Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за правом представлення. Вимоги позову мотивовано тим, що рідний брат батька позивачки [PERSON], на праві приватної власності володів житловим будинком в м.Виноградів по вул..Персикова,8. Дядько позивачки в будинку проживав сам, одруженим не був, дітей не мав, а догляд за ним здійснювала позивач по справі. 09.01.2015 року дядько позивачки помер, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в м.Виноградів по вул..Персикова,8. Батько позивачки [PERSON] померл ще 05.02.2008 року, а батьки [PERSON], та [PERSON], батька та дядька позивачки, дідо та баба позивачки померли 23.07.1997 року та 19.08.1989 року. Відповідно до ст.1266 ЦК України позивачка та її брат [PERSON], за правом представлення мають право на спадкування після [PERSON], який помер 09.01.2015 року. Позивачка прийняла спадщину, так в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 534/15 від 09.07.2015 року згідно архівних даних житловий будинок в в м.Виноградів, по вул..Персикова,8 зареєстрований за померлим [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 04.11.1999 року за № 3156. З даною довідкою та іншими документами позивачка [PERSON] звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, однак листом № 185/01-15 від 09.07.2015 року позивачку було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, належне [PERSON], який помер 09.01.2015 року, Виноградівська державна нотаріальна контора немає можливості, оскільки позивачкою не представлено оригінал правовстановлюючого документу, та рекомендовано по даному питанню звернутися до суду. З урахуванням всього вищевикладеного, позивачка вважає, що існують обставини, які є підставою для визнання за нею права власності на вище вказане нерухоме майно. Позивачка [PERSON], про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилася, однак до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не з'явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечуює проти задоволення позову. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], на праві приватної власності володів житловим будинком в м.Виноградів по вул..Персикова,8. Дядько позивачки в будинку проживав сам, одруженим не був, дітей не мав, а догляд за ним здійснювала позивач по справі. 09.01.2015 року дядько позивачки помер, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в м.Виноградів по вул..Персикова,8 (а.с.5). Батько позивачки [PERSON] померл ще 05.02.2008 року, а батьки [PERSON], та [PERSON], батька та дядька позивачки, дідо та баба позивачки померли 23.07.1997 року та 19.08.1989 року (а.с.6). Відповідно до ст.1266 ЦК України позивачка та її брат [PERSON], за правом представлення мають право на спадкування після [PERSON], який помер 09.01.2015 року. Позивачка прийняла спадщину, так в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала до Виноградівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с.4). Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» № 534/15 від 09.07.2015 року згідно архівних даних житловий будинок в в м.Виноградів, по вул..Персикова,8 зареєстрований за померлим [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори 04.11.1999 року за № 3156 (а.с.12). З даною довідкою та іншими документами позивачка [PERSON] звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, однак листом № 185/01-15 від 09.07.2015 року позивачку було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, належне [PERSON], який помер 09.01.2015 року, Виноградівська державна нотаріальна контора немає можливості, оскільки позивачкою не представлено оригінал правовстановлюючого документу, та рекомендовано по даному питанню звернутися до суду (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на вище вказане нерухоме майно.

Outcome: approved