Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.03.2010 року, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2006 року на ім'я [PERSON], яким підтверджується право власності на земельну ділянку площею 0,5951 га., з кадастровим номером [NUMBER], з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області. Також, позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 2,375 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, Богуславського району Київської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER] від 11.07.2005 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, в тому числі право на земельну частку (пай). Так, за життя, а саме 06.02.1995 року [PERSON] заповіла все своє майно порівну своїм дітям - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заповітом, складеним і посвідченим секретарем Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області та зареєстрованим у реєстрі заповітів за №9. Вказаний заповіт після його складення і посвідчення у лютому 1995 року не змінений, не скасований та на день смерті заповідача був чинний, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2006 року за реєстровим № [NUMBER]. Спадковим майном на яке було видано вказане свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом є: право на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП «Медвинське», місцезнаходження - Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області, розмір 1,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER]. [PERSON] та відповідач [PERSON] успадкували по 1/2 вище вказаної земельної ділянки та виготовили державні акти на належні земельні частки. 10.03.2010 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею -0,5951 га., з кадастровим номером [NUMBER]. 14.03.2012 року [PERSON], отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею - 1,1900га, з кадастровим номером [NUMBER]. Натомість, в процесі оформлення своїх спадкових прав позивачем було з'ясовано, що сільською радою народних депутатів на ім'я матері позивача було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 2,375 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області, який було видано після смерті спадкодавця [PERSON], а саме 11.07.2005 року. Таким чином, право на спадкове майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки позивач не може оформити в адміністративному порядку, тому що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця, а згідно п.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позов [PERSON] підтримує. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, а також зазначив, що позов [PERSON] визнає. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] відповідно до ст.1223 ч. 1 ЦК України являється спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця та копією заповіту посвідченого 06.02.1995 року секретарем виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно положень ч. 1 ст. 1270 ЦК України позивач та відповідач прийняли спадщину після смерті спадкодавця, оскільки після відкриття спадщини в шестимісячний строк подали заяви про прийняття спадщини до Богуславської районної державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інші спадкоємці відсутні. Вказаний вище заповіт після його складення і посвідчення у грудні 1995 року не змінений, не скасований та на день смерті заповідача був чинний, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.07.2006 року за реєстровим № [NUMBER]. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що за [PERSON] та [PERSON] визнано в порядку спадкування за заповітом право власності по 1/2 частину земельної ділянку яка перебуває у колективній власності КСП «Медвинське», місцезнаходження - Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області, розмір 1,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) за № [NUMBER]. Належність спадкодкоємцю [PERSON] земельної частки (паю), розміром - 0,5951 га., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER], підтверджується копією державного акту на право власності на земельну частку серія [NUMBER], зареєстрованого 10.03.2010 року за [NUMBER], виданого Богуславською районною державною адміністрацією Київської області. Належність спадкодкоємцю [PERSON] земельної частки (паю), розміром - 1,1900 га., з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, кадастровий номер [NUMBER], підтверджується копією державного акту на право власності на земельну частку серія [NUMBER], зареєстрованого 27.04.2010 року за [NUMBER], виданого Богуславською районною державною адміністрацією Київської області. Належність спадкодавцю [PERSON] земельної частки (паю), розміром - площею 2,375 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Медвинської сільської ради, Богуславського району Київської області, підтверджується на підставі державного акту серії [NUMBER] від 11.07.2005 року та згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Оскільки в адміністративному порядку неможливо оформити право власності на спадкову земельну частку (пай), то позивач просить вирішити дане питання в судовому порядку, тому що державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця [PERSON] За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та нести цивільні обов'язки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обов'язків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб'єктивного земельного права, суб'єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку, чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - четвертою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 2, 4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Згідно ч. 5 п. 5 Постанови ПВС України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Судом встановлено, що рішення сесії Медвинської сільської ради від 23.02.2001 року № 66-14-23 [PERSON] у власність передано земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю видано Медвинською сільською радою народних депутатів 11.07.2005 року, тобто після смерті, що суперечить вимогам ст. 25 ЦК України. Разом із тим факт належності померлій [PERSON] зазначеної земельної ділянки визнається належним та не оспорюється сторонами. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч.2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. г ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч.1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи, а тому спадкоємцю [PERSON] з дня смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, належить спадкове майно, а саме земельна ділянка, що залишилась після смерті спадкодавця. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER] від 11.07.2005 року, який був виданий Медвинською сільською радою народних депутатів, спадкодавець [PERSON] була власником земельної ділянки площею 2,375 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована території Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Оскільки спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] але не може в адміністративному порядку оформити право на спадкове нерухоме майно, для захисту її прав на землю даний позов необхідно задовольнити. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. В матеріалах справи наявна копія посвідчення серії [NUMBER], особи, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, виданого позивачу [PERSON]. Згідно п. 10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved