів особи, визначених ч.2 ст.16 ЦК України, виходячи з предмету спірних правовідносин між сторонами щодо виключення позивача у справі з членів громадського обєднання та відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховуючи визначену Статутом компетенцію конференції [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України, суд не вбачає підстав для зобовязання відповідача у справі [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України оприлюднити рішення суду на позачерговій конференції в 30-ти денний термін. Також, суд не вбачає підстав для задоволення збільшених позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] народився у 1955 році, він являвся членом громадської організації на добровільних засадах [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України, має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та є військовим пенсіонером, відповідно, в силу закону, отримує відповідні виплати. Згідно з розясненнями, що викладені у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п.9 зазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В розрізі наведеної правової норми, з урахуванням сукупності досліджених доказів у справі, що надані сторонами на засадах змагальності і диспозитивності, з урахуванням положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд вважає, що матеріали цивільної справи та наведені доводи позивача у справі не містять жодних відомостей, які б свідчили про ступінь страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач у справі, або характер його немайнових втрат, повязаних з виключенням його 31.05.2014 року з членів [PERSON] міськрайонного громадського обєднання «Союз Чорнобиль» України. Позивачем до суду не надано доказів, що неправомірне виключення його з членів вищевказаного громадського обєднання (з урахуванням дати прийняття відповідного рішення 31.05.2014 року і на час постановлення рішення у справі) погіршили стан здоровя позивача або спричинили зміни у його життєвих стосунках, ступені зниження престижу, ділової репутації, тобто, позивачем у справі [PERSON] не надано жодних доказів, які б слугували підставою для відшкодування моральної шкоди з урахування спірних правовідносин, що виникли між сторонами; позивачем, в своїй сукупності, не доведено передбачених ст.ст.23,1167 ЦК України обставин і умов, які зумовлюють наявність підстав для стягнення моральної шкоди. Згідно п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи відносяться витрати сторін, що повязані з явкою до суду. Позивачем у справі надано фіскальний чек від 09.06.2015 року про придбання 20 л бензину марки А-95 на суму 399,91 грн. (а.с.166). Суд вважає, що з урахуванням місця розташування Великобагачанського районного суду Полтавської області від місця проживання позивача у справі (м. Миргород) (близько 30 км), вказаний фіскальний чек не свідчить про те, що придбана кількість бензину використана безпосередньо для поїздок позивача до Великобагачанського районного суду Полтавської області в судові засідання 23.03.2015 р., 28.04.2015 року та 09.06.2015 року. Будь-яких доказів використання вказаної кількості бензину для цілей, що вказані у заяві [PERSON] від 09.06.2015 року в матеріалах справи не має і вони не надані позивачем у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved