Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 29 квітня 2010 року перебувала з відповідачем по справі у шлюбі, який розірвано 07 березня 2012 року. За час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який повністю перебуває на її утриманні, а тому просить стягнути з нього в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з дати подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені нею в позовній заяві вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що з січня 2015 року відповідач проживає окремо, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Крім того у неї є старший син. Її дохід складає приблизно 4000 грн, проте коштів для належного утримання дітей не вистачає. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, постійного місця роботи немає, а тому просить стягнути з [PERSON] в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON] в твердій грошовій формі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні не визнав, пояснив, що інших дітей на його утриманні немає, його старший син повнолітній, однак відмовляється сплачувати кошти на утримання спільного сина, оскільки знає, що дані кошти не будуть раціонально використані на дитину, а підуть на потреби безпосередньо позивача по справі. Крім того вказав, що коли з ним перебуває дитина то він постійно на неї витрачає як мінімум 50 грн., хоча позивачем цього не враховано. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Сторони - [PERSON], [INFO], та [PERSON] (прізвище [PERSON] змінено із прізвища [PERSON] після розірвання шлюбу), [INFO], перебували у шлюбі, зареєстрованому 29 квітня 2010 року, який розірвано 07 березня 2012 року, що стверджується рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/1912/110/12 від 07 березня 2012 року. За час перебування у шлюбі у сторін народився син [PERSON] [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції 08 жовтня 2010 року. Згідно довідки, виданої виконкомом Підволочиської селищної ради Підволочиського району Тернопільської області 23 квітня 2015 року № 638 та акту обстеження матеріально-побутових умов позивач [PERSON] разом із синами [PERSON], [PERSON] проживають у [ADDRESS], у належній їй квартирі. Син [PERSON] учень 8 класу, отримує пенсію по втраті годувальника. Відповідач після розірвання шлюбу в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дитина виховується позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв'язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, хоч не має постійного місця роботи. Судом не встановлено, а відповідачем не подано ніяких доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітнього сина. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений позов [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини з урахуванням матеріального положення обох сторін, стану здоров'я дитини тієї обставини, що дитина перебуває на повному утриманні позивача, слід задовольнити шляхом стягнення із відповідача в її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved