Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач 17.09.2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.09.2003 року належить житловий будинок [ADDRESS] . На початку 2010 року , на прохання її знайомих, вона зареєструвала відповідача у своєму будинку. Так, у належному їй будинку зареєстрований [PERSON] але, фактично відповідач з моменту реєстрації та до сьогодні в її будинку не проживає, не користується ним, особистих речей відповідач в будинку немає, участі в утриманні житлового приміщення не приймає. Відповідач добровільно з реєстраційного обліку за місцем реєстрації не знімається, його місце проживання їй не відомо. Реєстрація відповідача в належному їй будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її власністю, крім того, реєстрація відповідача в її будинку позбавляє її право на отримання субсидії, яка надається на погашення витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою про відкриття провадження від 09.10.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 09.10.2019 року зобов`язано Адміністрацію державної прикордонної служби України надати інформацію щодо перетинання кордону відповідачем (а.с. 21). До суду повернувся конверт з копією ухвали про відкриття провадження від 09.10.2019 року, як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с. 24). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі ст.280 ЦПК України розглянув справу заочно. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею Цивільного кодексу України /далі ЦК/ та статтею 150 Житлового кодексу України /далі ЖК/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правовою підставою вимог про зобов`язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення статті 391 ЦК, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по який розташований за адресою : [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Мігуновим С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2212 (а.с. 7, 8). У вищезазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач - [PERSON] , який не є родичем позивача (а.с. 13). Також, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідач [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2010 року, що зафіксовано в акті про не проживання від 10.09.2019 року, посвідченого головою квартального комітету № 11 за свідченням сусідів (а.с. 6). Отже, відповідач не проживає та не користується спірним житловим приміщенням, не виконує свої зобов`язання по оплаті комунальних послуг, не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин з 2010 року та не користуються ним. Доказів щодо поважних причин не проживання відповідачів в спірному домоволодінні з 2010 року не пред`явлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідачки з 2010 року у спірному домоволодінні в судовому засіданні судом не встановлено. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При таких обставинах, суд вважає, що необхідно визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком по [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved