Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

Позивач, відділ попередження соціального сирітства та дитячої бездоглядності служби у справах дітей в особі Тульчинської райдержадміністрації, звернувся до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на обліку дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Піщанської райдержадміністрації (нині Тульчинської РДА) знаходяться [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,з підстави проживання в сім`ї, де батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків з грудня 2019 року. [INFO] мати дітей [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 10 вересня 2018 року серія [NUMBER] . Після смерті дружини батько дітей [PERSON] намагався самостійно займатися вихованням дітей. У зв`язку з тим, що він не справлявся, на допомогу приїхали мати [PERSON] , яка проживала в м. Одеса, яка продала квартиру у м.Одеса та придбала будинок в смт. Піщанка, щоб бути ближче до сина та онуків. З часом [PERSON] усунувся від виконання батьківських обов`язків, перестав цікавитися власними дітьми та займатися їхнім вихованням. [PERSON] поїхав на заробітки, однак надсилав для дітей незначні кошти, не цікавився їхнім життям та станом здоров`я. На засідання комісії з питань захисту прав дитини Піщанської районної державної адміністрації 05 березня 2020 року, на якому розглядалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно 4 неповнолітніх дітей, не з`явився. На наступне засідання, яке відбулося 20 травня 2020 року, [PERSON] також не з`явився, однак подав нотаріально завірено заяву, в якій зазначено, що він не має ні наміру, ні змоги піклуватися про своїх дітей та приймати участь у їхньому вихованні. Також у своїй заяві [PERSON] просить позбавити його батьківських прав відносно чотирьох неповнолітніх дітей. Отже, беручи до уваги те, що батько [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків та не цікавиться долею своїх дітей, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та про підтримання вимог, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Згідо з ч.ч.1, 4, 5 ст.206 ЦПК, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За викладених обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення в судовому засіданні без участі сторін та приймає визнання позову відповідачем. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на обліку дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Піщанської райдержадміністрації (нині Тульчинської РДА) знаходяться [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,з підстави проживання в сім`ї, де батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків з грудня 2019 року. [INFO] мати дітей [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 10 вересня 2018 року серія [NUMBER] . Після смерті дружини батько дітей [PERSON] намагався самостійно займатися вихованням дітей. У зв`язку з тим, що він не справлявся, на допомогу приїхали мати [PERSON] , яка проживала в м. Одеса, яка продала квартиру у м.Одеса та придбала будинок в смт. Піщанка, щоб бути ближче до сина та онуків. З часом [PERSON] усунувся від виконання батьківських обов`язків, перестав цікавитися власними дітьми та займатися їхнім вихованням. [PERSON] поїхав на заробітки, однак надсилав для дітей незначні кошти, не цікавився їхнім життям та станом здоров`я. На засідання комісії з питань захисту прав дитини Піщанської районної державної адміністрації 05 березня 2020 року, на якому розглядалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно 4 неповнолітніх дітей, не з`явився. На наступне засідання, яке відбулося 20 травня 2020 року, [PERSON] також не з`явився, однак подав нотаріально завірено заяву, в якій зазначено, що він не має ні наміру, ні змоги піклуватися про своїх дітей та приймати участь у їхньому вихованні. Також у своїй заяві до суду [PERSON] визнає заявлений до нього позов та просить позбавити його батьківських прав відносно чотирьох неповнолітніх дітей. Вказані обставини доводяться свідоцтвами про народження дітей на а.с.5-8, довідкою про реєстрацію місця проживання відповідача від 15 квітня 2020 року, свідоцтвом про смерть матері дітей [PERSON] на а.с.12, довідкою-характеристикою на [PERSON] від 29 травня 2020 року, заявою відповідача, заявою щодо розгляду питання вжиття заходів до захисту прав дітей від 13 грудня 2019 року, характеристиками на дітей з навчальних закладів на а.с.16-19, актами обстеження умов проживання на а.с.20, 21, рішенням Піщанської РДА №22 від 20 травня 2020 року "Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно чотирьох неповнолітніх дітей", висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно чотирьох неповнолітніх дітей ( додатком до рішення комісії з питань захисту прав дитини Піщанської РДА від 20 травня 2020 року №22). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( далі по тексту - ЄКПЛ) становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. В своїй постанові у справі №214/1048/15-ц від 03.05.2018 року ВС звернув увагу на те, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить і вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд вбачає, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує та відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх чотирьох неповнолітніх дітей, проживає віддалено від дітей у м.Києві, не цікавиться їх долею, участі у вихованні та розвитку дітей не приймає, матеріально дітям не допомагає. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне роз`яснити останньому положення ст. 169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дітей, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, законними та відповідача належить позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх чотирьох дітей. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved