Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті [PERSON], яка померла 20 березня 1998 року. В судове засідання представник заявника подала письмове клопотання, в якому вимоги заяви підтримала повністю, просить їх задовольнити та слухати справу у її відсутності. Заінтересована особа представник Корницької сільської ради, подав в судове засідання письмове клопотання про слухання справи у його відсутність, щодо задоволення вимог заяви не заперечив. Проаналізувавши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання представника заявника та заінтересованої особи, яка не заперечує проти даних викладених в заяві, суд приходить до наступних висновків. 20 березня 1998 року померла тітка заявника, [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 20 березня 1998 року зроблено запис за № 7. За життя померла залишила заповіт, яким заповіла заявнику [PERSON] все її майно, яке належатиме їй на день її смерті. Даний заповіт був посвідчений секретарем виконкому Корницької сільської ради і зареєстрований в реєстрі за № 22, який не скасовувався і не відмінявся, що стверджується довідкою виконкому Корницької сільської ради за №777 від 26.07.2016 року (а.с. 7). Оскільки право на спадкування виникло до набрання чинності Цивільного кодексу в редакції 2004 року, то до даних правовідносин слід застосувати ст.ст. 548, 549 ЦК в редакції 1963 року. Згідно вимог ст.549 Цивільного кодексу України ( в редакції 18.03.1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. На день смерті [PERSON] їй належав на праві власності будинок, господарські будівлі та споруди, які знаходяться за адресою с. Корнич, вул. Сагайдачного, 15 Коломийського району. На день смерті тітки, заявник,який доводився їй племінником, проживав у вищевказаному будинку, здійснював догляд за будинком, обробляв земельну ділянку та сплачує всі платежі, що підтверджується довідкою Корницької сільської ради за № 776 від 26 липня 2016 року (а.с.7). В порядку ст. 548 ЦК в редакції 1963 року заявник вступив в управління спадковим майном, оскільки померла була людиною похилого віку, заявник здійснював за нею догляд, після її смерті організував поховання. Отже, після смерті [PERSON] заявник прийняв спадщину, оскільки вступив у володіння майном померлої. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК України, згідно з яким місце відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Після смерті [PERSON] заявник звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у прийнятті спадщини йому було відмовлено оскільки він в установлений законом термін не звернувся з заявою про прийняття спадщини та не був зареєстрований з померлою за одною адресою. Враховуючи вищевикладене суд, вважає, заявлені вимоги належно обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню. На підставі наведеного та ст.ст. 548, 549 ЦК в редакції 1963 року, ст.ст.256,257,259 ЦПК України,

Outcome: approved