Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди заподіяної злочином з наступних підстав : [PERSON] визнаний винний за ч.1 ст.125 КК України за те, що 15.06.2016 року завдав позивачу тілесних ушкоджень: забій м'яких тканин носа, синці на нижніх повіках очей та подряпини на лівому плечі. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] був змушений повторно пройти амбулаторне лікування , адже того дня він тільки повернувся із лікарняного закладу, де проходив курс лікування у кардіологічному відділенні. Вказує, що йому завдано моральну шкоду, оскільки переніс фізичний біль та нервові потрясіння; через сором і синці він змушений був уникати односельчан та не виходив на вулицю певний час. За таких обставин просить суд стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, проте надав суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи. Таким чином судом, зі згоди позивача, прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з таких підстав: Статтями 3, 15,16 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у встановленому цим Кодексом порядку звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Способами захисту можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 28 КПК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно вироку Сокальського районного суду від 07.11.2016 р. по кримінальному провадженні №454/2027/16-к [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу. Згідно вказаного кримінального провадження [PERSON] являється потерпілим по даній справі, так як [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння поблизу магазину ПП "[PERSON]М." у с. Савчин умисно наніс удар рукою в обличчя гр. [PERSON] Згідно висновку медичної експертизи №203/2016 від 24.06.2016 р. потерпілому [PERSON] спричинено забій м'яких тканин носа, синці на нижніх повіках очей, подряпину на лівому плечі що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Цивільний позов у кримінальній справі позивач не заявляв. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON], внаслідок вчинення злочину [PERSON] встановлено органами досудового розслідування та не підлягає доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Відповідно до ч.1, ч.2 п.3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. В судовому засіданні встановлено, що протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду,оскільки позивач переніс фізичний біль, отримав тілесні ушкодження , перебував на лікуванні у медичному закладі, зазнав насмішки із боку односельчан. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості, а тому, позовну вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000грн. суд задовольняє повністю.

Outcome: approved