Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Кам'янська РДА Черкаської області, як орган опіки та піклування, в інтересах в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до Кам'янського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог представник Позивача зазначає, що відповідач [PERSON] має малолітню дочок - [PERSON], [INFO], утриманням та вихованням якої належним чином не займається. Батька дитина не має. Відповідач разом з малолітньою дочкою та матір'ю проживають без реєстрації у житловому будинку в [ADDRESS]. По місцю свого проживання [PERSON] характеризується негативно: схильна до вживання спиртних напоїв, не працює, належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, не одноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, зокрема і за невиконання обов'язків щодо виховання дитини. Під час здійснення перевірки житлово-побутових умов родини виявлено, що малолітня [PERSON] проживає в будинку в одній кімнаті з матір'ю та бабою, дитина спить в дитячому візочку оскільки дитяче ліжко відсутнє. На час перевірки [PERSON] вдома не було, дитиною опікувалась баба [PERSON], яка пояснила, що відповідач зловживає спиртними напоями та вчиняє сварки відносно неї. [PERSON] не одноразово залишала дитину без догляду або на бабу, перебуваючи в нетверезому стані, не зважаючи на погодні умови ходить по селу з малолітньою дитиною в пошуках спиртного, питання лікування дитини не вирішує, Державну допомогу на її утримання використовує не за призначенням, в зв'язку з чим дитину влаштовано до дитячого відділення Кам'янської ЦРЛ. Представник позивача [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала та просила їх задовольнити, з мотивів наведених в заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилась, позов визнала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши учасників судового засідання, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON], [INFO] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, де матір'ю записана Відповідач. Згідно Актів обстеження умов приживання малолітньої [PERSON] в [ADDRESS], від 16.01.2018 р. в житлі умови для проживання та виховання дитини відсутні, продуктами харчування дитина забезпечена частково, відсутнє дитяче ліжко, внаслідок зловживання [PERSON] спиртними напоями вона не виконує батьківських обов'язків щодо малолітньої. Згідно Рішення Виконавчого комітету Баландиської сільської ради №10 від 23.01.2018 «Про відібрання малолітньої дитини із сім'ї [PERSON]», було вирішено відібрати малолітню [PERSON], [INFO] із сім'ї [PERSON], 2, та тимчасово влаштувати малолітню до дитячого відділення Кам'янської ЦРЛ. Згідно наданого Висновку Кам'янської РДА, як органу опіки та піклування про умови виховання та утримання малолітньої [PERSON], [INFO] № 33/01-28 від 12.02.2018 р. - з метою захисту прав та інтересів малолітньої [PERSON], [INFO][PERSON] до виконання батьківських обов'язків щодо створення належних умов для утримання, виховання, збереження життя та здоров'я дитини, Кам'янська РДА, як орган опіки та піклування вважає за доцільне порушити питання про відібрання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що дійсно станом на день відібрання дитини існували умови, загрозливі для життя і здоров'я малолітньої дитини і були підстави для негайного відібрання її від матері. Суд погоджується з тим, що на даний час є підстави для відібрання дитини від відповідача, оскільки умови для її проживання відсутні, і дійсно існує загроза для здоров'я та життя дитини. Суд вважає, що доведено наявність підстав для відібрання дитини від відповідача без позбавлення її батьківських прав, оскільки на даний час відповідач виявляє бажання стати на шлях виправлення і проявляє інтерес до дитини. Суд вважає, що відібрання дитини від матері з переданням її органу опіки для подальшого її влаштування в дитячий заклад повністю відповідає інтересам дітини. Відповідач також погоджуються, що це на даний час відповідає інтересам малолітньої дитини, враховуючи її майновий та психологічний стан на даний час. Враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, та те, що дитина на даний час відібрана, суд вважає доцільним допустити рішення до негайного виконання. На підставі ст. ст. 150, 152, 155, 164, 170 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved