Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що шлюб зареєстрований 26 травня 2005 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON]. Внаслідок різних характерів та поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства між ними часто виникали сварки й непорозуміння. Наведені обставини призвели до того, що з травня 2014 року вона та відповідач припинили подружні відносини, перестали вести спільне господарство та на даний час не проживають як сім'я, не цікавляться один одним та практично не спілкуються. За таких обставин просить шлюб розірвати, оскільки вважає, що його збереження є неможливим. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Ленько Р. І. у судове засідання не з'явилися, кожен окремо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позовну заяву не подавав. За вказаних обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення в порядку ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони вступили у зареєстрований шлюб 26 травня 2005 року, про що зроблено актовий запис №527 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 04 вересня 2014 року повторно видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Згідно перекладу свідоцтва про народження [NUMBER] видного Відділом РАЦС Мурсії, Іспанія, засвідченого апостилем, від шлюбу сторін [INFO] народився син [PERSON]. Внаслідок різних характерів та поглядів на сімейне життя і ведення спільного господарства між сторонами часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до того, що з травня 2014 року вони припинили подружні відносини, перестали вести спільне господарство та на разом не проживають. Згідно із вимогами ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачем зазначено, що збереження її шлюбу із відповідачем є неможливим. Відповідно до вимог до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя" - проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає що сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. На підставі наведеного та

Outcome: approved