Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO] Батьком дитини є [PERSON] - відповідач по справі. Свою позовну заяву обгрунтовує тим, що з 2013 р. відповідач уникає свого батьківського обов'язку приймати участь у вихованні дитини, матеріально не допомагає, не цікавиться її вихованням. Дочка повністю перебуває на її утриманні, відповідач майже не сплачує аліменти в тій сумі, яка визначена судом. У зв'язку з тим, що батько дитини, починаючи із жовтня 2013 року проживає окремо, жодних з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової участі, або будь якої іншої участі у вихованні дитини, тому позивач звернулася з даною позовною заявою до суду, у якій просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] Позивач [PERSON] у судовому позовні вимоги підтримала, підтвердила факти, викладені у позовній заяві, зокрема те, що із жовтня 2013 р. відповідач залишив позивача з дитиною та від того часу не переймався вихованням, дитини, не приїжджав, не телефонував їй, не надавав матеріальної допомоги. Просила позов задовольнити. Представник третьої особи без самостійних вимог Органу опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Літинського району Вінницької області Джумська Л.Д. в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіанні 26.12.2016 р. позов не визнав, після чого неодноразово не з'являвся до судового засідання, хоча про місце дату та час судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 30, 75-78). Будучи викликаний у судове засідання через оголошення в газеті "Вінниччина" (випуск [INFO]), відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання вкотре не з'явився, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 73). Відповідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду, як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989р. у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач умисно не з'являється у судове засідання, не повідомляє про причини неявки, не цікавиться ходом розгляду справи (хоча про існування якої йому відомо, адже був присутній у судовому засіданні 26.12.2016 р. (а.с. 26-28), у зв'язку з чим, вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що знайома із позивачем та її чоловіком (у минулому) [PERSON] Зазначила, що [PERSON] неодноразово скаржилась на відповідача котрий до дитини не приїжджав та її не доглядав, не виховував. Свідок [PERSON] повідомив суду, що позивач приходиться йому дочкою та проживає разом з ним з часу народження внучки - [PERSON], [INFO] Сам відповідач від часу народження дочки був біля дитини лише один раз в період грудня місця 2013 р. - січня місяця 2014 р. У суду не виникає сумнів у даних свідками поясненнях, оскільки їх показання об'єктивно підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] пояснюється наявність родинних відносин між [PERSON], [INFO] та відповідачем [PERSON], як між донькою та батьком. (а.с. 9). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 14.11.2014 р., розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Згідно довідки виконавчого комітету Селищанської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 991, від 14.09.2016 р., [PERSON] проживає [ADDRESS] разом зі своєю дочкою [PERSON], [INFO]; батьком - [PERSON], [INFO]: Матір'ю [PERSON], [INFO] Дитина знаходиться на утриманні матері (а.с. 11). Відповідно до довідки-характеристики Селищанської сільської ради Літинського району Віннцької області, за № 1044 від 28.09.2016 р., [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно. Не конфліктна. Громадського порядку не порушує. Виховує доньку [PERSON], [INFO] Проживає разом з батьками. Відносини в сім'ї дружелюбні. Компрометуючих матеріалів на [PERSON] та членів її родини по сільській раді немає (а.с. 12). При перевірці матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON], [INFO], актом від 28.09.2016 р. встановлено, що сім'я проживає в газифікованому житловому будинку. В будинку чисто, прибрано, будинок мебльований, створені всі умови для проживання та розвитку дитини. На подвір'ї облаштовано дитячий майданчик. Батьком дитини є [PERSON], з жовтня 2013 р. не проживає зі сім'єю (а.с. 10). Згідно довідки Центрального відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Головного управління юстиції у Вінницькій області за № 36125/07-35/5 від 30.09.2016 р. , [PERSON] не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 01.04.2016 р. по 30.09.2016 р. згідно з виконавчим листом № 137/2211/13-ц від 22.01.2014 р. виданого Літинським районним судом Вінницької області (а.с. 14). Факт несплати аліментів відповідачем на користь позивача на утримання малолітньої доньки також підтверджується розрахунком заборгованості, де міститься інформація, що заборгованість за згаданим вище виконавчим листом станом на 01.09.2016 р. складає 10 581 (десять тисяч п'ятсот вісімдесят одну) грн. 00 коп (а.с. 15). Одночасно у розрахунку заборгованості, міститься інформація, що заборгованість за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина станом на 01.09.2016 р. складає 7600 сім тисяч шістсот) грн. (а.с. 16). Відповідно до висновку за № 622-1/27 від 03.11.2016 р., орган опіки та піклування Літинської райдержадміністрації Вінницької області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, принципом 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі«Олссон проти Швеції» від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За таких обставин, враховуючи, що відповідач [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду (а відповідачем не доведено протилежного), у зв'язку з чим позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону, відповідають інтересам позивача та неповнолітньої дитини. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з квитанції зі сплати судового збору, розмір судових витрат понесених позивачем при зверненні до суду складає 551,20 гривень (а.с. 1). Відповідно до квитанції від 17.02.2017 р. року позивач сплатила на рахунок редакції газети «Вінниччина» кошти у сумі 180.00 грн. за оголошення про виклик до суду відповідача (а.с. 72). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути зазначені суми.

Outcome: approved