Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановити факт належності правовстановлюючого документу - Трудової книжки [NUMBER] виданої 28.11.1983 заявнику [PERSON] , [INFO] . Свою заяву мотивує тим, що заявник - [PERSON] , [INFO] розпочала свою трудову діяльність 23 листопада 1983 року в Ужгородській текстильно-галантерейній фабриці, ученицею швачки в Чопський галантерейний цех. При заповненні трудової книжки [NUMBER] від 28.11.1983 інспектором відділу кадрів Ужгородської текстильно -галантерейної фабрики допущена помилка у написанні імені заявника. На титульному аркуші, а саме першій сторінці трудової книжки у графі «ім`я» зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Записи у трудовій книжці [NUMBER] про період роботи та місця роботи з 1999 року по 2009 відповідають відомостям, які вказані у довідці форми ОК-5 виданої Пенсійним фондом України на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . У довідці реєстраційної картки платника податків виданої 02.12.1998 Ужгородським ДПІ ГУ ДПС у Закарпатській області на імя [PERSON] , [INFO] . Згідно з документами, що посвідчують особу, а саме паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області 30.04.1999; свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 24 лютого 1960 року, ім`я зазначено « [PERSON] ». Також, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 15.06.1985 сільською радою села Яворово Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис №3 у графі «громадянка» зазначено [PERSON] . Неправильність імені заявника у правовстановлюючому документі (трудовій книжці) створює заявниці перешкоди у зарахуванні трудового стажу для оформленні пенсії по інвалідності, тобто створює можливі юридичні наслідки, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. Іншої можливості врегулювати дане питання на досудовому рівні заявник не має, оскільки Ужгородська текстильно-галантерейна фабрика де вперше була оформлена згадана трудова книжка припинила свою діяльність. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2021 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заявниця у судове засідання не з`явилась, разом з тим подала суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечило, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.1966 прізвище, ім`я та по-батькові заявниці російською мовою зазначено « [PERSON] ». Відповідно до паспорту громадянина України прізвище, ім`я та по-батькові заявниці зазначено « [PERSON] ». При укладенні шлюбу ім`я заявниці російською мовою також зазначено як « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу. У картці платника податків ім`я заявниці вказано як « [PERSON] ». У документах, набутих заявницею за життя, а саме трудовій книжці [NUMBER] , заповненій на особу « [PERSON] », ім`я заявниці вказано на російській мові як « [PERSON] ». Маючи намір оформити пенсію по інвалідності, заявниця звернулась до уповноваженого органу, разом з тим помилка у написанні імені у правовстановлюючому документі - трудовій книжці створило перешкоди у зарахуванні трудового стажу. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 м.Київ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На виконання вказаних вимог судом приймається до уваги зазначений заявником факт про припинення діяльності організації, якою було видано правовстановлюючий документ - трудову книжку (Ужгородська текстильно-галантерейна фабрика). Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення"). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Заявниця звертається до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що трудова книжка [NUMBER] , видана 28.11.1983, належить їй « [PERSON] », [INFO] . Метою встановлення вищевказаного факту є усунення перешкод, які виникли внаслідок розбіжностей у документах, що належать заявниці, для реалізації її прав, зокрема, права на оформлення пенсії. Отже, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд, вивчивши заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що документи набуті заявницею за життя та вказані у заяві - трудова книжка, належить їй. Обставини, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Outcome: approved