Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач, [PERSON] 06.11.2018 року звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору, відшкодування збитків та стягнення пені. В обґрунтування позову зазначено, що в серпні 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Марангулідіс Віктором Романовичем (надалі - відповідач або ФОП [PERSON] .) та [PERSON] (надалі - позивач або [PERSON] ) було укладено договір на виготовлення корпусних меблів, за умовами якого виконавець (ФОП [PERSON] ) взяв на себе зобов`язання у строк до 01.09.2018 виготовити та поставити в адресу замовника ( [PERSON] .) меблі по ескізам та розмірам замовника, а саме: ресепшн - 1 шт., тумби роздягальні - 29 шт., лавка - 1 шт., дверна решітка - 1 шт. распашна різної довжини (фасад + ресепшн 0483, основа 0354). Вартість послуг сторонами за договором визначено у розмірі 20 200 грн. Договір укладався в боксі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 23, у присутності свідка [PERSON] . При підписанні договору [PERSON] було надано ФОП [PERSON] передплату у розмірі 10 100 грн., що відображено в договорі. В подальшому із настанням строку виконання робіт, а саме на початку вересня 2018 року, виконавцем взяті на себе зобов`язання виконані не були, меблі в адресу замовника не поставлені. Натомість виконавець попросив перенести термін виконання замовлення на 2 тижні, зі спливом яких термін виконання робіт знову було перенесено на 2 тижні в односторонньому порядку виконавцем. Після цього, на початку жовтня 2018 року, [PERSON] в телефонній розмові висловив своє незадоволення ходом виконання умов укладеного договору та забажав розірвати договір та отримати назад сплачені кошти на що відповідачем відповіді надано не було. На даний час жодний з наведених у договорі номерів телефонів на дзвінки не відповідають, умови договору не виконані, меблі не поставленні, грошові кошти позивачу не повернуті. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати договір на виготовлення корпусних меблів б/н, укладений в серпні 2018 року між Фізичною особою-підприємцем Марангулідіс Віктором Романовичем (ідентифікаційний код [NUMBER] ; місцезнаходження: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; зареєстроване місце перебування: [ADDRESS] ). Стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] Віктора Романовича (ідентифікаційний код [NUMBER] ; місцезнаходження: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ; зареєстроване місце перебування: [ADDRESS] ) грошові кошти у сумі 50 096 грн. (п`ятдесят тисяч дев`яносто шість гривень), з яких: 10 100 грн. сплачена передплата за договором на виготовлення корпусних меблів б/н; та 39 996 грн. пені за прострочення виконання зобов`язань за договором на виготовлення корпусних меблів б/н за період з 01.09.2018 по 06.11.2018. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26 грудня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 07.02.2019 року на 14 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 14.05.2019 року на 10 год. 30 хв. В судове засідання позивач не з*явився. Його представник адвокат Щасливий О.Р.\~надав суду заяву\~про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову. Не заперечував проти винесення заочного рішення. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач ФОП [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст.\~223 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача\~на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи в серпні 2018 року між Фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір на виготовлення корпусних меблів, за умовами якого виконавець (ФОП [PERSON] .) взяв на себе зобов`язання у строк до 01.09.2018 виготовити та поставити в адресу замовника (Чаюк [PERSON] .) меблі по ескізам та розмірам замовника, а саме: ресепшн - 1 шт., тумби роздягальні - 29 шт., лавка - 1 шт., дверна решітка - 1 шт. распашна різної довжини (фасад + ресепшн 0483, основа 0354). Вартість послуг сторонами за договором визначено у розмірі 20 200 грн. Договір укладався в боксі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 23, у присутності свідка [PERSON] . При підписанні договору [PERSON] було надано ФОП [PERSON] передплату у розмірі 10 100 грн., що зазначено у договорі по виготовленню корпусної меблі. В подальшому із настанням строку виконання робіт, а саме на початку вересня 2018 року, виконавцем взяті на себе зобов`язання виконані не були, меблі в адресу замовника не поставлені. Натомість виконавець попросив перенести термін виконання замовлення на 2 тижні, зі спливом яких термін виконання робіт знову було перенесено на 2 тижні в односторонньому порядку виконавцем. Після цього, на початку жовтня 2018 року, [PERSON] в телефонній розмові висловив своє незадоволення ходом виконання умов укладеного договору та забажав розірвати договір та отримати назад сплачені кошти на що відповідачем відповіді надано не було. На даний час жодний з наведених у договорі номерів телефонів на дзвінки не відповідають, умови договору не виконані, меблі не поставленні, грошові кошти позивачу не повернуті. В абз. 1 - 3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» звернуто увагу судів на необхідність розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів у точній відповідності із законом та в установлені для цього строки. При вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів» (далі - Закон), прийнятого 12 травня 1991 року і введеного в дію з 1 жовтня 1991 року, який відповідно до Закону від 15 грудня 1993 року діє в новій редакції з 15 січня 1994 року. Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно з абз. 2 п. 2 постанови Пленуму №5 від 12.04.1996, оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Верховним Судом України в узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 pp.) від 01.02.2013 вказано, що вирішуючи спори, що виникають із договорів про виконання робіт або надання певних послуг, судам слід враховувати і відповідні норми ЦК, якими врегульовано вимоги до конкретних видів договорів. Так, у ст. 866 ЦК передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. ст. 626, 627 ЦК України - договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. У разі порушення прав споживача на підприємствах сфери обслуговування продавець (виробник, виконавець) і працівники цих підприємств несуть відповідальність, встановлену законом. (ч. 5 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів») Згідно положень статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України). Відповідно до положення статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Під виконанням зобов`язань розуміють здійснення кредитором і боржником дій по вчиненню прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання. За своєю юридичною природою дії по виконанню зобов`язання є нічим іншим, як правочином, оскільки вони спрямовані на припинення зобов`язань. Саме тому до цих дій по виконанню застосовуються ті самі правила, що регулюють вчинення правочинів. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобов`язання за положенням статті 611 Цивільного кодексу України є серед іншого відшкодування збитків. Відповідно до положення ст. 614, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Частинами 1 та 2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Отже, в даному випадку відповідачем порушено істотні умови укладено договору та станом на дату подання даного позову не виконано взятих на себе зобов`язань (не передано товар за отриманою передплатою у встановлений договором строк), що є підставою для розірвання договору та стягнення з нього збитків у розмірі сплаченої суми передплати. Верховним Судом України в узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 pp.) від 01.02.2013 також вказано, що за п. 20 постанови Пленуму № 5 при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв`язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону або статей ЦК, так і зі спеціальних норм законодавства, а також з умов укладеного сторонами договору. Судам слід мати на увазі, що неустойка стягується тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Наприклад, статті 8, 10, 11 Закону № 1023-ХІІ, п. 127 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. № 457 "Про затвердження Статуту залізниць України" тощо. Як вказано в абз. 2 п. 20 постанови Пленуму №5, судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Укладеним договором передбачалась поставка меблів у строк до 01.09.2018, проте, відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано, меблі станом 06.11.2018 року не поставлено. З 01.09.2018 по 06.11.2018 минуло 66 днів, а 3% вартості послуг становить 606 грн., виходячи з чого, загальна сума неустойки складає 39 996 грн. (606 грн. х 66 дн.). Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами 1, 2 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вказує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved