Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" з метою отримання банківських послуг, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24.05.2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4425,68 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ Приватбанк Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ Приватбанк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил,- банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконані зобов`язання перед банком. Між тим, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.\~509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач, станом на 18.11.2019 має заборгованість 11533 грн. 80 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 11533 грн. 80 коп., а також судові витрати в розмірі 1 921 грн. 00 коп. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю не з`явився. До початку судового засідання подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, хоча був належно повідомлена про день та час слухання справи. У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 27 грудня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду у відкритому судовому засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24.05.2013 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 4425,68 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 2.1. Генеральної угоди передбачено, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 4425 грн. 70 коп. на строк 36 місяців, з 24.05.2013 по 31.05.2016, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 4425 грн. 70 коп. в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у зазначені в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 160 грн. 56 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.12.2017. Згідно із ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, які вказані у Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починається з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 380\~грн. 24\~коп. (п.\~2.2 Генеральної угоди). За умовами п. 2.5. Генеральної угоди, - позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту, відсотки та винагороду згідно з Генеральною угодою та Умовами і правилами. Як встановлено п. 2.7. Генеральної угоди, датою укладення кредитного договору є дата підписання даної Генеральної угоди. Відповідач ознайомився та погодився з Умовами і правилами, та своїм підписом підтвердив факт надання повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ Приватбанк, також, відповідач підтвердив свою згоду на те, що Генеральна угода, разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом у заяві. Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи на невиконані зобов`язання перед банком (п. 1.1.3.2.11. Умов і правил). За даними наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06.12.2012, позичальник кошти на погашення заборгованості за кредитним договором вносив не у повному обсязі та не регулярно. Таким чином, виходячи із наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] порушив умови договору і станом на 18.11.2019 має заборгованість у розмірі 11533\~грн. 80 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2819\~грн. 83\~коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 2778 грн. 03 коп., заборгованість за пенею 5935\~грн. 94 коп. Дана заборгованість підтверджується відомостями розрахунку, який досліджено судом та визнається відповідачем, а тому підлягає до стягнення. На даний час відповідач не погасив заборгованість по кредиту, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст.\~77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.\~2 ст.\~78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.\~52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору (Генеральної угоди) №\~б/н від 24.05.2013, - недійсним, оспореним, зміненим чи розірваним. Умови Генеральної угоди банком виконано. Відповідач у порушення умов Генеральної угоди свої зобов`язання належним чином не виконував, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом у розмірі щомісячного платежу, в зв`язку з цим має заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом. Таким чином, суд погоджується, що станом на 18.11.2019 заборгованість [PERSON] за Генеральною угодою б/н від 24.05.2013 за кредитом становить 11533,80 грн.. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» застосовано до відповідача вид відповідальності за порушення зобов`язань, - у вигляді пені за прострочене зобов`язання у розмірі 5935\~грн. 94\~коп. Зазначені вище\~обставини підтверджуються\~доказами,\~наявними у\~матеріалах справи\~і визнаються\~відповідачем.\~У даному\~випадку судом\~прийнято визнання\~позову відповідачем,\~відповідно до\~вимог ст.\~206\~ЦПК України,\~оскільки це\~не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На думку суду, позивачем вірно обрано спосіб захисту. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи факт визнання позову відповідачем, відповідно до ст.\~206 ЦПК України, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 1921\~грн. 00 коп. (платіжне доручення № IHB95B2UWU від 25.11.2019), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та,

Outcome: approved