Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У березні 2019 року позивач звертаючись до суду з заявою в інтересах неповнолітнього [PERSON] просить суд, позбавити громадянку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вихованця КЗ «Яблунівська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради та стягнути з [PERSON] на користь неповнолітнього [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аргументує свої вимоги тим, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] своїх батьківських обов`язків щодо дитини не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Не піклується про здоров`я сина, не створила елементарні умови для проживання сина. Веде аморальний спосіб життя. [PERSON] на даний час навчається в КЗ «Яблунівська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради і не перебуває на повному державному утриманні. Його мати ніякої матеріальної допомоги не надає. [PERSON] надала згоду на позбавлення її батьківських прав, завірену приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л. від 24.01.2019 року, в якій вказала, що не заперечує проти усиновлення свого сина [PERSON] , [INFO] , встановлення над ним піклування, влаштування дитини до прийомної сім`ї чи до дитячого будинку сімейного типу. У зв`язку з цим позивач звернувся з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 25.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 08 год. 00 хв. 22 квітня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 22 квітня 2019 року відкладено підготовче судове засідання на 09 год. 00 хв. 16 травня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 16 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 10 год. 00 хв. 04 червня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 04 червня 2019 року відкладено судове засідання до 11 год. 00 хв. 12 червня 2019 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання представник позивача позовні вимоги підтримав, у разі неявки відповідача в судове засідання, просить розглянути справу заочно. Відповідач в судове засідання не з`явилася, але належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] та його опікун не заперечували проти задоволення позовних вимог.. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народився [PERSON] , його матір`ю є [PERSON] (а.с.6). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, [PERSON] народився [INFO] в с.Тихе, Прилуцького району, Чернігівської області. Його матір`ю є [PERSON] . Відомості про батька [PERSON] записано відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України (а.с.8). Згідно з довідки виданої КЗ «Яблунівська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради №245 від 28.02.2019 року, [PERSON] навчається у 9 класі КЗ «Яблунівська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради і не перебуває на повному державному матеріальному утриманні(а.с.9). Відповідно до довідки виданої КЗ «Яблунівська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради №246 від 28.02.2019 року, з вересня 2018 року мати учня 9 класу КЗ «Яблунівська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради [PERSON] - [PERSON] не відвідувала сина, не надсилала листів та грошових переказів(а.с.10) Відповідно до довідок Заїздської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області №177 від 11.03.2019 , № 176 від 11.03.2019, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на території сільської ради власного житла, майна, земельної ділянки та майнової частки (пай) не має, на даний час ніде не працює(а.с.11,12). Згідно з акту обстеження матеріально побутових умов проживання складеного комісією Заїздської сільської ради, за результатами обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умов для проживання неповнолітньої дитини немає, існує необхідність вирішення питання у судовому порядку про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] , 2003 року народження(а.с.13) Відповідно до характеристики виданої Заїздською сільською радою №65 від 11.03.2019 року, [PERSON] за час проживання на території Заїздської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони. За місцем реєстрації не проживає більше 10 років. Маючи малолітнього сина ніде не працювала, в господарстві нічого не утримувала, земельної ділянки не обробляла. Проживаючи з матір`ю постійно вчиняла сварки. Вживає алкогольні напої, веде аморальний спосіб життя, сину не приділяє належної уваги(а.с.14). Згідно з клопотання Заїздського фельдшерсько-акушерського пункту №17 від 11.03.2019 року, мати [PERSON] , 2003 року народження, [PERSON] не дотримується елементарних правил гігієни, не цікавиться здоров`ям дитини, за медичними рекомендаціями ні разу не зверталася. Всі медичні огляди, профілактичні щеплення проводилися в медичному закладі за місцем навчання дитини. На час проведення патронажу дітей вдома, матері часто не було вдома, належного догляду за дитиною не було. Дитина не мала повноцінного, збалансованого та різноманітного харчування. Патронаж акушером ФАПу щодо дитини не проводився, щеплення не здійснювалося. У зв`язку з чим завідувач Заїздського ФАПу звертається з клопотанням щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її сина [PERSON] (а.с.15) Відповідно до висновку Заїздської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області №67 від 11 березня 2019 року, [PERSON] фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина [PERSON] . Тому сільська рада вважає за доцільне позбавити її батьківських прав щодо сина(а.с.16) Відповідно до висновку служби у справах дітей райдержадміністрації Чернігівської області №2-02./150 від 20.03.2019, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вихованця КЗ «Яблунівська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» Чернігівської обласної ради, оскільки дане рішення не суперечитиме інтересам дитини(а.с.3) Відповідно до заяви [PERSON] . завірену приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Чернігівської області Ігнатовою Л.Л. від від 24 січня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , надала згоду на позбавлення її батьківських прав, та не заперечує проти усиновлення свого сина [PERSON] , [INFO] , встановлення над ним піклування, влаштування дитини до прийомної сім`ї чи до дитячого будинку сімейного типу. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст.122 СК України, дитинна, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документу закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ч. 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування; Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. В силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої). Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини, і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Так, відповідачу, як матері малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Дане поняття є «оціночним» і підлягає дослідженню в кожному конкретному випадку з урахуванням цілої сукупності чинників і факторів. Зокрема, відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку Суду врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Повертаючись до обставин даної справи Суд підкреслює, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач не приймає участі в навчально-виховному процесі свого сина, не цікавиться здоров`ям дитини. Наведене в своїй сукупності на думку Суду може свідчити про ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації Судом враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі відповідач жодного разу не звернувся до уповноважених органів держави з метою захисту прав своєї дитини, сприянні їй будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що сам факт визнання відповідачем позову свідчить про її небажання реалізувати батьківські права відносно сина. За таких обставин позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вони не проживають разом протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення матері із своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною. Окремо Суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни її поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК України(стаття 169). Додатково Суд враховує, що на даний час правовий статус дитини чітко не визначений, а позбавлення батьківських прав буде сприяти дитині визначити її правовий статус, як захищеної групи осіб і отримати відповідну соціальну допомогу від держави, чого вона на даний час з вини батька позбавлена, і останній, як законний представник дитини не сприяє цьому протягом тривалого часу. З огляду на те, що розлучення з матір"ю надає тяжкий вплив на дитину, Суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації Судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Зокрема враховано, що держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов`язків і відновити або зміцнити здатність сім`ї піклуватися про свою дитину. Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами Суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідачу надавалась можливість та час для виправлення свого ставлення до виховання дитини, такий час у нього був і протягом судового розгляду, але виходячи з наведених вище обставин, мати дитини таких заходів не вжила. Отже, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, Суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення батьківських прав. В даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Судом встановлено, що відповідач не цікавиться вихованням, навчанням сина, не утримує його, та не бачиться з сином, тобто свідомо ухиляється від виховання свого сина та нехтує своїми обов`язками, надала згоду на позбавлення її батьківських прав, то є всі підстави позбавити батьківських прав [PERSON] , щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитини, зокрема за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст.182 СК України встановлює правило, згідно з яким розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Водночас, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків, суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. Напідставі вище викладеного, з урахуванням того, що відповідач не здійснює утримання дитини, то суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів на користь дитини є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved