Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись до суду з вказаним вище позовом просить визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: вулиця Зелена, будинок 9, село Пакуль Чернігівського району Чернігівської області: на 1/6 частину даного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 11 березня 1997 року; на ? частину даного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті матері [PERSON], померлої 05 травня 2009 року; на 1/3 частину вищезазначеного житлового будинку як за колишнім членом колгоспного двору, мотивуючи свої вимоги тим, що вказаний вище будинок відносився до типу господарств - колгоспний двір, головою колгоспного двору був [PERSON], а членами колгоспного двору - [PERSON] та він, а тому кожному з них належало по 1/3 частині в будинковолодінні. 11 березня 1997 року [PERSON] помер. Спадщину після його смерті фактично прийняли син - [PERSON], позивач по справі та дружина спадкодавця [PERSON]. 05 травня 2009 року [PERSON] померла. За життя [PERSON] склала заповіт, розпорядившись своїм майном на користь синів: [PERSON] та [PERSON] Оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця - [PERSON] не видавалися, він не має можливості належним чином оформити свої права на зазначене домоволодіння, а тому вимушений звернутись із позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявився, надав повноваження на представлення його інтересів своєму представнику [PERSON] (а.с. 27). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, що викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач - територіальна громада села Пакуль в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання свого представника не зебезпечила, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника (а.с. 51). Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про свою згоду на участь у справі не заявила, свого представника в судове засідання не забезпечила, а тому відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], територіальної громади с. Пакуль в особі Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності, підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 1549 від 26.12.2016 року, виданої виконкомом Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі погосподарських книг, господарство по вулиці Зелена, будинок 9, село Пакуль Чернігівського району Чернігівської області відносилось до категорії „колгоспний двір, і станом на 01.07.1990 р. та 15.04.1991 р. головою колгоспного двору був [PERSON], а членами колгоспного двору були: його дружина [PERSON] та син [PERSON]. Свідоцтво про право власності на житловий будинок не видавалося. Згідно довідки № 1547 від 15.12.2016 та Витягу з рішення виконавчого комітету № 40 від 22.12.1993 Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, [PERSON] було передано у приватну власність безоплатно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,50 га (а.с. 58,59,60). Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір це сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/3 частині. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 292686, [PERSON] помер 11 березня 1997 року (а.с.14). Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до набрання чинності новим Цивільним кодексом України, тому, виходячи з Прикінцевих та Перехідних Положень ЦК України та постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року, до даних правовідносин застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до наданої інформації Державним нотаріальним архівом Чернігівської області (а.с.44), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Довідкою виконкому Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 1571 від 26.12.2016 року (а.с.56) підтверджено фактичне прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті 11 березня 1997 року [PERSON], що узгоджується з положеннями ст.549 ЦК УРСР (в редак.1963 року), яка була чинною на час відкриття спадщини. Родині відносини [PERSON] та [PERSON] як сина та батька підтверджуються копією свідоцтва про народження, яка міститься в матеріалах спадкової справи на а.с. 48. Копією свідоцтва про одруження підтверджується факт перебування у шлюбних відносинах [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 15). Таким чином, після смерті [PERSON], до [PERSON] та [PERSON], позивача по справі, як до спадкоємців першої черги за законом, відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редак.1963 року) перейшла до кожного 1/6 частина спірного домоволодіння. Таким чином, після смерті [PERSON] вони стали мати право по 1/2 частині спірного домоволодіння ( 1/3+1/6). [PERSON] померла 05 травня 2009 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 115121 на а.с. 16. [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном, склавши 24.02.1999 заповіт на користь синів: [PERSON] та [PERSON] ( а.с. зворот. 48). На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], разом із нею був зареєстрований та проживав: син [PERSON], про що свідчить довідка виконкому Пакульської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області № 1558 від 21.12.2016 на а.с. 55. Відповідно до копії спадкової справи, яка надійшла з Чернігівської районної державної нотаріальної контори (а.с. 47-50), після померлої [PERSON], спадщину прийняв її син [PERSON], позивач по справі, якому нотаріусом 15 вересня 2016 року видані Свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на 1/2 частку права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній влансості КСП "Поліся" села Пакуль розміром 2,88 в умовних кадастрових гектарах. Син спадкодавця - [PERSON] 19 серпня 2016 року подав нотаріусу заяву в якій зазначив, що спадщину у 6-ти місячний строк не прийняв, на спадщну не претендує і претендувати не буде. Таким чином, після смерті [PERSON] та [PERSON], позивач [PERSON] став мати право на 1/6 частину вказаного вище домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], на 1/2 частину після смерті матері [PERSON] та на 1/3 частину, що належала йому як колишньому члену колгоспного двору, а отже на все домоволодіння в цілому. Згідно довідки Комунального підприємства «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації № 726 від 08.11.2016 року право власності на будинок з надвірними будівлями в с. Пакуль Чернігівського району, вулиця Зелена, № 9 не зареєстровано (а.с. 62). Як вбачається з копії технічного паспорту складеного станом на 20.10.2016, загальна площа спірного житлового будинку становить 110,4 кв.м., а житлова 56,8 кв.м.. В технічній характеристиці на будинок, господарські будівлі та споруди вказано також і про наявність сараю Б-1, сараю б-1, сараю В-1, погребу. Інвентаризаційна вартість домоволодіння становить 90867 грн (а.с. 22-24 ). Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 4 жовтня 1991 р. із наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле, тобто в силу ст. 185 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), яка слідує за головної річчю. За такого підсобні будівлі не є самостійним об'єктом цивільних прав, в тому числі не можуть бути самостійним об'єктом права власності (ст. 177 ЦК України). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. 16 грудня 2016 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний вище будинок в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, та належним чином оформленого права власності ( а.с. 61). Отже, виходячи з наведеного, позивач позбавлений можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому його права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що не буде виходом за межі позовних вимог. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.

Outcome: approved