Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що 28 жовтня 1998 року між нею та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомості № Н2-217 від 28.10.1998, та оформлений на Харківській товарній біржі. Вказаний договір був зареєстрований 30 жовтня 1998 року М.П. «Інвенрос» за №17 рн 3659. Згідно довідки ХТБ № 3 від 18.02.2020 договір купівлі-продажу № Н2-217 від 28 жовтня 1998 року житлового будинку [ADDRESS] , був дійсно зареєстрований на Харківській товарній біржі з дотриманням діючого законодавства України. Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] придбала нерухомість, а саме будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,5 кв.м., та складається з: жилого дому «літ. А-1» з надвірними будівлями: сараю - «літ. В, літ. Б, літ. З, літ. Г», вбиральні - «літ. Д», зливної ями - «літ. Е», погребу - «літ. Ж», огорожі - N1 -2. Згідно інформаційної довідки №68285 від 26.12.2019 КПТІ «Інвенрос» літня кухня «літ.В» переобладнана із колишнього сараю «літ. В», а гараж «літ. Г» переобладнано із колишнього сараю «літ. Г» - без будь-яких реконструкцій, а погріб «літ. Ж» - збудований в 2000 році згідно наказу Мінрегіоналбуду №404 від 09.08.2012 - не є самовільним будівництвом. Таким чином після переобладнання будинок складається з: «літ. А-1» будинку, «літ. А'- 1» прибудови, «літ.а» веранди, «літ. а1» погребу, «літ. а2» тамбуру, «літ.Б» сараю, «літ.В» літньої кухні, «літ.Г» гаражу, «літ.Д» вбиральні, «літ.Е» зливної ями, «літ.Ж» погребу, «літ.З» сараю, «літ. N» колонки. Коли [PERSON] звернулася до нотаріуса для державної реєстрації права власності на будинок, приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляна В.В. листом № 116/01-16 від 18.03.2020 повідомила, що згідно ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. На час укладення договору на товарній біржі під час придбання домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Позивач просить суд, визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Справу розглядати без фіксації технічними засобами та в її відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідач [PERSON] та представник Харківської товарної біржі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 28 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомості № Н2-217 від 28.10.1998, та оформлений на Харківській товарній біржі. Вказаний договір був зареєстрований 30 жовтня 1998 року М.П. «Інвенрос» за №17 рн 3659. Згідно довідки ХТБ № 3 від 18.02.2020 договір купівлі-продажу № Н2-217 від 28 жовтня 1998 року житлового будинку [ADDRESS] , був дійсно зареєстрований на Харківській товарній біржі з дотриманням діючого законодавства України. Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] придбала нерухомість, а саме будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,5 кв.м., та складається з: жилого дому «літ. А-1» з надвірними будівлями: сараю - «літ. В, літ. Б, літ. З, літ. Г», вбиральні - «літ. Д», зливної ями - «літ. Е», погребу - «літ. Ж», огорожі - N1 -2. Згідно інформаційної довідки №68285 від 26.12.2019 КПТІ «Інвенрос» літня кухня «літ.В» переобладнана із колишнього сараю «літ. В», а гараж «літ. Г» переобладнано із колишнього сараю «літ. Г» - без будь-яких реконструкцій, а погріб «літ. Ж» - збудований в 2000 році згідно наказу Мінрегіоналбуду №404 від 09.08.2012 - не є самовільним будівництвом. Таким чином після переобладнання будинок складається з: «літ. А-1» будинку, «літ. А'- 1» прибудови, «літ.а» веранди, «літ. а1» погребу, «літ. а2» тамбуру, «літ.Б» сараю, «літ.В» літньої кухні, «літ.Г» гаражу, «літ.Д» вбиральні, «літ.Е» зливної ями, «літ.Ж» погребу, «літ.З» сараю, «літ. N» колонки. [PERSON] звернулася до нотаріуса для державної реєстрації права власності на будинок. Приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляна В.В. листом № 116/01-16 від 18.03.2020 повідомила, що згідно ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. На час укладення договору на товарній біржі під час придбання домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , сторони не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На час посвідчення вищевказаного договору, в 1998 році, діяв Цивільний кодекс УСРС в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній, в належному випадку, формі досягнута угода з усіх істотних умов. За змістом статті 224 ЦК УРСР 1963 року, істотними умовами для укладення договору купівлі-продажу є передача продавцем майна у власність покупця і обов`язок покупця прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). За положеннями ст.47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963, суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна зі сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, в тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов`язань нотаріально оформленої угоди з іншою особою. Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Уклавши договір купівлі-продажу нерухомості на товарній біржі, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору та виконали ці умови, у відповідача [PERSON] заперечень щодо переходу права власності до [PERSON] не виникло, що дає підстави для застосування вимог ч.2 ст. 47 ЦК УРСР. Як роз`яснено в п.5 Постанови, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились відносно всіх суттєвих умов договору, що підтверджується письмовими доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним. В даному конкретному випадку, сторонами виконані всі суттєві умови їхнього договору купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується наданими суду документами. Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст. 47, 153, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.41 Конституції України, ст.321, 328, 220 ЦК України,

Outcome: approved