Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» та просила суд постановити рішення, яким відновити становище, яке існувало до порушення права власності, скасувати рішення про державну реєстрацію приватної власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ», з урахуванням уточнених позовних вимог просила прийняти рішення, яким відновити становище, яке існувало до порушення права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яке виникло на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.10.2007 року, виданого Святошинською районною у м. Києві радою у відповідності до розпорядження №2584 та визнати протиправною та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського округу Кобелєвої Алли Михайлівни про державну реєстрацію права приватної власності індексний номер: 28931027 від 25.03.2016 11:18:55, яким було вирішено зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», код ЄДРПОУ: 37825968 право власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачу стало відомо, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» 21.03.2016 року зареєстрував на себе право власності на належну позивачу та третім особа квартиру загальною площею 75.3, житлова площа: 40,2, розташовану за адресою: [ADDRESS] , про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було внесено запис про право власності 13865592. Право приватної власності у позивача на спірну квартиру виникло на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.10.2007 року, виданого Святошинською районною у м. Києві радою у відповідності до розпорядження № 2584. 25.02.2008 року [PERSON] уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитний договір № 11304210000 та кредитний договір № 1134243000. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки № 78031 від 25.02.2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12.12.2011 року банк відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» відповідно до Договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця за зобов`язаннями по кредитним договорам та іпотечному договору відповідно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 73552022, підставою виникнення права власності у відповідача є договір іпотеки, серія та номер: 1286, виданий 25.02.2008 року. Згідно п. 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» договору іпотеки № 78031, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем, третіми особами, існує застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленого законом України «Про іпотеку». Окремий договір між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як Іпотекодавцями та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ», як іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.5.2.1. договору іпотеки), або окремий договір про задоволення вимог Іпотекодержателя отримання права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця (п.5.2.2. договору іпотеки) - не укладався. Відповідач - ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» є новим кредитором, який набув право вимоги відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за договором іпотеки, а тому обсяг його прав не передбачає реєстрацію на себе права власності на предмет іпотеки інакше як шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, який між сторонами не укладався. Заявляючи про протиправність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29931027 від 25.03.2016 року 11:18:55, та необхідність його скасування, позивач просить також задовольнити позов в частині вимог, які є похідними від основної позовної вимоги з тим, щоб відновити становище, яке існувало до порушення його прав. Враховуючи наведене та посилаючись на ст.514, 575 ЦК України, ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» просила заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва 12 січня 2018 р. відкрито провадження по вказаній цивільній справі. 12.06.2018 р. позивачем подано заяву про уточнення вимог позовної заяви від 11.01.2018 р. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 22.08.2018 р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судові засідання не з`явилась, ро час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому можливо розглянути справу в її відсутності. Представник позивача адвокат Дорога А.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві та уточненнях до неї. Представник Відповідача проти задоволення позову заперечував, просить відмовити у задоволенні позовних вимог вказуючи на їх необгрунтованість та безпідставність. Треті особи в судові засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому є можливим розгляд справи в їх відсутності. Третя особа приватний нотаріус Київського міського округу Кобелєва А.М. в судові засідання не з`явилась, неодноразово не виконавши вимоги ухвали суду щодо витребування матеріалів відповідно до яких вчинено вказану реєстрацію права власності, тому є можливим розгляд справи в відсутності вказаної третьої особи. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» 21.03.2016 року зареєстрував на себе право власності на належну позивачу та третім особа квартиру загальною площею 75.3, житлова площа: 40,2, розташовану за адресою: [ADDRESS] , про що в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. було внесено запис про право власності 13865592. Право приватної власності у позивача на спірну квартиру виникло на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.10.2007 року, виданого Святошинською районною у м. Києві радою у відповідності до розпорядження № 2584. 25.02.2008 року [PERSON] уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитний договір № 11304210000 та кредитний договір № 1134243000. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки № 78031 від 25.02.2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12.12.2011 року банк відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» відповідно до Договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця за зобов`язаннями по кредитним договорам та іпотечному договору відповідно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 73552022, підставою виникнення права власності у відповідача є договір іпотеки, серія та номер: 1286, виданий 25.02.2008 року. Згідно п. 5 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» договору іпотеки № 78031, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем, третіми особами, існує застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленого законом України «Про іпотеку». Окремий договір між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як Іпотекодавцями та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ», як іпотекодержателем про задоволення вимог Іпотекодержателя (п.5.2.1. договору іпотеки), або окремий договір про задоволення вимог Іпотекодержателя отримання права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця (п.5.2.2. договору іпотеки) - не укладався. Відповідач - ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» є новим кредитором, який набув право вимоги відповідно до договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за договором іпотеки, а тому обсяг його прав не передбачає реєстрацію на себе права власності на предмет іпотеки інакше як шляхом укладення окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, який між сторонами не укладався. Заявляючи про протиправність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29931027 від 25.03.2016 року 11:18:55, та необхідність його скасування, позивач просить також задовольнити позов в частині вимог, які є похідними від основної позовної вимоги з тим, щоб відновити становище, яке існувало до порушення його прав. Згідно ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договору, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Крім того, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав в нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомою майна щодо об`єкта нерухомого майна № 73552022, сформованої 22.1 1.201609:38:25, до реєстру внесено наступну інформацію: Номер запису про право власності: 13865592 Дата, час державної реєстрації: 21.03.2016 14:00:19 Державний реєстратор: приватний нотаріус Кобелева Алла Михайлівна, міський нотаріальний округ Підстава виникнення права власності: договір іпотеки, серія та номер: 1286, 25.02.2008, видав приватний нотаріус КМНО Кияшко А.В Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з Відкриттям розділу), індексний номер: 28931027 від 25.03.2016 11:18:55, приватний нотаріус Кобелєва Алла Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ. Таким чином, підстава внесення запису ще не настала за часом, а отже реєстраційна дія не могла настати в законному порядку, оскільки на момент здійснення реєстраційної дії Кобелєвою А.М. (21.03.2016 р.) була відсутня підстава здійснення реєстраційної дії та порушено порядок проведення реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV (далі - Закон №1952-IV), державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Судом встановлено, що право власності у позивача на спірну квартиру виникло на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.10.2007 року, виданого Святошинською районною у м. Києві радою у відповідності до розпорядження № 2584. 25.02.2008 року [PERSON] уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитний договір № 11304210000 та кредитний договір № 1134243000. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладеного договір іпотеки № 78031 від 25.02.2008 року, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 12.12.2011 року банк відступив ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» відповідно до Договору факторингу № 1 та договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Позичальника та Іпотекодавця за зобов`язаннями по кредитним договорам та іпотечному договору відповідно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 73552022, підставою виникнення права власності у Відповідача є договір іпотеки, серія та номер: 1286, виданий 25.02.2008 року. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положенням статті 16 ЦК України права та інтереси особи захищаються, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, позов про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова від 17 квітня 2018 р. у справі № 815/6956/15). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, мотивованим у постанові від 28 листопада 2018 р. у справі № 490/5986/17, в разі оскарження дій державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором. Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін (п.57). Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (п. 58). Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру (п. 36). У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 жовтня 2019 р. у справі № 638/18129/16-ц зазначено: "Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Таку правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 807/137/18." Згідно статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV , що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 4 іпотечного договору № 78031 Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання Іпотекодавцем основного будь-якого зобов`язання по договору іпотеки. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов іпотечного договору. Відповідно до п.5 іпотечного договору № 78031 за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених нижче способів звернення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя: 5.2. 1. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку встановленому законом України «Про іпотеку» 5.2.2. Отримання Іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому законом України «Про іпотеку». З наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладено не було. Представником відповідача на вимогу суду не було надано докази укладення будь-якого договору на виконання вимог п. 5 договору іпотеки №78031 від 25.02.2008 року, оскільки вказані документи у відповідачі відсутні. Ухвалою суду було витребувано від Приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої А.М. копії матеріалів нотаріальної справи про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на майно, однак приватний нотаріус КМНО Кобелєва А.М. припинила свою професійну діяльність, за вказаною адресою не перебуває, матеріали нотаріальної справи не надала. Таким чином, суд використав всі можливі заходи для встановлення доказів по справі. При цьому, згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом, однак представником відповідача не було доведено укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, на який останній посилався в судовому засіданні Крім того, згідно Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 73552022, сформованої 22.11.2016 року до реєстру внесено наступну інформацію: дата здійснення державної реєстрації: 21.03.2016 року 14:00:19; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29931027 від 25.03.2016 року 11:18:55, приватний нотаріус Кобелєва Алла Михайлівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Згідно ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом . Згідно ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав ; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Також згідно з ч. 1 статті 18 вказаного Закону, одним з етапів державної реєстрації прав є перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відсутній факт виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ», оскільки дата прийняття такого рішення ще не настала, а відбудеться 25.03.2016 року, тобто через 4 дні після здійснення реєстраційної дії приватним нотаріусом Кобелевою А.М., що явно суперечить закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З огляду на зазначені обставини суд дійшов висновку про незаконність оскаржуваного рішення приватного нотаріуса про реєстрацію за Відповідачем права власності на спірну квартиру, тому як для реєстрації були подані не належні документи, відсутня підставі вчинення реєстраційної дії. Заявляючи про протиправність рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29931027 від 25.03.2016 року 11:18:55, та необхідність його скасування, позивач просить також задовольнити позов в частині вимог, які є похідними від основної позовної вимоги з тим, щоб відновити становище, яке існувало до порушення його прав. У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 04 грудня 2019 р. у справі № 752/2151/17-ц зроблено висновок, що скасування запису щодо державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно є способом захисту прав позивача на зазначене майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 р. у справі №1519/2-345/11 зазначив: «Належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування), що визначено частиною другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року № 12-158гс18 № 925/1265/16 ст. 5.17)». Таким чином, суд, встановивши незаконність рішення № 29931027 від 25.03.2016 року 11:18:55, вчиненого приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ», вважає за необхідне похідні позовні вимоги задовольнити з метою ефективного судового захисту права власності позивача на спірну квартиру. Щодо порушення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті», суд посилаючись на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13 червня 2018 року у справі №645/5280/16-ц, вказує про те, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки звернення стягнення на квартиру позивача, як предмет іпотеки, шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, а згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку». Крім того, позивач не надав доказів того, що спірна квартира є його єдиним фактичним місцем проживання, а також доказів відсутності у власності в останнього іншого житла тому не є можливим встановлення вказаної обставини як підстави для задоволення заявлених вимог. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову. З врахуванням того, що судом приймається рішення щодо задоволення заявлених позовних вимог, суд вважає доцільним вирішити питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved