Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 33147,47 грн. станом на 19.04.2013 року. 16.12.2013 року представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме просили суд стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 12.12.2013 року в сумі 28521,76 грн.. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 14130 від 26.11.2007 року за умовами якого відповідач [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 12500,00 грн. у строк до 26.11.2010 року та зобов'язався його повернути зі сплатою відсотків, комісії за користування кредитом в строки та порядку, встановленому кредитним договором, а також інші витрати згідно кредитного договору. На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 14130 від 27.11.2007 року. Проте, відповідачі порушили умови договорів, досудова вимога про виконання зобов'язання була залишена без задоволення і тому станом на 12.12.2013 року вони мають заборгованість в розмірі 28521,76 грн.. Просить у судовому порядку стягнути з відповідачів як солідарних боржників вищевказаний розмір заборгованості та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, пояснив, що у 2007 році він дійсно уклав кредитний договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримав кошти в розмірі 12500,00 грн., які зобов'язався повернути до 26.11.2010 року зі сплатою комісії, відсотків та інших витрат. Спочатку він здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, проте у зв'язку із настанням скрутного матеріального становища виплати припинив. В частині солідарного стягнення заборгованості не згоден, оскільки договір поруки з [PERSON] ніхто не укладав, про його появу він нічого не знає. Просить позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути суму заборгованості та судові витрати лише з нього. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» з аналогічним позовом вже звертався до суду, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження. Щодо договору поруки № 14130 від 27 листопада 2007 року, то вважає його недійсним, оскільки вона його не підписувала, про його існування дізналася лише з матеріалів вказаної позовної заяви, з [PERSON] розірвала шлюб у 1991 році. У зв'язку із вказаним, зазначений договір не породжує їй будь-яких юридичних наслідків. Крім того, позивач міг пред'явити до неї вимогу як до поручителя лише протягом шести місяців з дня виконання основного зобов'язання. Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду лише 16.05.2013 року, тобто з пропуском зазначеного строку. Просить в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить наступних висновків. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 26.11.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 14130 за умовами якого позичальник отримав від банка кредит у розмірі 12500,00 грн. з кінцевим терміном повернення 26.11.2009 року, але не більш як на строк до 26.11.2010 року включно, та зобов'язався його повернути зі сплатою відсотків у розмірі 25 % річних за користування кредитом, комісією, іншими витратами, в розмірі, порядку та строки, встановлені умовами договору. На забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 27.11.2007 року було укладено договір поруки № 14130. Проте, відповідачі порушили умови договору і тому станом на 12.12.2013 року мають заборгованість в розмірі 28521,76 грн... До теперішнього часу відповідачі заборгованість за вищевказаним кредитним договором не сплатили. Ці обставини підтверджуються копією кредитного договору, копією договору поруки, розрахунком заборгованості, іншими письмовими доказами. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно положень ст.ст. 1046- 1050 вказаного Кодексу договір позики повинен у відповідних випадках укладатися у письмовій формі; позикодавець має право у відповідних випадках на одержання від позичальника процентів від суми позики; позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно до положень ст. 541 та ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, в той час коли ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої обов'язки в повному обсязі, тому вимоги в частині стягнення з нього суми заборгованості є обґрунтованими. Разом з тим, суд критично відносить до твердження відповідачів, що [PERSON] не підписувала договір поруки і нічого не знає про його існування, оскільки в матеріалах справи наявне судове рішення від 25 червня 2010 року та виконавчі листи, які відповідачі надали як додатки до своїх письмових заперечень, що свідчить про їх ознайомлення з їх змістом. Крім того, те, що [PERSON] не підписувала договір поруки, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, порівняння підписів у паспорті [PERSON] та підпису у договорі поруки не є таким доказом, тому суд не приймає вказане твердження до уваги. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів, пов'язаних з припиненням поруки, суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Матеріалами справи встановлено, що у 2010 році ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] як основного боржника та [PERSON] як поручителя заборгованості за кредитним договором № 14130 в сумі 10550,32 грн. станом на 26.11.2007 року, на підставі чого було постановлено рішення Цюрупинського районного суду № 2-70/10 від 25 червня 2010 року, що свідчить про пред'явлення вимоги до поручителя у встановлений законодавством строк. Тому суд критично відносить до твердження [PERSON] про те, що договір поруки є припиненим, оскільки позивач звертався до суду із позовом. Щодо твердження [PERSON], що провадження по цивільній справі підлягає закриттю у зв'язку із наявністю рішення Цюрупинського районного суду № 2-70/10 від 25 червня 2010 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, тобто у зв'язку із набранням законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то з врахуванням уточнених позовних вимог спір стосується стягнення заборгованості за період з 06.05.2009 року по 12.12.2013 року, а рішення № 2-70/10 від 25 червня 2010 року було про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості станом на 05.05.2009 року, тобто предмет спору даної цивільної справи різниться із прийнятим рішенням. Таким чином провадження по справі закриттю не підлягає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, що не спростовується твердженнями відповідачів та наявними в справі письмовими доказами, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, понесені позивачем, пропорційно до розміру позовних вимог необхідно стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved