Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом та просить суд: скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис «арешт нерухомого майна», реєстраційний номер обтяження: 2225432, зареєстровано 26.07.2005 18:27:47 за № 2225432, реєстратором: Білгород-Дністровська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АН №375643, 12.07.2005, ВДВС Білгород-Дністровського міськрайуправління юстиції Одеської області, об`єкт обтяження: невизначене майно, усе майно, власник: [PERSON] .. Подану заяву обґрунтовує тим, що згідно договору-купівлі продажу від 17 січня 2003 року позивачка є власницею земельної ділянки розміром 0,140 га, розташованої на території Приморської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, в [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка). В липні 2021 року позивачці стало відомо, що постановою ВДВС Білгород-Дністровського міськрайуправління юстиції Одеської області на усе нерухоме майно накладено арешт. [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області з заявою про зняття арешту з майна, однак отримала відповідь 16.08.2021 року за №62522/31-16, згідно якої у Відділі відсутні підстави для вирішення питання щодо зняття арешту з майна, оскільки інформація стосовно виконавчих документів, які подавались на примусове виконання до відділу, вносилась до системи з 2007 року. За результатами виконаного пошуку у автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що інформація стосовно виконавчого провадження, в межах виконання якого накладений арешт, відсутня. Позивачка зазначає, що наявність арешту на нерухоме майно у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження порушує її права як власниці вказаної земельної ділянки. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 27.08.2021 року залишено без руху позов [PERSON] . Надано термін на усунення недоліків. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 02.09.2021 року було відкрито провадження в спрощеному порядку. 08.09.2021 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутністю, вказує, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, заяв про відкладення розгляду справи від відповідача не находило. У судове засідання 01.11.2021 року сторони не з`явились. У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявне обтяження, а саме: реєстраційний запис «арешт нерухомого майна», реєстраційний номер обтяження: 2225432, зареєстровано 26.07.2005 18:27:47 за № 2225432, реєстратором: Білгород-Дністровська районна державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова АН №375643, 12.07.2005, ВДВС Білгород-Дністровського міськрайуправління юстиції Одеської області, об`єкт обтяження: невизначене майно, усе майно, власник: [PERSON] . Також встановлено, що згідно договору-купівлі продажу від 17 січня 2003 року [PERSON] належить земельна ділянка розміром 0,140 га, розташована на території Приморської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, в [ADDRESS] , надану для будівництва та обслуговування жилого будинку (присадибна ділянка). Позивач звернулася до нотаріальної контори із питанням щодо посвідчення договору відчуження земельної ділянки, однак нотаріусом було письмово повідомлено, що посвідчити договір відчуження земельної ділянки неможливо у зв`язку з тим, що нотаріус виявив наявність заборони відчуження у вигляді арешту всього нерухомого майна. Належного [PERSON] [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області з заявою про зняття арешту з майна, однак отримала відповідь 16.08.2021 року за №62522/31-16, згідно якої у Відділі відсутні підстави для вирішення питання щодо зняття арешту з майна, оскільки інформація стосовно виконавчих документів, які подавались на примусове виконання до відділу, вносилась до системи з 2007 року. За результатами виконаного пошуку у автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що інформація стосовно виконавчого провадження, в межах виконання якого накладений арешт, відсутня. Згідно листа Одеського державного нотаріального архіву, останній повідомляє, що за результатами пошуку у всіх наявних на зберіганні та які відносяться до зазначеного питання документах,сформованих, прошитих та пронумерованих Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області та Білгород-Дністровської районної нотаріальної контори Одеської області за 2005 рік, а саме: Реєстрах для реєстрації заборон та Розпорядженнях по накладенню і зняттю заборон відчуження нерухомого майна, інформація щодо вищевказаного арешту - відсутня. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статями 15,16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»,\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, оскільки виконавчі документи за якими боржником є [PERSON] на виконанні у Білгород-Дністровському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не перебувають, суд приходить до висновку, що в теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для арешту, заборони відчуження усього нерухомого майна, належного позивачці [PERSON] . Безпідставний арешт, оголошення заборони відчуження усього нерухомого майна обмежує права позивачки як власниці вказаного майна, а тому таке право підлягає захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі\~статтею 55 Конституції України,\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом\~статті 15 ЦК України,\~право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено\~статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.\~Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так,\~у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини\~зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом установлено, що, існування заборони на відчуження усього нерухомого майна, належного [PERSON] на праві власності, перешкоджає позивачці розпоряджатися цим майном, тому її права підлягають захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч. 2 ст. 16 ЦК України. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що арешт нерухомого майна, що належить позивачці на праві приватної власності, порушує її права та законні інтереси, оскільки існування вказаного обтяження нерухомого майна позбавляє можливості власниці вільно розпоряджатися належним їй майном, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved