Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що 21.12.2013 між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який був розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.08.2019 по справі №592/1960/19. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час вона проживає разом з [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки її колишній чоловік - [PERSON] відмовляється віддати їй сина з яким вона бажає переїхати жити до своїх батьків, вона дбає про сина, забезпечую його харчування та належні умови для розвитку дитини за власний рахунок, оскільки [PERSON] не працює та не отримує доходу. Крім того, зазначила, що у її батьків - [PERSON] та [PERSON] у власності є трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , де вона прописана та де вона хоче проживати з сином [PERSON] , крім неї у вказаній квартирі зареєстровані її батьки, які в ній проживають, інших братів чи сестер у неї немає. Її батьки мають добрий стан здоров`я, та допомагають у утриманні свого онука, спиртними напоями на зловживають, на обліку у лікаря - нарколога не перебувають. [PERSON] агресивно відноситься до неї, провокує сварки, кричить, висловлюється нецензурною лайкою у присутності спільного сина, застосовує фізичну силу до неї. У зв`язку з такою агресивною поведінкою [PERSON] , вона вимушена була звернутись з відповідною заявою до правоохоронних органів. [PERSON] негативно впливає на психічний розвиток спільної дитини, таким своїм прикладом поведінки [PERSON] не утверджує у спільного сина повагу до суспільної моралі та суспільних цінностей. Крім того відповідач регулярно підбурює сина [PERSON] проти неї та її батьків, при цьому погрожує забрати у неї сина, на пропозицію врегулювати питання визначення місця проживання дитини мирним шляхом відмовляється. Вона має роботу, самостійний дохід і постійне місце проживання. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризуюся позитивно, добре ставиться до сина, закінчила школу на відмінно, має незакінчену вищу освіту. Натомість [PERSON] має посередні досягнення у навчанні, вищої освіти не має, ніде не працює, самостійного доходу не має, власного житла також не має, оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] не належить [PERSON] , крім того їй відомо, що [PERSON] має борги перед фінансовими установами та комунальними службами. Натомість [PERSON] не виконує своїх обов`язків щодо виховання спільного сина, не дбає про нього, незважаючи на необхідність відвідування сином дитячого садочка, в якій він перебуває у логопедичній групі, всупереч її волі, відповідач чинить перешкоди у відвідуванні цього закладу, крім того [PERSON] обмежує сина у спілкуванні з дітьми його віку, не готує сина до самостійного життя, пригнічує його комунікаційні навички, що призводить до асоціалізації дитини, негативно впливає на його розвиток, розмовляє у присутності дитини нецензурною лайкою, розказує дитині в образливій, нецензурній формі про неї та її батьків, нав`язує дитині погляди спрямовані на пригнічення жінок. У зв`язку з цим просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з нею. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову [PERSON] у повному обсязі, звертався до суду з зустрічним позовом, в якому просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Так, до 24.10.2019 син [PERSON] , [INFO] , проживав разом з ним, він виховував його самостійно, оскільки [PERSON] за власним бажанням залишила на його утриманні та вихованні, займалася власним життям, не надавала матеріальної допомоги, не відвідувала дошкільний заклад, не займалася розвитком дитини. Крім того, проживання сина разом з ним відповідає його інтересам, він має можливість забезпечити йому належні умови проживання, повною мірою займається вихованням дитини. Спиртними напоями не зловживає. Вважає, що перебування сина в сім`ї [PERSON] негативно впливає на його виховання та здоров`я. [PERSON] не може надати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання. На цей час він має стабільний дохід, має час відводити дитину до дитячого садка, займатися із ним вечорами, гуляти та іншим чином піклуватися про нього. Своїм доходом може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини. Крім того, він проживає один, житлом забезпечений. На даний час оформлює свої спадкові права на квартиру після смерті батька. Представник третьої особи - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, надали до суду лист, в якому справу просили розглядати без участі представника служби, та підтримали свій висновок наданий до суду від 31.01.2020 за №1138/27.1-26. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що з 21.12.2013 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.08.2019 було розірвано (а.с. 8). Від подружнього життя у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 7). Батьки малолітнього не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Мати дитини [PERSON] не згодна з тим, щоб син проживав разом з батьком. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору дарування частки квартири від 04.09.2019 [PERSON] було отримано у дар безоплатно 1/3 частку квартири, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.35). Згідно наданої довідки КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» №1021 від 02.08.2019,- [PERSON] , [INFO] , ознак психічного розладу не виявляє (а.с.23). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2009,- [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, загальною площею 4,49 га (надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), розташована на території Піщанської сільської ради м.Суми під № [NUMBER] , [NUMBER] , кадастрові номер - 5910191500:01:007:0158, 5910191500:01:009:0201 (а.с.56). Згідно довідки, виданої КУ Сумський навчально - виховний комплекс «Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад №9 «Веснянка» м.Суми Сумської області №251 від 12.09.2019 вбачається, що [PERSON] бере участь у вихованні свого сина [PERSON] , [INFO] , який відвідує старшу дошкільну групу №2 «Розумники» (приводить до закладу та забирає дитину, відвідує батьківські збори, виконує рекомендації вихователів) (а.с.64). Згідно довідки про доходи виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРТРАНС - МЕТ С» №1 від 24.09.2019, - [PERSON] займає посаду директора. Дохід за період з 19.03.2019 по 31.08.2019 склав 22951,50 грн. (а.с.66). З довідки наданої Комунальним закладом Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» №676,- [PERSON] , 1987 р.н., на «Д» обліку у лікаря - нарколога Сумського обласного наркологічного диспансеру не перебуває, ознак психічного розладу не виявляє (а.с.73, 74). Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я,- дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст. 7 СК України,- дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі- Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст. 141 СК України,- мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України,- місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. За змістом статей 150,155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини встановленню підлягає не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а врахування найкращих інтересів дитини із належною правовою оцінкою іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. З експертного висновка психолога за результатами роботи з [PERSON] , [INFO] , від 06.11.2019 вбачається, що у малолітнього [PERSON] , [INFO] , спостерігається психоемоційна невротизація дитини як наслідок реакції на тривале перебування у психотравматичних обставинах і середовищі. За результатами бесіди психолога з [PERSON] , хлопчик розповів: «Папа дома не кормил», «С папой было плохо. Папа кричал. Много и громко. На него», «Страшно, что папа к себе заберет» (а.с.92-93). 29.01.2020 Управлінням «Службою у справах дітей» СМР було надано суду висновок щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до якого Управління «Служби у справах дітей» вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] (а.с.103-105). Судом досліджено акт обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого встановлено, що для виховання та розвитку дитини [PERSON] , [INFO] , створені такі умови: в квартирі чисто і затишно. Дитина проживає разом з матір`ю у окремій кімнаті. Забезпечена необхідними меблями, одягом, взуттям, іграшками, харчами, миючими засобами. Умови для проживання, виховання та розвитку дитини гарні. На запитання, з ким із батьків він бажає проживати, [PERSON] відповів, що з мамою. З батьком хлопчик зустрічатися не бажає, оскільки зі слів дитини, тато його бив (а.с.106). Згідно з "Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок", схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час судового розгляду не встановлено будь - яких виняткових обставин, які б переконали суд у тому, що дитину необхідно залишити з батьком. Як встановлено в ході судового розгляду справи, батьки дитини фактично в повній мірі виконують обов`язки щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного Кодексу України, але в інтересах дитини та виходячи з віку та статі дитини, принципу 6 Декларації прав дитини суд вважає, що проживання дитини з матір`ю забезпечить дитині більш повний фізичний і духовний розвиток, тому місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , слід визначити разом з матір`ю дитини - [PERSON] . На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 768,40 грн. судових витрат, понесених [PERSON] при зверненні до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Outcome: approved