Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Заявник звернувся до суду із вищеназваною заявою в якій зазначив, що вперше психічні розлади у гр. [PERSON] виникли в 1998 році після ряду психотравмуючих ситуацій, коли у пацієнтки порушився сон, з'явилась тривога, відчуття страху, вважала, що: «їй щось пороблено - виганяла нечисту силу з хати". Тоді ж вперше лікувалась стаціонарно в ВПЛ №2 з приводу хронічного маячного розладу з 25.05.1998 року по 70.07.1998 року. Виписувалась з покращенням. В подальшому багаторазово лікувалась в ВПЛ №2, а саме в 2000, 2001, 2002 (2) роках та в ВОПНЛ в 2004, 2009(2), 2010 роках. Виявляла депресивно -параноідний синдром. Остання госпіталізація в 6 від. ВОПНЛ з 20.01.2011 року по 04.08.2011 рік. Була виписана у стані покращення. Вдома нерегулярно приймала підтримуюче лікування - труксал, останні місяці від підтримуючого лікування вдома відмовилась. Останній період лікування з 07.05.2014 року по 11.06.2014 рік в 6 від. ВОПНЛ пов'язаний з погіршенням психічного стану протягом останнього місяця: порушився сон, зник апетит, знизився настрій, виникло відчуття тривоги, внутрішньої напруги, страху за рідних, вважала, що: «з рідними має статися щось погане, їм загрожує небезпека...», відчувала «напливи» думок, стало важко виконувати звичайну роботу, усамітнювалась, нічим не цікавилась, виникли думки про «небажання жити». Зранку 07.05.14 року з суіцидальною метою випила 6 таблеток лепонексу по 25мг. зі слів пацієнтки, «щоб заснути і не прокинутись», в результаті чого була доставлена в BAIT Калинівської ЦРЛ, де була проведена дезінтоксикаційна терапія, консультована райпсихіатром. В зв'язку з погіршенням психічного стану, за направленням рай психіатра, у супроводі чоловіка доставлена на приймальне відділення ВОПНЛ, госпіталізована в 6 від. ВОПНЛ. При вступі пацієнтка дала усвідомлену згоду на госпіталізацію. По завершенню лікування 10.06.2014 року представлена на ЛКК ВОПНЛ з діагнозом: хронічний маячний розлад. Суіцидальна спроба (отруєння медикаментами). Згідно протоколу № 22 від 10 червня 2014 року лікувально-консультативної комісії ЛКК ВОПНЛ рекомендовано оформлення амбулаторного примусового психіатричного лікування як захід медичного характеру. До судового засідання представник заявника Іщук А.М. не з'явилась, однак надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак відповідно поданої письмової заяви просила розглянути заяву за її відсутності, заявлені вимоги визнає в повному обсязі. Від прокурора Юзвак М.К. надійшла письмова заява про розгляд заяви про застосування примусового психіатричного амбулаторного лікування як заходу медичного впливу за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечувала. Суд, дослідивши докази, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що вперше психічні розлади у гр. [PERSON] виникли в 1998 році після ряду психотравмуючих ситуацій, коли у пацієнтки порушився сон, з'явилась тривога, відчуття страху, вважала, що: «їй щось пороблено - виганяла нечисту силу з хати". Тоді ж вперше лікувалась стаціонарно в ВПЛ №2 з приводу хронічного маячного розладу з 25.05.1998 року по 70.07.1998 року. Виписувалась з покращенням. В подальшому багаторазово лікувалась в ВПЛ №2, а саме в 2000, 2001, 2002 (2) роках та в ВОПНЛ в 2004, 2009(2), 2010 роках. Виявляла депресивно -параноідний синдром. Остання госпіталізація в 6 від. ВОПНЛ з 20.01.2011 року по 04.08.2011 рік. Була виписана у стані покращення. Вдома нерегулярно приймала підтримуюче лікування - труксал, останні місяці від підтримуючого лікування вдома відмовилась. Останній період лікування з 07.05.2014 року по 11.06.2014 рік в 6 від. ВОПНЛ пов'язаний з погіршенням психічного стану протягом останнього місяця: порушився сон, зник апетит, знизився настрій, виникло відчуття тривоги, внутрішньої напруги, страху за рідних, вважала, що: «з рідними має статися щось погане, їм загрожує небезпека...», відчувала «напливи» думок, стало важко виконувати звичайну роботу, усамітнювалась, нічим не цікавилась, виникли думки про «небажання жити». Зранку 07.05.14 року з суіцидальною метою випила 6 таблеток лепонексу по 25мг. зі слів пацієнтки, «щоб заснути і не прокинутись», в результаті чого була доставлена в BAIT Калинівської ЦРЛ, де була проведена дезінтоксикаційна терапія, консультована райпсихіатром. В зв'язку з погіршенням психічного стану, за направленням рай психіатра, у супроводі чоловіка доставлена на приймальне відділення ВОПНЛ, госпіталізована в 6 від. ВОПНЛ. При вступі пацієнтка дала усвідомлену згоду на госпіталізацію. По завершенню лікування 10.06.2014 року представлена на ЛКК ВОПНЛ з діагнозом: хронічний маячний розлад. Суіцидальна спроба (отруєння медикаментами). Відповідно до ст.12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. З протоколу № 22 від 10 червня 2014 року лікувально-консультативної комісії ЛКК ВОПНЛ вбачається, що [PERSON] рекомендовано оформлення амбулаторного примусового психіатричного лікування як західу медичного характеру. Суд вважає надані заявником докази достатніми та переконливими, тому є підстави для задоволення заяви. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved