Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 09 листопада 2013 року сторони перебували у шлюбі та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року шлюб між ними було розірвано, оскільки фактично шлюбні стосунки було припинено з серпня 2015 року. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з матір`ю. З 2015 року відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. На сьогоднішній день дитині вже чотири роки, вона не пам`ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за останні роки жодного разу його не бачила. З моменту народження дитина проживає разом з [PERSON] та її матір`ю в двокімнатній квартирі, яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Дитині забезпечені належне виховання, гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між ними є усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на обліку в «Центрі первинної медико - санітарної допомоги Дарницького району м. Києва №3», вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює мати. [PERSON] , за час відвідування дитиною дошкільного навчального закладу жодного разу заклад не відвідував, хлопчика не забирав, участі у вихованні не бере та станом здоров`я дитини не цікавиться. Відповідач жодним чином не мав та не має бажання спілкуватись з сином, дбати про нього дізнаватись про його життя, побут, бажання. Натомість 22.11.2018 року [PERSON] у приватного нотаріуса подав заяву, якою надає згоду на позбавлення його батьківських прав і, фактично, про відмову від сина [PERSON] 11.07.2019 року даний позов надійшов на адресу Бершадського районного суду Вінницької області на підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва ід 13.05.2019 року. Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 12.07.2019 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.08.2019 року, яке в подальшому відкладене через неявку cторін. Ухвалою від 16.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05.12.2019 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, згідно із направленою до суду заявою висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини підтримано, розгляд справи представник просив проводити за його відсутності. Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11), [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З 09.112013 року сторони перебували у шлюбі ( свідоцтво про шлюб а.с.10), який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2017 року (а.с.13-16). Вказане рішення суду набрало законної сили 13.11.2017 року. Згідно цього ж рішення з відповідача повинні були стягуватись аліменти на утримання сина. Постановою державного виконавця від 28.11.2018 року (а.с.18) виконавчий документ про стягнення аліментів повернуто стягувачеві. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2006 року (а.с.20), позивачка є співвласницею житлової квартири [ADDRESS] . Згідно акту затвердженого заступником директора ДП "УЖБ" УС А ВР України від 05.12.2018 року (а.с.23), [PERSON] з 2017 року у вказаній квартирі не проживає. [PERSON] працює на посаді гардеробника в Управлінні адміністративними будинками Управління справами Апарату ВР України, що вказано у довідці №123 від 20.12.2018 року (а.с.25). Довідкою Управління освіти Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації №191 від 04.12.2018 року( а.с.22), [PERSON] з 06.09.2017 року відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла -садок) №210, дитину приводить та забирає мати - [PERSON] , яка активно приймає участь у заходах групи, а батько - [PERSON] за час відвідування дитиною даного закладу, жодного разу не відвідував його, не брав участь у вихованні та не цікавився станом здоров`я. Аналогічні відомості вбачаються і з довідки лікаря від 03.12.2018 року (а.с.21). 21.11.2018 року [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.24), в якій надав згоду щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Згідно висновку Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 08.10.2019 року №101-9260/03, встановлено, що починаючи з серпня 2015 року [PERSON] з дитиною не проживає, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. На сьогодні дитина не пам`ятає батька, оскільки за останні чотири роки жодного разу його не бачила. Малолітній [PERSON] разом з матір`ю проживає за адресою: [ADDRESS] . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для [PERSON] створені необхідні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 26.09.2019 № 19), зроблено висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров`я, тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] 2014 року народження. Суд, оцінивши усі зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що обставини наведені позивачем у позовній заяві доведені належними, допустимими та достовірними доказами, а їх зв`язок у сукупності є достатнім на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина. За встановлених обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайніх заходів впливу до відповідача шляхом позбавлення його батьківських прав, отож позов слід задовольнити. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що згідно із поданою до суду нотаріально засвідченою заявою, відповідач надав згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно сина [PERSON] 2014 року народження. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача було предметом розгляду Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, за наслідками якого було складено висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина не цікавиться його долею протягом тривалого часу, участі у його вихованні та розвитку не приймає, матеріально дитині не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Під час розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, тобто він не тільки ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а свідомо не бажає їх виконувати, тому суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дітей, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Враховуючи вище зазначене, суд вважає за доцільне, роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, дійшов висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати сина, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними, а тому підлягають до задоволення. Питання про стягнення судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved