Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: Ананьївська міська рада та Орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2019 року. Як зазначає позивачка в позовній заяві, що з нею в будинку зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до позовної заяви, що згідно з Актами обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , виданих депутатом Ананьївської міської ради [PERSON] від 14 травня 2020 року, 19 червня 2020 року, 05 серпня 2020 року, зазначено, що відповідачі не проживають у даному житловому будинку та не беруть участі у його утриманні. При цьому, позивачка зазначає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з нею та не допомагають їй вести господарство, а їх реєстрація в будинку не дозволяє їй розпоряджатись ним на власний розсуд та обмежує її законні права, наприклад на отримання субсидії. На думку позивачки, що відповідно до вищевикладеного, що [PERSON] та [PERSON] є такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Тому, позивачка звернулася до суду з відповідною позовною заявою та просить в прохальній частині: - Визнати [PERSON] , [INFO] , та її сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 22 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.34). Відповідачам, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок її реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Крім того, роз`яснено третім особам про право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву, у строк визначений відповідачам для подання відзиву. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачі та треті особи своїми процесуальними правами, котрі їм були роз`яснені в ухвалі про відкриття провадження у справі не скористалися. В подальшому, головуючим суддею у справі після проведення всіх завдань підготовчого провадження визначених ст.189 ЦПК України було постановлено 24 лютого 2021 року ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 06 квітня 2021 року (а.с.67-68). У судове засідання 06 квітня 2021 року сторони по справі не з`явилися. При цьому, суд враховує наявне в матеріалах справи клопотання позивачки [PERSON] від 17 грудня 2020 року (а.с.49), в якому вона просить розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка [PERSON] та відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце проведення якого були сповіщені належним чином (а.с.74-75), причини своєї неявки суду не повідомили, будь-яких заяв та клопотань до суду від відповідачів не надходило. Суд звертає увагу на те, що відповідачі повідомлялися про судове засідання, котре призначене на 06 квітня 2021 року через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. При цьому, з урахуванням вимог, визначених в ч.11 ст.128 ЦПК України, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи Ананьївської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення був сповіщений. Проте, в матеріалах справи міститься клопотання міського голови, яке надійшло до суду 26 січня 2021 року, в якому зазначено, що міська рада заперечень проти позову не має, та просить справу розглянути за відсутності представника міської ради (а.с.55). Також у судове засідання не з`явився представник Органу опіки та піклування Ананьївської РДА Одеської області, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Однак, суд бере до уваги письмову заяву представника третьої особи [PERSON] від 17 грудня 2020 року (а.с.48), в якій він вже просив суд провести підготовче судове засідання за його відсутності. Будь-яких інших заяв та клопотань від представника третьої особи до суду не надходило. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин та матеріалів справи вбачається, що відповідачі, неодноразово були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явилися без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі відзив на позовну заяву не подали, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 01 липня 2014 року Ананьївським РС ГУДМС України в Одеській області (а.с.7). Відповідачами у справі є: [PERSON] , [INFO] , та її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З позовної заяви вбачається, що позивачка зазначила третіми особами: Ананьївську міську раду та Орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, оскільки відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою особою. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON] просить суд: - визнати [PERSON] , [INFO] , та її сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачкою [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , зареєстровано право власності на підставі Договору купівлі-продажу серії ННХ №872813 від 28 серпня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Ананьївського районного нотаріального округу Одеської області Воробйовим А.О. на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначене вище підтверджується наявною в матеріалах копією Договору купівлі-продажу серії ННХ №872813 від 28 серпня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Ананьївського районного нотаріального округу Одеської області Воробйовим А.О. (а.с.8), та копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №178921864 від 28 серпня 2019 року (а.с.9). Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Зі змісту частини 2 статті 386 ЦК України вбачається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Зі змісту статті 150 ЖК УРСР вбачається, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до абзацу 2 пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З позовної заяви вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з позивачкою та не допомагають їй вести господарство, а їх реєстрація в будинку не дозволяє їй розпоряджатись ним на власний розсуд та обмежує її законні права, наприклад на отримання субсидії. До позовної заяви позивачкою було додано акти обстеження матеріально - побутових умов сім`ї, які були складені депутатом Ананьївською міською радою [PERSON] в присутності свідків 14 травня 2020 року, 19 травня 2020 року та 05 серпня 2020 року (а.с.14-16). З вищезазначених актів акти обстеження матеріально - побутових умов сім`ї вбачається, що в сім`ї [PERSON] , яка проживає та зареєстрована за адресою в [ADDRESS] , проживають та прописані її син [PERSON] , та попередні власники [PERSON] та [PERSON] , які за адресою не проживають з вересня 2019 року. З позовної заяви вбачається, що відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою особою та зареєстрований разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . У відповідності із частиною 1, 2 та 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово . Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Крім того, Ананьївською районною державною адміністрацією було надано суду висновок від 27 листопада 2020 року №01-36/1846 (а.с.39-42), з якого вбачається, що орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації вважає за доцільне визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Також, з наявного в матеріалах справи клопотання Ананьївського міського голови від 25 січня 2021 року (а.с.55), вбачається, що міська рада не має заперечень проти визнання гр-ки [PERSON] , та її неповнолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до частини 1 статті 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог, тому на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: Ананьївська міська рада та Орган опіки та піклування Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивачки, вважає за можливе залишити судові витрати по справі за позивачем. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved