Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач 20.06.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації, Білгород-Дністровська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини шляхом їх зміни (збільшення розміру аліментів), просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], місце проживання, якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS] відносно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO], місце проживання, якого зареєстровано за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], місце проживання якої зареєстроване за адресою: [ADDRESS], аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття, судові витрати покласти на відповідача, вказуючи на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2015 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. Батько дитини - відповідач по справі [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток їх спільної дитини, її навчання, підготовку дитини до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від виховання дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2015 року стягнуто з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 25.03.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Проте, відповідач все одно не в повній мірі матеріально забезпечує дитину, має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 3727,48 грн., що також свідчить про те, що відповідач порушує свій батьківський обов'язок щодо утримання неповнолітньої дитини, та ухиляється від його виконання, в зв'язку з чим вона і звернулась до суду з вказаною позовною заявою про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини шляхом їх зміни (збільшення розміру аліментів). Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Представник Служби у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації в судовому засідання з позовними вимогами погодилася, просить суд їх задовольнити, про що надала заяву. Прокурор Білгород-Дністровська місцевої прокуратури в судовому засіданні з позовними вимогами погодився, не заперечує проти їх задоволення. Після оголошеної перерви від сторін надійшли заяви про закінчення розгулу справи за їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, допитавши в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити, виходячи з наступних підстав. При розгляді справи суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.02.2015 року по справі № 495/376/15-ц було розірвано. (л.с.15,16-17). Від шлюбу позивач та відповідач мають дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER]. (л.с.13). Батько дитини [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку дитини до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання нею освіти, що свідчить про те, що відповідач ухиляється від виховання дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. У відповідності до характеристики на дитину [PERSON], виданої дошкільним навчальним закладом «Перлинка» с. Удобне загального типу комунальної власності, [PERSON] відвідує дошкільний заклад з 2015 року. За цей час проявила себе як добра, життєрадісна дитина. [PERSON] виховується в неповній сім`ї. Більше прив'язана до мами, [PERSON], яка проводить з донькою весь вільний час, доглянута, має охайний зовнішній вигляд. /а.с.22/. Згідно характеристики на [PERSON] № 486 від 13.06.2017 року, виданої Удобненською сільською радою, [PERSON] на даний час не одружена. З 2014 року виховує доньку [PERSON], [INFO] без участі чоловіка. В виховному процесі доньки мама приймає активну участь. Батько дитини [PERSON],[INFO] на даний час в шлюбі не перебуває, і з 2014 року в процесі виховання доньки участі не приймав, і дитиною зовсім не цікавився /а.с.24/. Згідно акту-обстеження №527 від 14.06.2017 року, виданого виконкомом Удобненської сільської ради, [PERSON] з 2014 року не проживає на території села Удобне з [PERSON], матір`ю доньки [PERSON]. З 2015 року сімейна пара розірвала шлюб. З 2014 року батько не приймав участі у вихованні доньки, не допомагав матеріально, жодного разу не відвідав дитину /а.с.25/. В процесі розгляду справи Білгород-Дністровським міськрайонним судом були допитані свідки: [PERSON],[PERSON],[PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини [PERSON], [INFO]. 17.08.2017 року виконавчим комітетом Удобненської сільської ради було винесено рішення «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]». 17.10.2017 року Удобненською сільською радою був наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків та сплати аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Пунктами 15,16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Матеріалами справи підтверджено свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками у відношенні до своєї доньки [PERSON], [INFO]. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що відповідач не бажає спілкуватися зі своєю донькою, свідомо нехтує своїми батьківським обов'язками, ухиляється від їх виконання, не здійснив жодної дії направленої на фізичний і духовний розвиток дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині. Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки шляхом їх збільшення, суд приходить до наступного. У відповідності до положень Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Матеріалами справи встановлено, що 06.05.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення, яким стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 25.03.2015 року та до досягнення дитиною повноліття /л.с.19/. На виконання вказаного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області був виданий виконавчий лист. /а.с.20/ Проте, відповідач не в повній мірі матеріально забезпечує дитину, у зв'язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 3727,48 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах, складеним старшим державним виконавцем Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції. /а.с.21/. За ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, яка є обов'язковою для всіх судів України за приписами ст.360-7 ЦПК України, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 5 ст.183 СК України, визначений розмір аліментів із розрахунку: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що платник аліментів - [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], який згідно чинного законодавства зобов'язаний утримувати дитину до повноліття, та враховуючи те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Білгород-Дністровської райдержадміністрації, Білгород-Дністровська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини шляхом їх зміни (збільшення розміру аліментів) є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved