Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа: Чернівецька міська рада про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи позовні вимоги тим, що він зі своїми батьками, [PERSON] та [PERSON] проживали в житловому будинку по вулиці Перекопській, 11 у місті Чернівці з 1961 року, 86/100 якого належала його батьку - [PERSON], 7/100 його матері - [PERSON] та 7/100 відповідачу, [PERSON] Будиноковолодіння по вулиці Перекопській, 11 у місті Чернівці складається із: житлового будинку літ. А загальною площею 70,90 кв. м., в тому числі житловою 40,90 кв. м., сарая літ. Б, вбиральні літ. В, огорожі 1-3, колодязя 4. З метою покращення житлових умов його батько - [PERSON] добудував житловий будинок літ. Ж, який 20.05.1985 року рішенням Ленінського райвиконкому м. Чернівці за №228/10 було прийнято в експлуатацію та розділено домоволодіння №11 з присвоєнням нових поштових адрес на два окремих новоутворених будинковолодіння №11 за [PERSON] і [PERSON] та №11 «А» за [PERSON] та було проведено часткове співвідношення будинковолодіння за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці між його матірю та відповідачем: 75/100 частин за його мамою - [PERSON] та 25/100 частин за відповідачем [PERSON] Його матері - [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності на 75/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці. 28.03.2009 року його мати - [PERSON] померла, і після її смерті відкрилась спадщина на 75/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці. 02.03.2011 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори, [PERSON] було видано йому свідоцтво про право на спадщину за законом на 75/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці. З 1961 року по 1980 року він проживав разом з мамою та своєю сімєю в даному житловому будинку, а з 2009 року по теперішній час проживає та користується будинковолодінням. Житловий будинок №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці був побудований більше ніж 100 років назад - стан його був незадовільний, що неодноразово зазначалось в рішеннях виконавчого комітету Чернівецької міської ради про незадовільний стан (ветхого) житлового будинку №11 по вулиці Перекопський (пунктом 2.6. рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради за №428/18 від 27.09.1985 року; додаток №1 до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради за №228/10 від 20.05.1983 року) та потребував відновлення з проведенням капітального ремонту. Він періодично проводив відновлювальні та капітальні ремонтні роботи в даному будинку: відновлював фасад та стіни житлового будинку, неодноразово проводив перекриття даху будинку, змінював двері та вікна, проводив капітальні внутрішні роботи в житловому будинку. Житловим будинком №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці відповідач, [PERSON] не користувалась, жодного разу не сплачувала комунальні та інші платежі, не здійснювала ніяких ремонтів та відновлення ветхого житлового будинку, чим залишила свою частку нерухомого майна без належного догляду, що могло призвести до повного руйнування всього нерухомого майна в цілому. Відповідач проживала в даному житловому будинку з 14.06.1965 року по 08.07.1965 року. Його мати - [PERSON], починаючи з 1961 року по день смерті 28.03.2009 року вільно, відкрито та безперервно володіла і користувалась нерухомим майном, сплачувала необхідні комунальні послуги. З 1961 року по 1980 рік він разом з мамою та самостійно з 2009 року по теперішній час володіє та користується даним будинком, проводить капітальні та поточні ремонти та вважає, що є підстави для набуття ним права власності за набувальною давністю. Просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, суду надав клопотання письмове про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримано в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена завчасно належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи: Чернівецької міської ради в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, суду надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, в листі не заперечувалося проти задоволення позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог за первісним позовом та за зустрічними позовними вимогами, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.\~\~\~ Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Судом, належними доказами по справі, встановлено, що позивач [PERSON] народився 28.06.1952 року, його батьками в свідоцтві про народження зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Позивач разом зі своїми батьками, [PERSON] та [PERSON] проживали в житловому будинку по вулиці Перекопській, 11 у місті Чернівці з 1961 року. На підставі свідоцтв про право приватної власності, виданих Чернівецьким міським житловим управлінням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.12.1985 року дане будинковолодіння належало: 86/100 батькові позивача - [PERSON], 7/100 матері позивача - [PERSON] і 7/100 відповідачу, [PERSON] будиноковолодіння по вулиці Перекопській, 11 у місті Чернівці складається: житловий будинок літ. А загальною площею 70,90 кв. м., в тому числі житловою 40,90 кв. м., сарай літ. Б, вбиральня літ. В, огорожа 1-3, колодязь 4, що підтверджується інвентарною справою та технічним паспортом на житловий будинок (а.с.23-26 ). З метою покращення житлових умов батько позивача - [PERSON] добудував житловий будинок літ. Ж, який 20.05.1985 року рішенням Ленінського райвиконкому м. Чернівці за №228/10 було прийнято в експлуатацію (а.с.15-17) та розділено домоволодіння №11 з присвоєнням нових поштових адрес на два окремих новоутворених будинковолодінь, а саме: - №11 за [PERSON] і [PERSON] та №11 «А» за [PERSON] (а.с.10-11). Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради за №752/24 від 31.10.1995 року було проведено часткове співвідношення будинковолодіння за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці між матірю позивача та відповідачем: 75/100 частин за мамою позивача - [PERSON] та 25/100 частин за відповідачем [PERSON] У відповідності до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради за №752/24 від 31.10.1995 року, Чернівецьким міським житловим управлінням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради 15.11.1995 року матері позивача - [PERSON] було видано свідоцтво про право приватної власності на 75/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці (а.с.18-19), зареєстрованого у Чернівецькому комунальному обласному бюро технічної інвентаризації 12.12.1995 року в книзі №83, стор. 242, номер запису - 2010 та 24.02.2011 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 32987056, що підтверджується витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно за №29114361 від 24.02.2011 року (а.с.20). 28.03.2009 року мати позивача - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №700, складений Чернівецьким міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 30.03.2009 року (а.с.9), і після її смерті відкрилась спадщина на вищевказане нерухоме майно, яке складається з 75/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово у відповідності до статті 1258 ЦК України. Згідно статті 1270 ЦК України, в наданим законом шестимісячний строк позивач звернувся як спадкоємець першої черги до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області із заявою для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом та 02.03.2011 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори, [PERSON] було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на 75/100 частин житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці, зареєстроване в реєстрі за №3-457, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.21). Крім наведеного, судом встановлено, що з 1961 року по 1980 року позивач проживав разом з мамою та своєю сімєю в даному житловому будинку, а з 2009 року по теперішній час проживає та користується будинковолодінням. Житловий будинок №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці був побудований більше ніж 100 років назад - стан його був незадовільний, що неодноразово зазначалось в рішеннях виконавчого комітету Чернівецької міської ради про незадовільний стан (ветхого) житлового будинку №11 по вулиці Перекопський (п.2.6рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради за №428/18 від 27.09.1985 року; додаток №1 до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради за №228/10 від 20.05.1983 року) та потребував відновлення з проведенням капітального ремонту. Позивач періодично проводив відновлювальні та капітальні ремонтні роботи в даному будинку: відновлював фасад та стіни житлового будинку, неодноразово проводив перекриття даху будинку, змінював двері та вікна, проводив капітальні внутрішні роботи в житловому будинку. Житловим будинком №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці відповідач, [PERSON] не користувалась, жодного разу не сплачувала комунальні та інші платежі, не здійснювала ніяких ремонтів та відновлення ветхого житлового будинку, чим залишила свою частку нерухомого майна без належного догляду, що могло призвести до повного руйнування всього нерухомого майна в цілому. Відповідач проживала в даному житловому будинку з 14 червня 1965 року по 08 липня 1965 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію та склад сім'ї, КЖРЕП -6 за №728 від 14.02.2011 року (а.с. 22). Мати позивача - [PERSON], починаючи з 1961 року по день смерті 28.03.2009 року вільно, відкрито та безперервно володіла і користувалась нерухомим майном, сплачувала необхідні комунальні послуги. З 1961 року по 1980 рік позивач разом з мамою та самостійно з 2009 року по теперішній час володіє та користується даним будинком, проводить капітальні та поточні ремонти, сплачує комунальні послуги (а.с.27-28). Отже з досліджених доказів вищенаведених вбачається, що проживання позивача в зазначеній квартирі є відкритим, а відтак очевидним для відповідача. Доказом цього є факт оплати позивачем впродовж терміну проживання всіх житлово-комунальних послуг. Перебіг набувальної давності розпочався для матері позивача 01.01.1961року по день смерті 28.03. 2009 року, а з 2009 року позивач по даний час самостійно, відкрито, безперервно користується спірним нерухомим майном, в якому як видно з досліджених доказів, встановлених обставин справи проводив капітальні і поточні ремонти, тощо. Законодавцем визначено, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Перебіг строку набувальної давності починається з моменту володіння. Разом з тим, із загального правила ч.\~1 ст.\~344 ЦК законодавець встановив виключення. В силу ч. 3 цієї ж статті, перебіг строку щодо майна, яким заволоділа особа на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, починається на нерухоме майно через п'ятнадцять років, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності. Так, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пунктами 13,14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5, 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено про можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З огляду на викладене, суд вважає що позивач є добросовісним володільцем, оскільки обставини, у зв'язку із якими у позивача виникло володіння спірною квартирою, не викликають сумніву щодо правомірності набуття майна, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Чернівецька міська рада з позовом до суд про визнання квартири безхазяйною (ст. 335 ЦК України) не зверталася. Згідно з п.п. 9-14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», « 9. Відповідно до\~\~частини першої статті 344 ЦК\~\~ особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.344 ч.1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України та п. 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обовязку повернути річ власнику, а також йому не предявлявся правомочною особою позов про повернення майна. Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до п.13 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звзку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Суд дійшов висновку, що мати позивача - [PERSON] відкрито, безперевно володіла житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами за №11 по вулиці Перекопській у місті Чернівці з 1961 року по день смерті 28.03.2009 року. Позивач [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком №11 по вулиці Перекопській в м. Чернівці з 2009 року по теперішній час відкрито, безперевно користується житловим будинком. Відповідач [PERSON] як колишній власник не предявила права на свою частку будинковолодіння, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення їй нерухомого майна, а тому позивач як єдиний спадкоємець після смерті матері, з 2009 року володіння набув право власності за набувальною давністю і на 25/100 частин житлового будинку №11 по вулиці Перекопській в м. Чернівці. Позивачем [PERSON] житловий будинок №11 по вулиці Перекопській в м. Чернівці використовується за призначенням на підставах, не заборонених законом, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що діючий Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 р., набрав чинності 01.01.2004 р., то правовідносини, урегульовані ст. 334 ЦК України та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підпадають під їх дію. Тобто, з 01.01.2001 р. по 28.03.2009 рік мати позивача [PERSON] та з 2009 року по час звернення з позовом до суду минуло більше 10 років, як позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіє 25/100 частин житлового будинку №11 по вулиці Перекопській в м.Чернівці. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, повно і всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved