Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який в ході розгляду справи уточнила, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю, визнавши відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належним йому житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , оскільки відповідачі не мешкають за вказаною адресою з моменту їх реєстрації, ніколи до помешкання не заселялися, особистих їх речей в будинку не має, за комунальні послуги не сплачують. Ухвалою суду від 10 жовтня 2019 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 06 грудня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою від 03 лютого 2020 року в порядку частини 5 статті 259 ЦПК України, суд, згідно вимог статті 280 ЦПК України, ухвалив справу розглянути в порядку заочного розгляду справи на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву не подали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, письмових пояснень до суду не надала. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, кожна окремо, суду пояснили, що живуть по сусідству з позивачкою [PERSON] . Про відповідачів знають виключно зі слів позивачки, бо ніколи їх за місцем проживання та реєстрації останньої не бачили, вони не заселялися до будинку за своїм місцем реєстрації, речей їх в будинку позивачки немає. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 08.10.2004 є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] , що підтверджується наданою копією договору та витягу пор реєстрації права власності на нерухоме майно (а.с. 6,7). Співвласником іншої 1/2 частини домоволодіння являється [PERSON] (а.с. 25 копія інформації). У вказаному будинку за даними та витягу з домової книги (а.с. 8-15) , зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту про не проживання, складеного головою вуличного комітету № 27 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, мешканці будинків [ADDRESS] , засвідчили той факт, що відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ніколи не проживали та не заселялися з моменту їх реєстрації до будинку [ADDRESS] (а.с.16 копія акту). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно тексту позову, відповідачі є родичами позивача, як співвласника житлового приміщення. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналогічне викладено в частині 2 статті 405 ЦК України, відповідно до якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідачі, як члени сім`ї співвласника житла, не проживають у спірному будинку без поважних причин понад строки, визначені статтею 405 ЦК України, згідно даних акту, суд вважає можливим визнати їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимога про стягнення судового збору з відповідачів не заявлялася, вони покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved