Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач 06 січня 2015 року в особі свого представника за довіреністю - Хорішко О.М., звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом №85ос від 18.06.2014 року [PERSON]. був прийнятий на роботу в ПАТ «Карлівський машинобудівний завод» на посаду менеджера зі збуту (регіональний). В період з 02.07.2014 року по 05.08.2014 року відповідач був забезпечений грошовими коштами на службові відрядження в сумі 9 250,00 грн., але відповідачем не надано звіту про використання наданих грошових коштів. Також, відповідачу в період з 23.06.2014 року по 28.08.2014 року було надано картку СК Формула №0486081324 для отримання палива на АЗС, на підставі якої останній отримав паливо на загальну суму 11 851,61 грн. Наказом №234-ос від 29.08.2014 року відповідач був звільнений з ПАТ «Карлівський машинобудівний завод». Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь борг грошових коштів в сумі 9 250,00 грн., які були надані на витрати пов'язані з відрядженням та суму оплати податку з доходів фізичних осіб по підзвіту в сумі 1 051,20 грн.; стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 11 851,61 грн. за використане паливо та судові витрати. Позивач в особі представника за довіреністю - Хорішко О.М., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі (а.с.31). Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надавав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України практику Верховного Суду України. Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу №85ос від 18 червня 2014 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ПАТ «Карлівський машинобудівний завод» на посаду менеджер зі збуту (регіональний) (а.с.11). У період з 02 липня 2014 року по 05 серпня 2014 року [PERSON] направлявся у відрядження, у зв'язку із чим, був забезпечений грошовими коштами в сумі 9 250,00 грн., шляхом перерахування коштів на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжної картки (а.с.7). Згідно платіжного доручення № 31898 від 11.09.2014 року позивачем сплачено суму податку з доходів фізичних осіб по підзвіту в розмірі 1 051,20 грн. (а.с.8). Крім того, відповідачу була видана картка СК Формула №0486081324 для отримання палива, яку він використовував для безготівкового розрахунку за пальне на загальну суму 11 851,61 грн. (а.с.9-10). Наказом №234-ос від 29 серпня 2014 року [PERSON] було звільнено з ПАТ «Карлівський машинобудівний завод» (а.с.12). Відповідно до ст..121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Згідно п.5 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998 року, підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток. У відповідності до п.15 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998 року, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв'язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави. Згідно п.11 розділу ІІ Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України №59 від 13.03.1998 року, відрядженому працівникові перед від'їздом у відрядження видається грошовий аванс у межах суми, визначеної на оплату проїзду, найм житлового приміщення і добові витрати. Після повернення з відрядження працівник зобов'язаний до закінчення п'ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у встановленому законодавством порядку. У разі якщо під час службових відряджень відряджений працівник отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження (банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи). У разі якщо під час службових відряджень відряджений працівник застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі і строк подання звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищив 10 банківських днів, за наявності поважних причин керівник може продовжити такий строк до 20 банківських днів (до з'ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами). Разом із звітом подаються документи в оригіналі, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат. Відповідно до п.п.170.9.2, 170.9.3 п.170.9 ст.170 Податкового кодексу України, звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту. Дія цього пункту поширюється також на витрати, пов'язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей: а) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження; б) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, а строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з'ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами). Відповідачем не надано жодних звітів та пояснень щодо використаних ним грошових коштів наданих на відрядження та використаного палива за час трудових відносин із позивачем, що є грубим порушенням законодавства та інтересів позивача. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, в повному обсязі доведеними з боку позивача та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..88 ЦПК України, слід з відповідача на користь позивача стягнути сплачений ним судовий збір в сумі 224,31 грн. та на користь держави в сумі 19,29 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved