Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

І. Суть спору Позивачка 29.12.2020 року звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 01.03.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції у Волинській області за актовим записом № 19. Зазначає, що за час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що підставою для звернення до суду із даним позовом про розірвання шлюбу є погіршення стосунків, відсутність спільних інтересів з відповідачем, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння внаслідок зловживання алкоголем відповідачем. Вважає, що подальше спільне сімейне життя і збереження шлюбу не можливе. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, сина лишити проживати з нею. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивачка не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути без її участі та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також просить суд не надавати час на примирення між сторонами та задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі та зазначає, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Просить суд не надавати час на примирення між сторонами та задовольнити позов у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 11.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 04.02.2021 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 01 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції у Волинській області за актовим записом № 19. За час шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, а саме: свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4) та копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 5). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, між подружжям часто виникають непорозуміння, відсутні почуття любові та взаємоповаги один до одного. Як подружжя сторони разом не проживають, жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Відповідач позов визнав та не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїхрішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду При таких обставинах, суд прийшов до переконання, що сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її не можливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача та дитини, а тому з гідно зст. 112 Сімейного кодексу Україниє всі підстави для розірвання шлюбу. Враховуючи, що судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними не можливо, суд дійшов до висновку, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і згідно зст. 112 Сімейного кодексу Україниє всі підстави для його розірвання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує його права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] . VII. Розподіл судових витрат між сторонами За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, згідно квитанції позивачкою [PERSON] було сплачено 840,80 грн. судового збору. У зв`язку із повним задоволенням позову [PERSON] , визнанням позову відповідачем [PERSON] , суд вважає, що позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved