Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Підприємство теплових мереж «Ковельтепло» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання в кімнаті [ADDRESS] в м. Ковелі, в сумі 843 грн. 36 коп., квартиронаймачем якої є відповідач. На обґрунтування позову ПТМ «Ковельтепло» зазначає, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 11.11.2013 року визнано укладеним Договір № 1-6555 між ПТМ «Ковельтепло» та наймачем кімнати [PERSON] про надання послуг з централізованого опалення, розроблений на основі Типового договору, затвердженого постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630. Дане рішення набрало законної сили. Зазначає, що споживач зобов'язаний оплачувати надані комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Однак, свої зобов'язання відповідач належним чином не виконав і станом на 01 вересня 2014 року має заборгованість перед підприємством в сумі 843 грн. 36 коп., за період з жовтня 2013 року по серпень 2014 року, що підтверджується розрахунком ціни позову. Підприємство неодноразово нагадувало відповідачу про необхідність погашення заборгованості, але боржник не вживає ніяких заходів щодо сплати боргу, чим завдає збитків державі в особі підприємства теплових мереж «Ковельтепло». В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, з підстав зазначених вище та просить його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав у повному обсязі, суду пояснив, що він проживає у [ADDRESS] у м. Ковелі Волинської області. Вказана кімната не відповідає санітарним та санітарнобудівельним нормам. Нарахування плати за послуги позивачем має проводитись не йому як мешканцеві, а РЖКП 1 (м. Ковель). Він має право на пільги при нарахуванні плати за послуги як працівник міліції, що позивачем не враховано. А тому він не має обов»язку сплачувати нараховану позивачем до оплати його послуг суму, хоча не заперечив тієї обставини, що вищезазначена послуга позивача фактично ним отримується та використовується. Просить у задоволенні позову відмовити. Відповідачем також 25.09.2014 року подано заперечення на позов. В якому зазначено, що він проживає в даному гуртожитку з 1992 року. На всі його заяви про передачу йому кімнати № [NUMBER] у приватну власність дають відмову. Таким чином, він проживає не в квартирі, а в кімнаті гуртожитку, яка на даний момент ним не приватизована. Гуртожиток знаходиться на балансі РЖКП-1, тому ПТМ «Ковельтепло» має укласти договір на постачання з РЖКП №1, а не з ним і відповідно РЖКП №1 повинен розраховувати вартість обігріву одного метра квадратного. Зазначає, що неодноразово звертався до керівництва РЖКП №1 про незадовільний стан як самого гуртожитку так і кімнати, в якій він проживає. Вважає, що нарахування плати за гуртожиток має здійснюватись відповідно до Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. № 208. Він є пенсіонером податкової міліції та відповідно із Законом України «Про міліцію», має пільгу 50 % по сплаті комунальних послуг, що не застосував ПТМ «Ковельтепло» при нарахуванні послуг. Зазначає, що в його кімнаті відсутні як водопостачання та водовідведення так і каналізація. Не вважає себе боржником ПТМ «Ковельтепло», тому не має нести цивільну відповідальність перед позивачем - платити борг, тому що не вступав з ними в ніякі відносини. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний, обґрунтований і підлягає до задоволення. Згідно, ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування шкоди. Відповідно до розрахунків суми заборгованості, наведених у розрахунковому листі, слідує, що у оспорюваному періоді відповідач плати за надані позивачем послуги не вносив, внаслідок чого станом на 01.09.2014 року перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 843 грн. 36 коп. за період з жовтня 2013 року по серпень 2014 року Згідно, ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановленихст. 11 цього Кодексу. Воно має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склались, існували у спірний та існують на даний час фактично зобо»язальні правовідносини по постачанню позивачем послуг відповідачеві. Як зазначено у ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Посилання відповідача на ту обставину, що займана ним кімната не перебуває у його відособленому користуванні, на увагу не заслуговують, так як відповідач у кімнаті № [NUMBER] зареєстрований та фактично мешкає один і інші особи, які не перебувають з ним у сімейних стосунках, спільно з відповідачем вказаною кімнатою не користуються. Це ж стверджено і копією договору про надання жилої площі відповідачеві у гуртожитку від 04.08.04 р., укладеного між РЖКП 1 (м. Ковель) та відповідачем. За змістом ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово комунальні послуги», ціни/тарифи на житлово - комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, формуються і затверджуються органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до п. п. 2 ч. 1 ст. 7 цього ж Закону, ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень виконавчих органів міської ради належить встановлення тарифів по оплаті побутових, комунальних та інших послуг, що надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади та погодження з цих питань підприємствами, організаціями, що не належать до комунальної власності у сфері житлово - комунальних послуг. Суд вважає, що плата за опалення та підігрів води нараховані позивачем за діючими тарифами відповідно до вищезазначених норм законодавства та зауважень у суду наведені позивачем розрахунки заборгованості не викликають. Вказаний обов'язок передбачений і Правилами надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ Украни № 630 від 21.07.05 р., відповідно до яких споживач зобов'язаний проводити оплату наданих послуг щомісяця. Відповідно до п. п. 38, 39 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою РМ Української РСР від 03.06.86 р. № 208, громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця. Посилання відповідача на ту обставину, що між ним та позивачем договір не укладався, на думку суду, спростовують доводи позивача ст. ст. 20, 21 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", якими визначені обов'язки споживача та виконавця житлово - комунальних послуг, зокрема обов'язком саме споживача є укладення договору на надання житлово - комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово - комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Тобто, споживач зобов»язаний вживати заходів до укладення такого договору, чого відповідачем зроблено не було. Згідно зі ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця у визначені у встановленому порядку строки. Позивач подав докази, що підтверджують існування між сторонами фактичних відносин по наданню послуг з теплопостачання, докази непроведення оплати таких послуг відповідачем у спірному періоді. Відповідач не заперечив, що він проживає у [ADDRESS] у м. Ковелі Волинської обл.. Вказана кімната підключена до мережі централізованого опалення та теплопостачання та опалюється. Тобто, він фактично є споживачем послуг позивача. Посилання відповідача на те, що умови проживання у його помешканні є неналежними, суд не може розглядати як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. Крім того, відповідачем не доведено суду тих обставин, що надавані позивачем послуги є належної якості; позивач неправомірно не враховує право відповідача на використання пільг при оплаті комунпослуг. Згідно п.п. 2, 3 Порядку надання пільг, компенсацій і гарантій працівникам бюджетних установ, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМ України від 31.03.03 р. № 426, пільги, компенсації і гарантії, на які мають право пільговики, надаються шляхом відшкодування пільговику передбаченої законодавством частини фактичних витрат за, серед іншого, користування житлом (квартирної плати), паливом, комунальними послугами. Відшкодування зазначених витрат провадиться щомісяця або раз на квартал за рішенням керівника установи. Видатки на відшкодування витрат за надані пільговику послуги здійснюються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання цих установ. Таким чином, відповідач на власний розсуд тлумачить порядок нарахування позивачем плати за надавані послуги. Відповідно до заяв відповідача від 14.12.2004 року, 06.08.2012 року, 21.08.2012 року, відповідач заявляв про потребу у проведенні у займаній ним кімнаті ремонту та з приводу відсутності води, неналежного температурного режиму, проведення перерахунку плати, не стосуються спірного періоду. Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 243 грн 60 коп.

Outcome: approved