Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті її сина [PERSON], який помер 03 квітня 2017 року в м.Свердловську Луганської області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що факт смерті сина їй необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть сина та отримання допомоги на поховання. В органі державної реєстрації актів цивільного стану їй було відмовлено у реєстрації смерті сина, у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Просить задовольнити її заяву та встановити факт смерті її сина [PERSON]. Заявник у судовому засіданні пояснила, що її син [PERSON], [INFO], уродженць м.Свердловська Луганської області, громадянин України. Зазначила, що він хворів на гострий лейкоз з 9 років, мав інвалідність першої групи, через тяжке захворювання печінки, був розлучений та мешкав разом з нею, помер 03.04.2017 року у віці 47 років вдома, поховали його 04.04.2017 року на кладовищі по вул..Северна у м.Свердловськ. Просила суд задовольнити її вимоги та встановити факт смерті її сина. Зазначила, що встановлення даного факту їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть сина та отримання допомоги на поховання. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справу за його відсутністю. Суд вважав можливим розглянути справу без участі заінтересованої особи, яка належним чином була повідомлена про час і місце судового засідання. Свідок [PERSON]М в судовому засіданні пояснила, що заявниця є її рідною сестрою, а [PERSON] є сином заявниці, їй відомо, що він хворів з 9 років, він та його мати, заявниця по справі, мешкали разом у м.Свердловську Луганської області. Підтвердила факт смерті [PERSON] 03 квітня 2017 року в м.Свердловську Луганської області, про смерть їй повідомила сестра 03.04.2017 року по телефону. Свідок зазначила, що вона була присутньою на похованні [PERSON] 04.04.2017 року у м.Свердловську. Заслухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті її сина - [PERSON] 03 квітня 2017 року у м.Свердловську Луганської області підлягає задоволенню виходячи з такого. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та значиться зареєстрованою за адресою [INFO], що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України від 11.10.2016 року №1422017857 (а.с.11) З пояснень заявника та пояснень свідка, судом встановлено, що [PERSON] [INFO], є рідним сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.5). Згідно копій лікарського свідоцтва про смерть №83 від 03.04.2017 року та довідки про причину смерті від 03.04.2017 року, яка видана лікарем Державної установи «Свердловська центральна міська багатопрофільна лікарня» Луганської народної республіки, [PERSON], [INFO], помер 03 квітня 2017 року в м.Свердловську Луганської області, причина смерті хронічна печінкова недостатність, цироз печінки (а.с.6). З копії свідоцтва про смерть, яке видано 05.04.2017 року відділом запису актів громадянського стану Свердловського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки вбачається, що [PERSON], [INFO], помер 03 квітня 2017 року в м.Свердловську Луганської Народної Республіки, про що 05.04.2017 року було зроблено актовий запис про смерть №545 (а.с.6). З копії виписки з історії хвороби [PERSON] вбачається, що останній був інвалідом першої групи, з 16.01.2017 року по 20.03.2017 року проходив лікування у Державній установі «Свердловська центральна міська багатопрофільна лікарня» з діагнозом цироз печінки, вірусний гепатит «С». Даним документом підтверджується пояснення заявника про те, що [PERSON] мав тяжке захворювання (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про поховання № 258 виданої 03.04.2017 року КП «Комбінат комунальних підприємств» Луганської народної республіки вбачається, що [PERSON], який помер 03 квітня 2017 року був похований 04.04.2017 року на кладовищі у м.Свердловську Луганської області по вул..Северна (а.с.10). Вказані копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, копія свідоцтва про смерть, копія виписки з історії хвороби, копія свідоцтва про поховання - видані закладами м.Свердловську Луганської області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. З листа начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12.09.2017 року № 15.32-1545, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 03 квітня 2017 року, так як останньою предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.14). З повідомлення начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 16.09.2017 року № 15.32-5/1600, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на [PERSON] [INFO], за період з 03.04.2017 року по 16.09.2017 року, відсутній (а.с.19). Даючи оцінку допустимості копіям лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, копії свідоцтва про смерть, копії виписки з історії хвороби, копії свідоцтва про поховання, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 03 квітня 2017 року в м.Свердловську Луганської області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації вказаного факту на території України та отримання допомоги на поховання. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України та отримати допомогу на поховання. На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved