Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Маразліївської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на спадкове майно, уточнивши свої позовні вимоги 11.12.2019 року остаточно просить суд: встановити факт сумісного проживання та визнати за ним право на земельну частку /пай/ в порядку спадкування після брата. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його брат- спадкодавець [PERSON] . Після смерті брата відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку /пай/, розміром 6,5 га, що розташована на території колишнього КСГП «Прогрес» с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області відповідно до Сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0260631. Позивач вказує, що маючи намір прийняти спадщину він звернувся до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, однак на підставі листа у оформленні спадщини було відмовлено, у зв`язку із чим він звернувся до суду за захистом своїх прав. 12 грудня 2019 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду провадження по вказаній справі було відкрито та вона призначена до підготовчого розгляду. 16 січня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши заяву, згідно якої просить розглядати справу у їх відсутності, проти позову заперечень не має. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер спадкодавець - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . /л.с. 14/ Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно у вигляді права на земельну частку /пай/, розміром 6,5 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/, що розташована на території колишнього КСГП «Прогрес» с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області. Належність спадкодавцю вказаного права підтверджується копією Сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії ОД № 0260631, виданого 20.05.1997 року Білгород-Дністровською РДА. /л.с. 15/ Позивач вказує, що померлий [INFO] [PERSON] був його рідним братом. В якості обґрунтування свого позову приєднав довідки № 546 від 14.11.2019 та № 581 від 09.12.2019 року виконкому Маразліївської сільської ради, відповідно до яких на момент смерті [PERSON] з померлим [INFO] проживав та був зареєстрований його рідний брат [PERSON] , який його доглядав та організував його поховання. Однак при усному зверненні до приватного нотаріуса Базан Т.П., листом № 413/01-16 від 10.12.2019 року відмовлено позивачу у заведенні спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин діяв Цивільний кодекс України від 18 липня 1963 року (надалі - ЦК України, 1963 рок), то до спірних правовідносин слід застосовувати норми вказаного Закону. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У відповідності до ст. 529 ЦК України 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. У відповідності до ст. 530 ЦК України, 1963 року, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 548 ЦК України, 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. На запит суду 10 квітня 020 року від управління державної реєстрації актів цивільного стану надійшла відповідь, відповідно до якої повідомляє суд про відсутність актового запису про народження [PERSON] , 1935 року народження та рекомендує звернутися до Державного архіву Одеської області. Відповідно до листа Державного архіву Одеської області від 09 липня 2020 року, у метричній книзі про народження Свято - Георгіївської церкви с. Маразліївка повіту Четатя-Албе /Аккерманський/ за 1935 рік запису про народження [PERSON] не виявлено, метричні книги вищезазначеної церкви за 1934, 1936 роки на зберігання до Державного архіву Одеської області не надходили, документи вважаються втраченими в період окупації та воєнних дій 1941-1944 років. У зв`язку із зазначеним не є можливим надати архівну довідку про народження [PERSON] у 1935 році, рекомендують звернутися до Центрального відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління МЮ, м. Одеса. Аналогічна відповідь надана 24 липня 2020 року на виконання ухвали суду про витребування доказів по справі. На виконання ухвали суду, від начальника управління державної реєстрації центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану 21 серпня 2020 року надійшов лист, відповідно до якого за результатами проведеної перевірки по вказаним параметрам виявлено актовий запис про смерть відносно [PERSON] № 17 від 16 квітня 1997 року, в якому зазначено дату народження померлого [INFO] , місце народження с. Широке. Об`єднані книги, які містять актові записи про народження за 1934 рік по с. Широке в архівах підпорядкованих відділів державної реєстрації актів цивільного стану на зберіганні не знаходяться. Відповідно до довідки виконкому Маразліївської сільської ради від 14 листопада 2019 року № 546, на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] за адресою: [ADDRESS] проживав його брат [PERSON] , який організував його поховання, так як він був одинокий. Відповідно довідки виконкому Маразліївської сільської ради № 581 від 09 грудня 2019 року, на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] проживав та був зареєстрований його рідний брат [PERSON] , який його доглядав. Таким чином, та на підставі вищезазначених документів в судовому засіданні достовірно підтверджено факт сумісного проживання спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] з братом [PERSON] , [INFO] до дня смерті спадкодавця, тобто до [INFO] . Відповідно до Постанови ВС від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Верховний суд зазначає, що саме реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про "автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини". Таким чином спадкоємцю достатньо звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і надати паспорт про реєстрацію за місцем проживання спадкодавця і нотаріус буде вважати цього спадкоємця таким, що прийняв спадщину. Ураховуючи усе вищевикладене, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства, та його правозастосування до фактичних обставин справи, того, що позивач є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , інших судом не встановлено, який фактично прийняв спадщину після смерті свого брата, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлений факт того, що на момент відкриття спадщини позивач проживав разом із спадкодавцем, прийняв на зберігання документи після його смерті, здійснив його поховання, окрім того звернувся до нотаріуса з приводу оформлення своїх спадкових прав, не відмовився від її прийняття, прийнявши до уваги також те, що, іншого способу, окрім як в судовому порядку, захистити права позивача не надається можливим, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved