Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 05.08.2006 року між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №89. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON][INFO], яка на даний час проживає з відповідачем по справі. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, постійні сварки, що призвело до втрати поваги та почуттів один до одного. Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Позивач вважає, що дитину слід залишити проживати разом з матір'ю, спору, щодо поділу спільного майна подружжя немає. З посиланням на викладене та норми ст.ст.105, 110, 112 СК України, позивач просить суд шлюб між ним та відповідачем [PERSON] розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснив суду, що основною причиною розірвання шлюбу є постійні сварки між ним та дружиною , свідком яких є їх спільна дитина , що негативно впливає на її психічний стан. Зазначив, що з липня 2015 року подружжя спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляла, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 05.08.2006 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №89, що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно [NUMBER] від 22.09.2015 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.4/ Як встановлено судом, від шлюбу у подружжя народилася донька - [PERSON], [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 5/ Як встановлено судом, неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем, що стверджується даними довідки №2087 виданою 22.09.2015 року КП ЖРЕР №1./а.с.6/ Шлюбні відносини між подружжям припинені з липня 2015 року. Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує,що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є відсутність взаєморозуміння, різні характери у подружжя та погляди на життя. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Не дав позитивних результатів і наданий подружжю строк на примирення. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved