Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 грудня 2016 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу в сумі 102793 грн.87 коп. згідно боргової розписки від 02 грудня 2016 року. В позовній заяві позивач вказав, що 02 листопада 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, оформлений борговою розсипкою, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 3671 євро, які зобовязався повернути до 09 грудня 2016 року. Однак, до оговореного часу відповідач грошові кошти не повернув, а тому просив позов задовольнити та стягнути з відповідача суму боргу, що еквівалентна 3671 євро, що згідно з офіційним курсом НБУ на день звернення до суду (15 грудня 2016 року) склало 102793 грн.87 коп. Окрім цього, просив стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір в сумі 1027 грн.95 коп., В судове засідання позивач не зявився, але надав до суду письмову заяву, в якій свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розглянувши справу без нього. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі (06 лютого та 01 березня 2017 року) не зявився, хоча належним чином завчасно з дотриманням вимог ч.4 ст.74 ЦПК України був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, доказом чого є зворотні поштові повідомлення про отримання судових повісток №6600000732590 від 04 лютого 2016 року та №6600000733708 від 10 лютого 2017 року. Про причини неприбуття до суду не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи чи розгляд без його участі не надав, тому суд, вважаючи його належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, визнає причину його неявки неповажною. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти цього. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки сторін в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим, суд вважає можливим розглянути зазначену цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та необхідність задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставами їх виникнення, окрім іншого, є договори та правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК). Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, 02 грудня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір позики, оформлений борговою розпискою, за яким відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 3671 євро, які зобовязався повернути в строк 09 грудня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 січня 2017 року (справа №6-2789цс16), вказала, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення правочину виникли відповідні цивільні права та обовязки. Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. У відповідності зі ст.509 ЦК України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Тому повернення відповідачем позивачеві боргу є її обовязком. Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Між тим, відповідач у справі взяті на себе зобовязання за договором позики належним чином та у встановлений строк не виконав, що є підставою для задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.ст.524 та ч.ч.1 та 2 ст.533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті; грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пленум Верховного суду України в п.14 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, вказав, що згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. При цьому, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті лише у правовідносинах, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Отже, судом встановлено невиконання відповідачем [PERSON] свого зобовязання щодо повернення грошового боргу позивачу, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 105 670 грн.84 коп., що за встановленим Національним банком України 01 березня 2017 року офіційним курсом еквівалентно 3761 євро (курс валют 01 березня 2017 року: 1 євро 28.7853 грн.). Окрім цього, у звязку із задоволенням позову, у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1027 грн.95 коп. сплаченого позивачем судового збору (платіжне доручення від 23 грудня 2016 року №181). На підставі викладеного,

Outcome: approved