Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася із заявою про встановлення факту смерті, в якій вказує, що 10.02.2016 року помер її батько [PERSON], [INFO], який зареєстрований у [INFO] та який знаходився на обліку в смт. Межова Дніпропетровської області як переміщена особа з району проведенняАТО та отримував пенсію в УПФУ Межівського району. Батько помер на роботі в м. Донецьк. 11 лютого 2016 року Донецьким обласним бюро СМЕ було видано лікарське свідоцтво про смерть № 518 та 13 лютого 2016 року на міськом кладовищі м. Білицьке Донецької області було поховано батька. Заявниця звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю з заявою про реєстрацію смерті батька та отримання свідоцтва про смерть, однак отримала відмову. Заявник просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 10.02.2016 року, місто смерті Україна, місто Донецьк 10.02.2016 року. Заявниця в судовому засіданні підтримала свою заяву та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Представник заінтересованої особи Управління Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заявлених вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд встановив, що [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 17.02.2016 року Виконавчим комітетом Білицької міської ради м.Добропілля Донецької області , актовий запис № 178 від 05.10.1971 р (а.с. 8) та свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 17.02.2016 р. Відділом державної ресєтрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 6 від 08.01.2000 року (а.с. 9). Відповідно до наданої копії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції [PERSON], [INFO] постійно проживав за адресою: [INFO] і перемістився з тимчасово окупованої території в смт. Межова, вул. Гоголя, 20, Дніпропетровської області (а.с. 7). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 518, виданого 11.02.2016 року [PERSON] помер 10.02.2016 року в м.Донецьк (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про поховання серії А № 541, виданого 15.02.2016 року Комунальним підприємством «Білицькеспецсервіс» Ритуальної служби м. Білицьке [PERSON] поховано на міському кладовищі в м. Білицьке 13 лютого 2016 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що померлий [PERSON] є чоловіком її рідної сестри. Він помер в м.Донецьку 10.02.2016 року, а його тіло було перевезено до м.Білицького , оскільки більшість родичів проживає в м.Білицьке, вони не мали перепусток для того, щоб поїхати до м.Донецька для здійснення похорону і було прийнято рішення поховати [PERSON] на кладовищі в м.Білицьке. Свідок повідомила, що тіло покійного [PERSON] в день похорон виносили з її квартири і після цього він був захоронений на міському кладовищі м.Білицьке. Вона та заявниця були присутні під час похорон [PERSON] Судом встановлено, що заявниця зверталася з питання реєстрації смерті батька [PERSON] до відділу РАЦС , але згідно листа-роз"яснення № С 11/3.2-21 від 17.02.2016 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки надане лікарське свідоцтво про смерть оформлено медичним закладом, який розташований на тимчасово неконтрольованій території, що вказує на те, що відсутнє підпорядкування медичного закладу у відповідності до відомчої підпорядкованості ставить під сумнів легітимність оформлення лікарського свідоцтва про смерть (а.с. 11). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання допомоги на захоронення, здійснення інших дій, пов"язаних зі смертю батька. На підставі викладеного, з урахування того, що заінтересовані особи Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області не заперечують проти задоволення заяви [PERSON], що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її батька [PERSON], 14.01.1949 р.н, тому що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту.

Outcome: approved