Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

ПАТ «ПроКредитБанк» звернулось із позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення із житлового будинку по [ADDRESS] Вимоги, в основному, мотивували тим, що в забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] уклала Договір іпотеки від 10.04.2007 р., яким передала, а ПАТ «ПроКредитБанк» прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме, житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для його обслуговування. Відповідно до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.01.2014 р. ПАТ «ПроКредитБанк» став власником даного житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування та зареєстрував право власності у Державному реєстрі речових прав, оскільки мешканці будинку не звільняють добровільно житло, просять про їх виселення. [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом, який уточнили, до [PERSON], ПАТ «ПроКредитБанк», Мшанська сільська рада Городоцького району Львівської області, Городоцька районна державна адміністрація, Городоцька районна рада, яким просять визнати незаконним та скасувати рішення Городоцької районної ради в частині оформлення права власності на [PERSON], недійсними свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане на ім'я [PERSON] та [PERSON], встановити факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON], після смерті [PERSON], який помер [INFO].; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на частки житлового будинку за адресою [ADDRESS]., визнати незаконними та скасувати рішення Мшанської сільської ради про затвердження площі земельної ділянки та рішення про оформлення права власності на [PERSON], визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 511695, витребування майна із незаконного володіння ПАТ «ПроКредитБанк». Вимоги, в основному мотивують тим, що [PERSON] разом із чоловіком [PERSON], в 1970 р., в шлюбі, збудували житловий будинок, в якому проживали, проте, не оформили на нього правовстановлюючих документів, вважають, що [PERSON] незаконно оформила на себе право власності на даний житловий будинок в 1988 р., а в подальшому і на земельну ділянку для його обслуговування, просять визнати незаконними та скасувати рішення про оформлення права власності на це майно та визнати недійсними та скасувати свідоцтво про право власності на житловий будинок та державний акт на право власності на земельну ділянку, з покликанням на норми ЦК УРСР в редакції 1963 р. щодо прийняття ними спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO]., просять визнати за ними право власності на частки житлового будинку та земельну ділянку для його обслуговування як частку у спільній сумісній власності подружжя та в порядку спадкування, витребувати з незаконного володіння ПАТ «ПроКредитБанк» як добросовісного набувача, житловий будинок по [ADDRESS]. та земельну ділянку для його обслуговування. В суді представник позивача свої позовні вимоги підтримала з наведених вище мотивів, окрім цього, пояснила, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] була власником житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки для його обслуговування. 10.04.2007 між ПАТ «ПроКредитБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно якого в забезпечення належного виконання зобов'язань, передала в іпотеку вказане майно. У зв'язку із виникненням заборгованості за кредитами, що забезпечені іпотекою, позивач набув право звернути стягнення на іпотечне майно на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного 18.01.2014 р. між позивачем та [PERSON] та зареєстрував право власності. Оскільки відповідачі добровільно житло не звільняють, просить позов задовольнити, виселити [PERSON] та [PERSON] із житлового будинку по [ADDRESS]. Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] заперечила, вважає такі безпідставними, з покликанням на те, що [PERSON] була належним власником спірного майна та розпорядилась ним на свій розсуд, просить у задоволенні позову відмовити. В суді представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] [PERSON] уточнений позов [PERSON] та [PERSON] підтримали, з мотивів, наведених у ньому та, крім того, пояснили, що [PERSON], який помер [INFO]., у шлюбі з позивачкою [PERSON] збудували житловий будинок по [ADDRESS]., за його життя, у 1988 р., [PERSON] незаконно оформила право власності на спірний будинок в цілому на себе, та згодом і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, у зв'язку з чим просять про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування про оформлення права власності та про визнання недійсними свідоцтв про право власності на житловий будинок та державного акту на право власності на земельну ділянку, та про визнання права власності за [PERSON] - дружиною померлого ? житлового будинку як частки у спільній сумісній власності подружжя, крім того, з покликанням на фактичне прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], просять про визнання права власності по 1/4 за кожним в порядку спадкування за законом такого майна, та про витребування його із незаконного володіння ПАТ «ПроКредитБанк», щодо позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк» про виселення повністю заперечили. Представник відповідача виконкому Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, сільський голова [PERSON] в суді позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] по суті визнав, щодо їх виселення заперечив, крім того, пояснив, що [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]., в 1970 р., в шлюбі збудували житловий будинок [ADDRESS]., головою двору був [PERSON], про що свідчать записи в погосподарській книзі, їх дочка [PERSON] в 1988 р. оформила право власності на житловий будинок на себе в цілому, а згодом і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представники відповідачів Городоцької районної ради, Городоцької районної державної адміністрації, [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином (т.2 а.с. 54, 56). Заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи з долученими реєстраційною та інвентаризаційними справами № 203, 325, суд приходить думки про наступне. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право на звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до вимог до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може грунтоватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були досліджені в суді. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Одним із основних принципів місцевого самоврядування, у відповідності до ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є законність. Відповідно, всі рішення, які приймаються, повинні відповідати Конституції України та чинному законодавству України. Із копії рішення виконкому Городоцької районної ради Львівської області від 16 червня 1988р. № 203 (т.2 а.с. 46-47) видно, що виконком вирішив оформити право власності колгоспних та інших дворів на житлові будинки в с. Суховоля та с. Мшана Мшанської сільської ради, зокрема, на [PERSON] по [ADDRESS] З пояснень в суді представників сторін, копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22 серпня 1988 р. (т.1 а.с.154) вбачається, що на підставі вищевказаного рішення [PERSON] стала власником житлового будинку [ADDRESS], в цілому. 22.03.2007 р. виконавчий комітет Мшанської сільської ради прийняв рішення про затвердження акту прийому житлового будинку [PERSON] та оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]. за [PERSON] (т.2 а.с.70) та на його підставі оформила свідоцтво про право власності серії САВ № 127734 від 02.04.2007 р. (т.2 а.с. 75). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Із оглянутої в суді інвентаризаційної справи № 325 на житловий будинок по [ADDRESS] видно, що будівництво спірного житлового будинку розпочато у 1969 р., завершення будівництва - 1970 р. Будівництво здійснювалось на нововиділеній земельній ділянці, яка була виділена рішенням виконкому Мшанської сільської ради від 22.07.1969 р. та забудова земельної ділянки дозволена рішенням виконкому Городоцької районної ради від 30.09.1969 р., про що [PERSON] видано свідоцтво на забудову садиби (інв. справа № 325 а.с. 12). Згідно проекту забудови, з покликанням на вищевказане рішення, забудівником значиться [PERSON], 1949 р.н. (інв. справа № 325 а.с. 11). Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється Україні (УРСР) з 1979 р. В погосподарських книгах при визначенні року побудови зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Як вбачається із виписки із погосподарських книг, виданої виконкомом Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської обл. від 09.07.2014 р., копій погосподарських книг (т.1 а.с. а 143-147) забудівником, головою двору та власником житлового будинку по [ADDRESS] значився [PERSON], 1943 р.н., двір був робітничим, у склад його сім'ї також входили дружина - [PERSON], 1949 р.н., та їхні діти - [PERSON], 1969 р.н., та [PERSON], 1974 р.н., за будинком була закріплена земельна ділянка для його обслуговування, в тому числі під будівлями 0,01 га. Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] одружились 14 липня 1968 р., прізвище після одруження [PERSON] (т.2 а.с. 71). За положенням ст. 22, 23 КпШС Української РСР, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Як встановлено в суді та підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи № 325 житловий будинок правомірно побудований [PERSON] та [PERSON] у 1970 р., в шлюбі, а отже, відповідно до положень ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, діючого на той час, є майном, нажитим подружжям за час шлюбу, та належить їм на праві спільної сумісної власності, їх частки є рівними. [INFO]. [PERSON] помер, що видно із копії свідоцтва про смерть серії І-СГ № 169368 (т.2 а.с. 29), заповіту на випадок своєї смерті не склав. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. За життя [PERSON], згідно рішення виконкому Городоцької районної ради Львівської області від 16 червня 1988р. № 203 (т.2 а.с. 46-47) про оформлення права власності колгоспних та інших дворів на житлові будинкив с. Суховоля та с. Мшана Мшанської сільської ради, його дочка [PERSON], 1969 р.н., набула право власності на житловий будинок по [ADDRESS], про що 22.08.1988 р. Самбірським МБТІ їй видано свідоцтво про право власності. Згідно копії інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 3932149 від 05.01.2015 р. спадкова справа після смерті [PERSON] заведена не була (т.2 а.с. 73). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р., у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу України 1963р. Відповідно до положень ст. 524 ЦК України від 18.07.1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Судом встановлено, з пояснень представників сторін, матеріалів справи, що [PERSON] заповіту на спадкове майно не складав, а тому право на спадкування після його смерті згідно із ст. 524 ЦК України, в редакції 1963р., здійснюється за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийняття спадщини здійснюється шляхом виконання вищевказаних дій. Право вибору цих дій належить спадкоємцю. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном або подав до нотаріального органу заяву про прийняття спадщини впродовж 6 місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається із копій довідки, виданої виконавчим комітетом Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 1198 від 26.12.2014р. (т.2 а.с. 31), будинкової книги для прописки громадян (т.2 а.с. 36-39), копії паспорту [PERSON] серії [NUMBER] (т.2 а.с. 67 - 68) на часі відкриття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO]., в будинку [ADDRESS] були зареєстровані та фактично проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON], утримували це майно, сплачували комунальні послуги (т.2 а.с. 33), а отже, є такими, що прийняли спадщину після його смерті. Позивачі [PERSON] є дружиною спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (т.2 а.с. ), а [PERSON] - сином спадкодавця, що підтверджується копією погосподарських книг (т.1 а.с. 144 - 147), копією паспорту громадянина України (т.2 а.с. 67 - 68), копією довідки виконкому Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 1198 від 26.12.2014р. (т.2 а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими закон ами. За положенням ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить в т.ч. розпорядження землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних громад. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідачка [PERSON] оформила право власності на житловий будинок по [ADDRESS] з надвірними спорудами, в цілому, на себе, що підтверджувалося свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 22 серпня 1988 р., виданим Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації (т.1 а.с. 154). Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Мшанською сільською радою Городоцького району Львівської області на підставі рішення 4 сесії 5 скликання від 25.10.2006 р. № 145 Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області, видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 511695 від 29.11.2006р., призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0817 га по [ADDRESS]. (т.1 а.с. 182). Згідно Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 18.01.2014 р., [PERSON] передала, а ПАТ «ПроКредитБанк» прийняв для задоволення вимог іпотекодержателя житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,0817 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (т.1 а.с 6-8), згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16354908 та № 16355105 від 18.01.2014 р. (т.1 а.с. 195-196), власником житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки для його обслуговування є ПАТ «ПроКредитБанк», код. 21677333. Відповідно до вимог ст.328, 330, 388 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набуття добросовісним набувачем права власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.50 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом. Європейський суд з прав людини у справі «Зенд проти Австрії» від 12.10.78 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не тільки на правову основу самого існування суду, а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, установлений законом» у ч.1 ст.6 конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Відповідно до ч.2 ст.2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами встановлено інший порядок судового провадження. Позивачі звернулись до суду за захистом своїх цивільних прав, адже передача житлового будинку та земельної ділянки внаслідок оспорюваних рішень органу місцевого самоврядування, призведе до позбавлення позивачів права власності на нього та земельну ділянку для його обслуговування, а отже, спір має приватноправовий характер, не належить до юрисдикції адміністративних судів, за наведеного, покликання представника ПАТ «ПроКредитБанк» про те, що спір про скасування рішення органу місцевого самворядкування має публічно-правовий характер та належить до юрисдикції адміністративних судів, суд до уваги не бере. Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними у судовому порядку. Виходячи із вищенаведеного, рішення Городоцького райвиконкому № 203 від 16.06.1988 р. в частині оформлення права власності на житловий будинок в с. Мшана за [PERSON], рішення № 22 від 22.03.2007 р. про оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON], прийнято всупереч нормам Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», порушують права позивачів [PERSON] та [PERSON], а отже є незаконними та підлягають скасуванню. Отже, оскільки Свідоцтва про право власності на житловий будинок по [ADDRESS], видане 22.08.1988 р. Самбірським МБТІ на [PERSON] та Свідоцтво про право власності на житловий будинок серії САВ № 127734 від 02.04.2007р., видані на підставі незаконних рішень, які підлягають скасуванню, такі свідоцтва слід визнати недійсними. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Отже, якщо право власності на житловий будинок визнано недійсним, то і право власності на земельну ділянку, призначену для його обслуговування, є незаконним. Таким чином, рішення № 145 від 25.10.2006 р. про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] є незаконним, порушує права і інтереси позивачів, та підлягає скасуванню, а отже, державний акт серії ЯГ № 511695 від 29.11.2006р. на право власності на земельну ділянку, площею 0,0817 га, призначену для обслуговування житлового будинку, виданий на ім'я [PERSON] слід вважати недійсним. Як роз'яснено в Постанові Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», що оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі ст. 392 ЦК України, пов'язані із невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, на ці позови не поширюються правила про позовну давність, а отже, покликання представника позивача про пропуск строку позовної давності суд до уваги не бере. Виходячи з вимог закону та досліджених у суді доказів, встановлено, що позивачка, перебуваючи у шлюбі з [PERSON] збудували будинок [ADDRESS], а тому даний будинок відноситься до майна, яке належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а отже, суд приходить до висновку про визнання за [PERSON] 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] як частку у спільній сумісній власності подружжя. Разом з тим, суд приходить до переконання, що позивачі [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті чоловіка і батька - [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно немає, а тому є підстави до визнання за ними права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом по 1/4 кожному. За наведеного, суд приходить до висновку, що при прийнятті рішення № 203 від 16.06.1988 р. виконкомом Городоцької районної ради Львівської області в частині оформлення права власності на житловий будинок на [PERSON], рішення № 22 від 22.03.2007 р. про оформлення права власності на житловий будинок на [PERSON], рішення сесії Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області № 145 від 25.10.2006 р. про передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та видачі на їх підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22 серпня 1988 р., свідоцтва про право власності серії САВ № 127734 від 02.04.2007р. та Державного акту на землю серії ЯГ № 511695 від 26.11.2006 р., було порушено норми закону щодо права власності, покликання позивачів, що такими порушено їхні права знайшло своє підтвердження в суді, позивачі фактично прийняли спадщину, а отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] частково. Та обставина, що позивачі фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки вступили у володіння і користування спадковим майном, на думку суду, не потребує окремого вирішення, а є підставою для визнання за позивачами права власності, в порядку спадкування. З огляду на задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], у задоволенні позову ПАТ «ПроКредитБанк» слід відмовити. З огляду на вимоги ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки в користь позивачки [PERSON] - 3654,00 грн. судового збору. За наведеного та

Outcome: approved