Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Заявниця звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Новоайдарський районний відділ УДМС України в Луганській області. В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що вона народилась 18.11.1982 року в м. Кіровськ, Луганської області. З 02.06.1991 р. заявниця разом з батьками прибула до с. Новоохтирка, Новоайдарського району, Луганської області, де мешкала та була зареєстрована разом з родиною за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Новоохтирка, вул. Писаревського, буд. 58. У період з квітня 1992 р. по вересень 1995 р. заявниця навчалась у Новоохтирській середній школі, а потім вибула до санаторного інтернату м. Щастя. У період з 2014 р. по 2015 р. [PERSON] відбувала покарання у місцях позбавлення волі, після звільнення заявниця не мала жодних документів. З метою отримання паспорта громадянина України, заявниця звернулась до Новоайдарського РВ УДМС України в Луганській області, де їй було відмовлено у видачі паспорта та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання на території України. Заявник [PERSON] у судове засідання зявилась, заявлені вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник заінтересованої особи РВ УДМС України в Луганській області [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів. Згідно ч. 2\~ст. 256 ЦПК України\~в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судовим розглядом встановлено, що заявниця народилась 18.11.1982 року в м. Кіровськ, Луганської області, що підтверджується інформацією Новоайдарського РВ ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області (а.с.7). З 02.06.1991 р. [PERSON] разом з батьками прибула до с. Новоохтирка, Новоайдарського району, Луганської області, де мешкала та була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією довідки Новоохтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області (а.с.9). У період з квітня 1992 р. по вересень 1995 р. заявниця навчалась у Новоохтирській середній школі, а потім вибула до санаторного інтернату м. Щастя, що підтверджується копією довідки від 04.04.2016 р. №13 Навчально-виховного комплексу Новоохтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Новоайдарської районної ради Луганської області (а.с.8). У період з 2014 р. по 2015 р. [PERSON] відбувала покарання у місцях позбавлення волі (а.с.10), після звільнення заявниця не мала жодних документів. З метою отримання паспорта громадянина України, заявниця звернулась до Новоайдарського РВ УДМС України в Луганській області, де їй було відмовлено у видачі паспорта та рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання на території України. Факт того, що [PERSON] постійно проживала на території України на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство» (13 листопада 1991 року) підтверджується: копією довідки Новоохтирської сільської ради Новоайдарського району Луганської області (а.с.9); копією довідки від 04.04.2016 р. №13 Навчально-виховного комплексу Новоохтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад Новоайдарської районної ради Луганської області. Допитані у судовому засіданні свідок [PERSON] та свідок [PERSON] підтвердили встановлені судовим розглядом обставини, пояснивши, що заявниця [PERSON] разом з родиною дійсно в 1991 р. переїхала до с. Новоохтирка, Новоайдарського району, Луганської області, де проживали по вул. Писаревській. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON] та [PERSON] Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання обєктивно підтверджують і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2\~ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.\~Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. П. 1\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини 1\~статті 257 Цивільного процесуального кодексу України\~заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась заявниця, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 11 ч. 1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі\~ ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 3 Закону України "Про громадянство",

Outcome: approved