Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Згідно позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні, з 06.05.2011 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нетішинського міського суду від 25.12.2012 року. [PERSON] є батьком її малолітнього [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу вони проживають окремо, малолітній син [PERSON] проживає разом з позивачкою. З грудня 2014 року відповідач не виконує покладені на нього батьківські обов'язки по вихованню сина. Він не піклується про сина, не цікавиться його станом здоров'я, не телефонує, не спілкується з ним, взагалі не приймає участі у його вихованні. Всі питання щодо виховання сина позивачка вирішує самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Крім того, дитина знаходиться на її повному утриманні, [PERSON] ухиляється від сплати аліментів. Син не має до батька ніяких почуттів, оскільки тривалий час його не бачив. Висновком органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області від 15.10.2015 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON]. Позивачка вважає, що наведені обставини свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, погодився на позбавлення його батьківських прав, пояснив, що дійсно з грудня 2014 року він з сином не бачиться і не спілкується. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просив їх задоволити. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], шлюб між якими розірвано рішенням Нетішинського міського суду від 25 грудня 2012 року. Як вбачається з довідки відділу ДВС Нетішинського МУЮ від 13.08.2015 року, в період з 01.01.2014 року по 31.07.2015 року відповідач [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] не сплачував. Згідно інформації про участь [PERSON] у вихованні сина [PERSON] № 406 від 14.08.2015 року, наданої Вельбівненською сільською радою Острозького району Рівненської області, [PERSON] від першого шлюбу має сина [PERSON], [INFO], якого виховує разом з другим чоловіком. [PERSON] у вихованні сина участі не приймає, дитиною не цікавиться, не провідує її, аліменти не сплачує. За словами [PERSON] він з дитиною останній раз спілкувався два з половиною роки тому. Висновком органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області від 15.10.2015 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки майже від самого народження сина він не виявив до нього інтересу та турботи, після розлучення не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її життям і здоров'ям, не спілкується та не бачиться з сином, тобто він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень даних в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Під час розгляду справи в судовому засіданні судом встановлені незаперечні факти винних дій відповідача [PERSON] щодо ухилення від належного виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON], так як протягом тривалого часу він не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, а саме: не цікавиться її життям, здоров'ям, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не надає їй необхідну матеріальну допомогу, що негативно впливає на її виховання. Дитиною опікуються мати та її теперішній чоловік, які займаються її виховання та утриманням. Будь-яких доказів того, що батьківські обов'язки не виконуються відповідачем [PERSON] з поважних причин, як того вимагають ст.ст.10, 60 ЦПК України, він суду не надав, в судовому засіданні не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки переконаний, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам малолітньої дитини, сприятиме її повноцінному фізичному та духовному розвитку. На підставі наведеного,

Outcome: approved