Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами таким, що відбувся та визнання права власності на вказане нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 жовтня 2018 року між ним та відповідачкою [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . При укладенні угоди між ними, було погоджено всі істотні умови купівлі-продажу, вище вказаного житлового будинку, зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність та подальшого оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі. На підтвердження укладеної угоди, [PERSON] сплатив [PERSON] повну обумовлену вартість вказаного домоволодіння, що становить 27000 гривень, що підтверджується письмовою розпискою. Після виконання зобов`язань як продавця, відповідачка [PERSON] передала йому ключі від будинку, після чого, він почав користуватися даним будинковолодінням. Під час написання розписки з приводу купівлі-продажу спірного житлового будинку [PERSON] зобов`язувалася протягом місяця після її написання підготувати всі необхідні документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу даного майна. Проте, цього вона не зробила. На його неодноразові усні та письмові звернення до відповідачки із вимогою щодо нотаріального оформлення, фактично купленого домоволодіння, оскільки з її сторони будь-яких дій з даного приводу вчинено не було, відповідачка не реагувала, у зв`язку з чим, подальшого укладання договору купівлі-продажу у нотаріуса не відбулося. Виходячи з вище викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, та просити суд визнати вищевказаний договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами таким, що відбувся та визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві та просив їх задовольнити. Також вказав, що він за власні кошти виготовляв всю технічну документацію на спірний будинок. Він намагався відповідачку переконати в тому, що йому необхідно нотаріально оформити договір купівлі-продажу будинку, оскільки він не є повноправним власником згідно вимог чинного законодавства, а це позбавляє його можливості підключити до будинку електроенергію та вчиняти інші дії, які має власник житла, проте остання на його прохання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку не реагувала, пояснюючи це тим, що вона зайнята. Відповідач у судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечувала щодо його задоволення. Також вказала, що вона на неодноразові звернення позивача щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку не реагувала, оскільки неодноразово час від часу перебувала за межами України на заробітках. Підтвердила написання нею розписки позивачу та отримання в останнього коштів в сумі 27000 гривень за продаж спірного житлового будинку 14 жовтня 2018 року. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши всі докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12червня 2009року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що 14 жовтня 2018 позивач придбав у відповідачки [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] за 27000 гривень, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] 14.10.2018 року. Як вбачається з копії рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року, вказаним рішенням суду визнано право власності за [PERSON] на спірний житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 36, 9 кв.м., житловою 17,5 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 36, 9 кв.м., житловою 17,5 кв.м. зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 червня 2017 року за №1272409061216 за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 89365811 від 13.06.2017 року. Копією письмової заяви [PERSON] від 19.03.2019 року, адресованої відповідачці по справі та копії квитанції поштового відділення ПАТ « Укрпошта» від 19.03.2019 року (а.с.16) підтверджено факт звернення позивача до відповідачки з приводу прибуття останньої до нотаріальної контори для належного оформлення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку. Отже, в результаті укладення вищевказаної розписки щодо купівлі-продажу спірного житлового будинку позивач набув право на вказаний вище житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку не посвідчувався та не укладався. Тому суд вважає, що позивач був позбавлений можливості належним чином оформити договір купівлі- продажу вищезазначеного житлового будинку. У відповідності до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності з ч.1ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Із наявної у справі письмової розписки про купівлю-продаж житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] слідує, що сторони домовилися щодо істотних умов договору купівлі-продажу та відбулося їх повне виконання. Позивач(покупець) сплатив продавцю (відповідачу) кошти в повному обсязі, а відповідач (продавець) передала йому предмет договору купівлі-продажу. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч.5 ст.656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не уклав своєчасно договір купівлі-продажу у відповідності із вимогами ст.657 ЦК України, оскільки був впевнений, що відповідачка [PERSON] виконає свої зобов`язання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, але фактично між позивачем та відповідачем по справі відбувся договір купівлі-продажу вище вказаного нерухомого майна, так як позивач по справі сплатив обумовлену з відповідачем вартість нерухомого майна, про що свідчить письмова розписка, та прийняв його: отримав ключі від будинку та почав ним користуватися і розпоряджатися як власник. Стаття 392 цього ж Кодексу передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Враховуючи вищенаведені вимоги закону, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 220, 316, 317, 328, 334, 386, 392, 638, 655, 656, 657, 665 ЦК України,

Outcome: approved