Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований її зять [PERSON] , який є відповідачем по даній справі. З жовтня 2018 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, а саме у будинку, що належить позивачу. Реєстрація відповідача у вищезазначеному будинку перешкоджає позивачу у реалізації її права на користування та розпорядження належним їй майном та остання змушені нести додаткові фінансові витрати у зв`язку з оплатою комунальних послуг за відповідача. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини його неявки суду невідомі. Судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі частини 4 статті 223 та частини 1 статті 281 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про день, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин і не повідомив причини неявки та не подав відзив на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.04.2006 року. Згідно довідки про склад сім`ї та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 30.12.2019 року, [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , однак з жовтня 2018 року не проживає за вказаною адресою. Зі слів власника проживає в Рівненській області с.Тайкури. Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] з жовтня 2018 року без поважних причин не проживає за місцем своєї реєстрації, тому втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved