Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 травня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] втратившою право користування належним їй жилим будинком. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що є власником жилого будинку [NUMBER], який розташований в [ADDRESS] 21 лютого 2015 року у вказаному будинку зареєструвала племінницю [PERSON], яка жодного дня в ньому не проживала, тому відповідно до ст.405 ЦК України втратила право користуванням ним. З цих підстав просила свій позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, будучи повідомленою про виклик до суду. Зокрема, виклик відповідача в судове засідання здійснювався шляхом публікації оголошення про виклик в газеті «Одеські вісті» №66(4776) від 01 серпня 2015 року. У зв'язку з цим, суд у відповідності з вимогами ст.ст.224-226 ЦПК України вважає можливим розглянути справу без позивача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в ній письмових доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані нею письмові докази та матеріали цивільної справи, суд вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20 лютого 2006 року є власником жилого будинку [NUMBER], який розташований в [ADDRESS] Право власності позивача на зазначений будинок підтверджується і Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності [NUMBER] від 20 лютого 2006 року. 21 лютого 2014 року у спірному будинку зареєструвалась відповідач [PERSON] як член сім»ї власника. Статтею 156 ЖК України та ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч.2 ст.64 цього Кодексу. Судом на підставі свідчень позивача, а також актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08 жовтня 2014 року, 11 листопада 2014 року та 29 квітня 2015 року встановлено, що відповідач [PERSON] у належному позивачеві будинку не проживає з дня реєстрації в ньому, тобто з 21 лютого 2014 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік. Окрім цього, відповідно до ст.107 Житлового кодексу України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання - повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо (абзац 3 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2). Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] в належному позивачеві будинку без поважних причин не проживає більше року, з заявою про продовження цього строку не зверталась, вибула проживати до іншого житла, тому після спливу цього строку втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N1382-IV, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Стаття 7 цього закону встановлює, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду про визнання втратившою право користування житлом, свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку. Окрім цього, відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких ст.79 ЦПК відносить судовий збір та витрати на публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. (квитанція №104 від 09.02.2015 року) та витрати на публікацію оголошення у пресі в сумі 70 грн. (0.0.415353960.1 від 28 липня 2015 року) На підставі викладеного,

Outcome: approved