Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що 15 березня 2016 року вона вступила в шлюб з відповідачем по справі. Їхній шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №09. Як зазначає позивачка в позовній заяві, що від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується відповідною довідкою виконавчого комітету Ананьївської міської ради. Крім того, позивачка вказує, що вона з чоловіком близько шести місяців разом не проживають та не підтримують шлюбних відносин, однак це не позбавляє його обов`язку по утриманню свого неповнолітнього сина. На протязі вказаного часу відповідач жодного разу з сином не спілкувався та на його утримання надав близько 900 грн. за шість місяців, хоча розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для нормального розвитку дитини, оскільки потрібно купувати необхідні для життєдіяльності сина речі, такі як одяг, продукти харчування, ліки та інше. Неодноразові її прохання надати матеріальну допомогу є безрезультатними. На думку позивачки, що таким чином відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України обов`язку утримувати свого сина. Це, зокрема, виявилося у відсутності будь-якого матеріального (грошового) утримання їхньої дитини. Зокрема, в позовній заяві зазначається, що позивачці відомо, що відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, неповнолітніх дочки, сина немає. Оскільки, відповідач виїхав з с.Жеребкове, позивачці невідомо чи працює він офіційно, який у нього дохід, однак він працює, при цьому все повністю витрачає на свої потреби, не враховуючи навіть мінімальні потреби сина. Натомість доходи, які отримує позивач, не дають їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини. З урахуванням наведених вище обставин позивачка [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою та просить в прохальній частині: - винести рішення, яким стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 20 червня 2011 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , аліменти на її користь - [PERSON] , [INFO] , уродженки та зареєстрованої в [ADDRESS] , мешканки [ADDRESS] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 08 квітня 2016 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини; - стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею витрати, пов`язані з зверненням до суду, а саме: витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1000 гривень. 27 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання на 31 травня 2021, про що головуючим суддею було постановлено відповідну ухвалу (а.с.27-28). При цьому, в ухвалі про відкриття провадження було вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, що передбачено приписам пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України. В ухвалі про відкриття провадження роз`яснено відповідачеві про його процесуальні права, в саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. Відповідно до наявного в матеріалах справи супровідного листа 27 квітня 2021 року на зареєстроване місце проживання відповідача рекомендованим відправленням за вихідним №491/348/21/2660/2021 було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву разом з доданими до неї документами (а.с.29), яке відповідач отримав 06 травня 2021 року, що підтверджується «Повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення» (а.с.33). Як вбачається з матеріалів справи, що відповідач своїми процесуальними правами, передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України, які роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження, не скористався. У судове засідання 09 серпня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, суд враховує клопотання позивачки від 20 квітня 2021 року (а.с.21), в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився. Проте, 09 серпня 2021 року відповідач надав через канцелярію суду письмову заяву (а.с.43), в якій він просив суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги позивача визнає повністю. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги заяву позивача та відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки, відповідача та представника відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, при розгляді справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Новогеоргіївка, Ананьївського району, Одеської області, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 2016 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.5-6). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженець с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді ID-картки № [NUMBER] , виданого 12 квітня 2021 року, органом №5123 - Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.36), та довідкою Відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради №470 від 23 квітня 2021 року про реєстрацію місця проживання особи (а.с.26). Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільного неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 червня 2016 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.9). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ананьївської міської ради №431 від 19 квітня 2021 року позивачка [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , та на її утриманні знаходиться син [PERSON] , [INFO] (а.с.10). З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до частини 1 та 2 статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає за доцільне призначити до стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь позивачки [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 21 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 21 квітня 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, в прохальній частині позовної заяви позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані зі зверненням до суду з даною позовною заявою, а саме на правничу допомогу, згідно представлених документів. В підтвердження того, що позивачеві було надано правничу допомогу за складання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання до позовної заяви додано такі документи як: - договір про надання правової допомоги від 19 квітня 2021 року; - додаток до договору про надання правової допомоги від 19 квітня 2021 року; - квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 20 квітня 2021 року на суму 1000 грн.; - попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс (а.с.13-19). Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи вище викладене та заяву відповідача про визнання вимог позивача у повному обсязі, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат понесених нею за надання професійної правничої допомоги в розмірі 1000 грн. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. З урахуванням того, що позивачка в даній категорії справи звільняється від сплати судового збору та враховуючи приписи п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в прибуток держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved