Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2018 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], в якому просить визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO], разом з нею. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 02.04.2013 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2015 р. Від шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з нею. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.11.2017 р. було задоволено її позов до [PERSON] про зміну прізвища доньки з «[PERSON]» на «[PERSON]». Про що було внесено відповідні зміни в актовий запис про народження дитини. Позивач посилається на те, що з часу розірвання шлюбу і до сьогодні дитина проживає разом з нею. При цьому, всі обов'язки по утриманню і вихованню доньки виконує вона. Крім того, велику допомогу у вихованні доньки надає мати позивача, яка доглядає за дитиною, оскільки вона була вимушена достроково вийти на роботу з декретної відпустки. На даний час вона працює та спроможна забезпечити фінансово життя доньки та допомагати їй матеріально, про що свідчить довідка від 06.07.2018 № 211/КАС, про її заробіток, який з 02.02.2018 по 30.06.2018 року склав 196183 тис., дохід за один місяць складає в середньому 35000 грн. Також позивач є єдиним власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та договором дарування частини квартири 1/2 та 1/2. Позивач зазначає, що для доньки створено всі необхідні умови для здорового фізичного і етичного розвитку, духовного збагачення, а також забезпечено належне медичне обслуговування. Відповідач фактично самоусунувся від спілкування з дитиною та добровільно припинив з нею всі відносини, не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки, нехтує ними, не приймає жодної участі у вирішенні питань, пов'язаних з її вихованням, жодним чином не піклується про стан її здоров'я, не забезпечує дочці належні умови для здорового зростання, а також духовного і фізичного розвитку, не намагається забезпечити належне медичне обслуговування. Існування формального юридичного зв'язку між [PERSON] та її біологічним батьком позбавляє позивача можливості покращити умови для виховання та спілкування дитини, а саме - виїзд за кордон на відпочинок, тощо. Враховуючи викладене, позивач вважає, що проживання доньки разом з нею відповідатиме інтересам дитини. Ухвалою суду від 16.08.2018 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19.12.2018 р., закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечувала позивач в судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення позивача, врахувавши її доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 квітня 2013 р. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Солом'янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції 13.03.2018 р. (повторно). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2015 р., шлюб, зареєстрований 02 квітня 2013 р. Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї (актовий запис № 334) між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 24.11 2017 р., змінено прізвище [PERSON], [INFO], в актовому записі про народження дитини № 1452 від 13 травня 2014 р., зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, з «[PERSON]» на «[PERSON]». З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу, донька сторін [PERSON], [INFO], залишилася проживати разом з позивачем, а сторони припинили спільне проживання. Позивач просить визначити місце проживання доньки - [PERSON], [INFO], з нею, за місцем її проживання. Відповідач, фактично самоусунувся від спілкування з дитиною та добровільно припинив з нею всі відносини, не виконує своїх батьківських обов'язків по відношенню до доньки, нехтує ними, не приймає жодної участі у вирішенні питань, пов'язаних з її вихованням, жодним чином не піклується про стан її здоров'я, не забезпечує дочці належні умови для здорового зростання, а також духовного і фізичного розвитку, не намагається забезпечити належне медичне обслуговування. Також, зазначила, що вона працевлаштована та має регулярний дохід, що дозволяє забезпечувати доньку всім необхідним, позивач може створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, вона разом з донькою проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з вимогами ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім'ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки №211/КАС від 06.07.2018 р., позивач, [PERSON] працює, дохід за період з 02.02.2018 р. по 30.06.2018 р. складає 196183,61 грн. За місцем роботи позивач характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується даними свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.12.1998 р. Відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва згідно з розпорядженням від 02.12.1998 р. №21144, та даними договору дарування частини квартири від 11.02.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 413. Відповідно до довідки, наданої закладом дошкільної освіти №197 «Родзинка» м. Києва Вих. №64 від 04.10.2018 р., [PERSON], [INFO], є вихованкою середньої групи закладу дошкільної освіти №197 «Родзинка» з 01.09.2016 р. Оформленням дитини до закладу дошкільної освіти займалася мати - [PERSON]. До закладу її приводить і забирає бабуся - [PERSON]. Тато жодного разу не був у закладі дошкільної освіти, не цікавиться її навчанням та вихованням. Згідно інформації, наданої Державною науковою установою «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» 08.10.2018 р. № 05/1062, вбачається, що [PERSON], [INFO], спостерігається в дитячому консультативно-лікувальному центрі установи з 15.05.2014 р. по цей час. Спостерігається лікарями у присутності матері дитини [PERSON] За весь період батько дитини жодного разу її не супроводжував, станом здоров'я не цікавився, при огляді дитини лікарем-педіатром присутній на дому не був. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до висновку психологічного обстеження дитини від 01.11.2018 р., наданого практичним психологом Перекопайко О.А., для дитини створені належні умови для гармонійного морального, фізичного, психологічного розвитку. Софію оточують люди, з якими вона почувається комфортно та у безпеці. Свого біологічного батька, зі слів мами та [PERSON], вона не знає і ніколи не бачила. Постать батька заміщалася дідусем, який помер два роки тому. Мама, [PERSON], піклується про розвиток дитини та її безпеку. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України " вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов'язаних із вихованням дітей, обов'язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Згідно з Висновком №108-19263 від 12.12.2018 р., орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю, [PERSON]. При цьому, з даного висновку вбачається, що з батьком дитини, [PERSON], була проведена бесіда, під час якої він повідомив, що не заперечує проти визначення місця проживання [PERSON] з матір'ю. Підтвердив, що не приймає участі у вихованні дитини. Зазначив, що між ним та [PERSON] існує конфлікт та неприязнь. Щодо дитини зазначив, як вона виросте і захоче з ним спілкуватись, то він буде не проти. Від надання письмових пояснень категорично відмовився, адресу свого проживання не надав. Просив розглядати питання на комісії без його присутності. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що Судом встановлено, що позивач має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід та має постійне місце проживання, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїм правом, передбаченим ст.ст. 76-83, 174, 191 ЦПК України та не подав суду відзиву щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Виходячи з викладеного вище, обставин, встановлених судом, суд приходить до висновку, що проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], відповідає інтересам дитини, у зв'язку з чим суд вважає необхідним визначити місце проживання доньки сторін [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved