Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Орган опіки та піклування Воловецької районної державної адміністрації 02.02.2018 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Мати дівчинки [PERSON] рішенням суду позбавлена батьківських прав щодо дитини. Відповідач виховує троє дітей, дружина відповідача не бажає допомагати у вихованні позашлюбної доньки чоловіка. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 30.12.2016 року дитина відібрана від батька та передана під опіку тітці [PERSON], яка створила для неї всі необхідні умови. Відповідач протягом року з часу прийняття вказаного рішення не усунув причини, які стали підставою для відібрання від батька дитини, виконувати свої батьківські обов"язки щодо дочки не бажає. Тому, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO] та встановити опіку над нею, призначивши [PERSON] опікуном. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на його задоволенні з підстав, наведених у ньому. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що дійсно через постійну зайнятість не справляється в повному обсязі з виконанням батьківських обов"язків щодо дочки [PERSON], бажає, щоб нею опікувалася сестра [PERSON], яка має всі необхідні умови та бажання сприяти достатньому вихованню малолітньої дитини. Третя особа [PERSON] пояснила, що дійсно бажає і надалі займатись вихованням малолітньої дитини [PERSON], для якої створила всі необхідні умови для життя та розвитку. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про неї - ст.9 Конвенції. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 21.05.2016 року [PERSON] народилася [INFO], матір'ю є [PERSON], батьком -відповідач [PERSON] (а.с.7). Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області №300/668/16-ц від 07.09.2016 року, що набрало законної сили 20.09.2016 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO] (а.с.41-42). Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області №300/1039/16-ц від 30.12.2016 року, що набрало законної сили 17.01.2017 року малолітню [PERSON] відібрано від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав та передано під опіку тітці [PERSON]; стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки (а.с.43-44). Розпорядженням голови Воловецької районної державної адміністрації Закарпатської області №5 від 18.01.2017 року [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.45). Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Орган опіки та піклування Воловецької РДА вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO] та призначення її опікуном тітки [PERSON], про що надано відповідний висновок №496/02-26 від 16.03.2018 року (а.с.84-85). Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що стало підставою для відібрання її від нього, визнає, що і надалі не зможе піклуватися про добробуд доньки, тому позов в частині позбавлення його батьківських прав є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ст.63 Цивільного кодексу України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. З свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.12.1967 року та свідоцтва про народження [NUMBER] від 29.11.1969 року (а.с.54) вбачається, що [PERSON], [INFO], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.55), є сестрою [PERSON], [INFO], що встановлено рішенням Воловецького районного суду від 30.12.2016 року №300/1039/16-ц, яке набрало законної сили. Як підтвердила третя особа [PERSON] у судовому засіданні вона бажає опікуватись племінницею [PERSON], [INFO], про що також надала заяву до органу опіки та піклування Воловецької РДА від 05.12.2017 року (а.с.46). З довідок, доданих до матеріалів справи, випливає, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15.07.1995 року (а.с.55), має постійне місце роботи та систематичний дохід (75, 77), володіє житлом (а.с.62), є соматично і психічно здоровою та здатною до удочеріння дитини (а.с.79), позитивно характеризується по місцю роботи (а.с.75), за час перебування у [PERSON] дитина отримала необхідні щеплення (а.с.59, а.с.69), за результатами медичного огляду є здоровою (а.с.67). Вищенаведені докази у сукупності свідчать про те, що [PERSON] відповідає вимогам закону щодо можливості призначення її опікуном. Таким чином,

Outcome: approved