Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 02 вересня 2009 року між ним та відповідачами було досягнуто згоди щодо укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Після того, як вони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, відповідачі передали позивачу ключі від квартири, технічний паспорт на неї, розрахункові документи по сплаті комунальних платежів, а позивач, в свою чергу, розрахувався з ними, що підтверджується розписками складеними відповідачами. Позивач [PERSON] з 02.09.2009 року і до теперішнього часу постійно проживає у придбаній ним квартирі, безперервно і відкрито користується майном, яким заволодів добросовісно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] жодних претензій або вимог до нього не пред`являють, до квартири за весь вказаний період не з`являлися, витрати на утримання майна та сплату комунальних послуг не несли. Натомість позивач з 2009 р. і до теперішнього часу оплачує всі комунальні витрати, здійснює поточні та капітальні ремонти спірної квартири, оскільки вказане житло потребує постійного підтримання в належному стані. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги неможливість вирішення питання про оформлення права власності інакше, ніж в судовому порядку, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Посилаючись на те, що строк володіння квартирою становить понад 10 років, позивач просить визнати за ним право власності на дане нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача [PERSON] надав до суду письмову заяву про підтримання позову, з клопотанням розглядати справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, але надіслали до суду заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують, обставини, викладені в позові, підтверджують. Відзив на позовну заяву до суду не подавали. Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до копій розписок від 02 вересня 2009 року [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] по 30 000 (тридцять тисяч) гривень кожний за продаж своїх часток у квартирі [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало по 1/3 частці квартири [ADDRESS] . Вказане право власності було зареєстроване за ними в ММ БТІ 28.08.2001 року за реєстровим № 74. Відповідно до рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03.07.2019 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Право власності на прийняту у спадок 1/3 частку вищевказаної квартири було зареєстроване за [PERSON] 30.10.2019 року, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Як вбачається з доводів позовної заяви, укласти своєчасно правочин щодо спірної квартири в нотаріальному порядку сторони не мали змоги, оскільки відповідачка [PERSON] не мала на той час документу, що посвідчував би її право власності на 1/3 частку квартири, яку вона успадкувала після смерті свого цивільного чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Проте, ними було досягнуто згоди щодо оформлення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку одразу після отримання відповідачкою усіх необхідних для здійснення правочину документів. На даний час необхідні документи відповідачкою отримані, проте вона не має можливості приїхати для укладення договору купівлі-продажу через те, що мешкає в протилежній стороні країни в місті Ужгород та через досить похилий вік і загрозу зараження коронавірусною хворобою не може ризикувати своїм життям. Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. У відповідності до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). В частині 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.002.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вказано, що відповідно до ч. 1 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження, а відтак є доведеним, факт добросовісного заволодіння позивачем квартирою за адресою: [ADDRESS] . Володіння цим майном є відкритим та безперервним понад 10 років. Таке володіння визнається та не оспорюється відповідачами, а також будь-якими іншими особами. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з викладеного суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved