Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.11.2013 року звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача про усунення перешкод в праві користування та розпорядження майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування. В її будинку, крім неї прописані її чоловік, син та невістка. При цьому її син з невісткою ніколи в її будинку не проживали. Сімейні відносини сина та відповідачки не склалися, після чого відповідача повернулася жити до своїх батьків, а у 2013 році шлюб між сином та невісткою був розірваний. Відповідачка не виписується з її будинку добровільно, стверджуючи про те що їй ніде прописатися. А вона у свою чергу не може скористатися своїм правом та зареєструвати у своєму житловому будинку родича, який має бажання переїхати на постійне місце проживання до Нижньогірського району, тому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В запереченні на позов відповідка зазначає, що позовні вимоги вона не визнає, у зв язку з тим, що з нею проживає її син та онук позивачки, [PERSON], [INFO]. Вона була зареєстрована у будинку позивачки 06.07.2011 року на підставі письмової згоди за підписом позивачки, яке знаходиться у паспортному столі. На даний час вона не в змозі прописатися у будинку своїх батьків із-за відсутності технічного паспорту на домоволодіння. Опинитися на вулиці без реєстрації з дитиною вона не може. Судові витрати просить покласти на позивачку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з мотивів наведених у ньому. При цьому пояснила, що відповідачка в її будинку ніколи не проживала, її особистих речей у домоволодінні немає, комунальні послуги вона ніколи не сплачувала та не сплачує. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала. При цьому пояснила, що у бунку [ADDRESS], у якому вона прописана ніколи не проживала, оскільки з червня 2010 року проживала протягом 2 років разом з чоловіком на квартирі, яку вони знимали. З 2012 року проживає разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS]. Пояснила також, що ніяких перешкод для проживання у житловому будинку позивачки, остання їй не створювала. Оцінюючи пояснення позивача, відповідача, дослідженні надані в справі докази, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги доведені, обгрунтовані, підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку на підставі договору дарування, який засвідчений державним нотаріусом Нижньогірської державної нотаріальної контори Козловою Л.І., 18.05.2005 року та зареєстрований у реєстрі за № 1-1157 який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7) Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У вказаному житловому будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с.14-19) У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24 липня 2010 року перебували у юридичному шлюбі, який згідно рішення Нижньогірського районного суду АР Крим від 07 лютого 2013 року був розірваний. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO].(а.с.11-12) Відповідно до акту комісії у складі депутата Желябівської сільської ради Копичай В.Г., жителів села [PERSON], [PERSON] від 10.04.2013 року, сім'я [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Колишня невістка позивачки [PERSON]- [PERSON], зареєстрована по вищезазначеному адресу, але з часу реєстрації, з 06.07.2010 року вона у будинку не проживала та не проживає до теперішнього часу.(а.с.13) Відповідно до акту від 26.12.2013 року складеного депутатом Желябівської сільської ради, округ № 1 Котляровою Л.М., відповідачка [PERSON] проживає по [ADDRESS] з січня 2012 року. У відповідачки є син -[PERSON], [INFO]. Фактично [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS], за місцем реєстрації не проживала. Факт реєстрації відповідача [PERSON] у вищезазначеному житловому будинку позивачки, підтверджується довідкою № 2084 від 12.12.2013 року виданою Желябівською сільською радою, та відміткою про реєстрацію у домовій книзі на будинок [ADDRESS]. (а.с.14-19) Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. ст. 64, 156 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї (колишній член сім"ї) власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України встановлено, що [PERSON] не є членом сім'ї власниці житлового будинку (позивача по справі), тому їх правовідносини регулюються ст.391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка не мешкала в спірному будинку жодного дня. Будинком не цікавиться, не ставиться до нього, як до свого постійного єдиного місця проживання. У користуванні житлом ніхто ніколи їй не перешкоджав. За будинок і комунальні послуги відповідачка не сплачує. Факт не проживання відповідачки з 06.07.2010 року у спірному житловому будинку нею визнаний у судовому засіданні, тому в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Перешкод у користуванні відповідачу спірною квартирою та поважних причин його не проживання на спірній житловій площі, судом не встановлено. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Таким чином суд дійшов висновку про те, що права позивача порушені відповідачем, тому підлягають судовому захисту у спосіб обраний позивачем. Позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані, підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved