Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 березня 2017 року звернулася в суд з зазначеним позовом, який уточнила в поданій до суду 03 квітня 2017 року заяві. Посилалася на те, щ є власником квартири [ADDRESS], в січні 2017 року мала намір укласти угоду по відчуження належної на праві власності квартири, але у нотаріуса дізналася, що на 1/2 частку квартири в 2007 році накладено арешт державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави, як на майно боржника [PERSON]. Вказувала, що [PERSON] не є та не був співвласником належної їй на праві власності квартири. Наявність накладеної заборони порушує її права як власника квартири. В уточненій позовній заяві просила суд звільнити з-під арешту 1/2 частину квартири [ADDRESS] та скасувати реєстраційний запис № 4687529, здійснений 23 березня 2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Позивач звернулася в суд з заявою про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги повністю підтримує. Інші особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду, клопотань до суду не подавали. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до норм ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначено в статті 317 ЦК України, згідно з якою власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, позивач [PERSON] відповідно до спадкового договору від 10 травня 2006 року є власником квартири [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також судом встановлено, що до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження № 4687529 внесено інформацію щодо типу обтяження - арешту нерухомого майна, а саме зареєстровано 23 березня 2007 року о 14:09:43 за № 4687529 реєстратором Першою полтавською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна державного виконавця Київського ВДВС Солодкого О.В. серії АЕ № 535090 від 28 лютого 2007 року обтяження відносно об'єкта - 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Як вбачається з тексту постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 28 лютого 2007 року серії АЕ № 535090 (а.с. 69), такий арешт на майно боржника [PERSON] накладено в межах виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області № 17/192 про стягнення з Приватного підприємця [PERSON] на корить бюджету податку на додану вартість в сумі 99423 грн. За повідомленням Київського відділу ДВС міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 06 березня 2017 року виконавчі провадження відносно боржника [PERSON] закінчені 20 лютого 2009 року на підставі п. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», дані щодо накладення арешту на майно відсутні. Згідно зі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на час вирішення даної справи судом, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Право власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] підтверджується належними та допустимими доказами. Таке право власності зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. [PERSON], на майно якого, як боржника у виконавчому провадженні було накладено арешт державним виконавцем, не був та не є співвласником квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] не є стороною виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт, позбавлена можливості звертатися за захистом свого права власності шляхом звернення з відповідною скаргою на дії (рішення) державного виконавця. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимоги позивача [PERSON] обґрунтовано ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно. Наявність відповідного реєстраційного запису щодо наявності обтяження відносно належної їй на праві власності 1/2 частини [ADDRESS] порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном. Також судом встановлено, що [PERSON], на майно якого як боржника у виконавчому провадженні державним виконавцем було накладено арешт, [INFO] року помер. Другою полтавською державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] року [PERSON] відкрита спадкова справа № 131, з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], на ім'я якої 20 лютого 2009 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори видано свідоцтва про право на спадщину за законом - на 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] Згідно з роз'ясненнями, що надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року N 6 з наступними змінами, за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. Також згідно роз'яснень, викладених в п. 2 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. На підставі викладеного, оскільки боржник в виконавчому провадженні [PERSON] помер, спадкоємцем йогом майна є [PERSON], а стягувачем у виконавчому провадженні є Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області, суд приходить до висновку, що вказані особи є належними відповідачами в справі. Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне звільнити з-під арешту 1/2 частину [ADDRESS], накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АЕ № 535090 від 28 лютого 2007 року, винесеної державним виконавцем ДВС у Київському районі м. Полтави Солодким О.В. Також необхідно скасувати реєстраційний запис № 4687529, здійснений 23 березня 2007 року о 14:09:43 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстратором Першою полтавською державною нотаріальною конторою з типом обтяження арешт нерухомого майна, об'єкт обтяження - 1/2 частина зазначеної квартири. Також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати на загальну суму 3280 грн. (1280 грн. судового збору та 2000 грн. витрат на правову допомогу) в рівних частках, з кожного по 1640 грн.

Outcome: approved