Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 17 травня 2001 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, що зареєстрований Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис №1. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. З моменту укладення шлюбу відносини між сторонами почали поступово погіршуватись, що відобразилось на їхніх стосунках. Підставами для цього стала втрата взаємопорозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідач не здатен підтримувати моральну атмосферу в сім'ї та піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, що в свою чергу призвело до фактичного розпаду сім'ї. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, натомість подав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, позов визнає, зазначивши, що їх шлюб носить формальний характер і подальше його збереження лише щкодитиме інтересам сторін. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуальногокодексу України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задоволити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 травня 2001 року. Шлюб зареєстровано Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження складено відповідний актовий запис №1. Дана обставина стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 17 травня 2001 року (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.6,7). Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В ході розгляду справи судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім'я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Приймаючи до уваги те, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому прізвище позивача надалі слід іменувати "[PERSON]". Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved