Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину майна нажитого подружжям під час шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що 12.01.1989 між нею та відповідачем по справі, було укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 136, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23.12.2019, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Під час шлюбу було нажито спільне майно, яке складається з квартири загальною площею 109,80 кв.м та житловою площею 30,50 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажи квартири від 21.04.2018 [PERSON] придбав вказану квартиру у [PERSON] . Згідно п.9 Договору, [PERSON] , надала згоду на придбання вказаної квартири. Тобто, відповідач [PERSON] діяв в інтересах сім`ї, а вказана квартира є об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Позивач просить суд, визнати за нею право власності на Ѕ частину спільно нажитого майна, а саме на Ѕ частину квартири загальною площею 109,80 кв.м та житловою площею 30,50 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила позов задовольнити. Розгляд справи проводити без фіксації технічними засобами та у її відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, без фіксації технічними засобами, проти задоволення позову не заперечував, що суд вважає за можливе. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за актовим записом № 136, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23.12.2019, шлюб між сторонами розірвано. Під час шлюбу було нажито спільне майно, яке складається з квартири загальною площею 109,80 кв.м та житловою площею 30,50 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажи квартири від 21.04.2018 [PERSON] придбав вказану квартиру у [PERSON] . Згідно п.9 Договору, [PERSON] , надала згоду на придбання вказаної квартири. Тобто, відповідач [PERSON] діяв в інтересах сім`ї, а вказана квартира є об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Позивач просить суд, визнати за нею право власності на Ѕ частину спільно нажитого майна, а саме на Ѕ частину квартири загальною площею 109,80 кв.м та житловою площею 30,50 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із вимогами ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, придбана у шлюбі квартира є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з подружжя в цьому майні є рівними, а тому суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. На підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.368, 372 ЦК України,

Outcome: approved