Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими, з урахуванням уточнень, просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно - 21/200 (двадцять одну двохсоту) частку домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку виділення у власність 1 / 2(однієї другої) частини спільного майна подружжя, придбаного під час перебування у шлюбі з [PERSON] , померлим [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що 28 жовтня 2005 року позивачем було укладено шлюб із громадянином України [PERSON] [INFO] . Під час шлюбу, [INFO] , у подружжя народився син - [PERSON] . Рішенням судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.01.2017 року по справі №646/10704/16-ц, яке набрало законної сили 01.02.2017 року, вище вказаний шлюб було розірвано. Під час шлюбу, 06 червня 2011 року, за спільні кошти подружжя, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння, придбав у Приватного акціонерного товариства «ВИРОБНИЧНО-ТЕХНІЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО «УКРЕНЕРГО- ЧОРМЕТ» нерухоме майно - 21/100 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. За життя колишнього чоловіка позивача, як в період перебування у шлюбі, так і після розірвання шлюбу, між позивачем та [PERSON] не проводилося розділу спільно набутого майна подружжя, в тому числі і набутого на ім`я колишнього чоловіка позивача нерухомого майна - 21/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті колишнього чоловіка позивача Першою Харківською державною нотаріальною конторою відкрито відповідну спадкову справу. Спадкоємцем [PERSON] визнано спільного з позивачем неповнолітнього сина [PERSON] та ним було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, на належну спадкодавцю 1 / 2 частину у спільному майні 21/100 (двадцять одна сотих) частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що становить у перерахунку часток 21/200 (двадцять одна двохсотих) частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулась до Першої Харківської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право власності на частину у спільному майні подружжі. 14 вересня 2018 року позивач отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії №3665/02-31 від 14 вересня 2018 року державного нотаріуса Першої Харківської нотаріальної контори Грошевої О.Ю. Відповідно до цієї постанови позивач не отримала свідоцтва про право власності на частину спільного майна подружжя з тих підстав, що нотаріус має можливість видати таке свідоцтво на 1 / 2 частину у спільному майні подружжя тільки у випадку існування шлюбу на час смерті одного із подружжя, а на ім`я колишнього подружжя такої можливості нотаріус не має. Таким чином, якщо в нотаріальному порядку одержати свідоцтво про право на частку майна подружжя неможливо через смерть одного з них, не проведення такого розподілу за життя колишнього подружжя, то захистити своє право власності на частку майна позивач може лише шляхом пред`явлення вказаного позову. Ухвалою суду від 23.01.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 15.09.2020 року закрито підготовче судове засідання, праву призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за відсутності, підтримала позов та просила його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Судом встановлено, що 28 жовтня 2005 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Харкова, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.12.2005 року. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 18.04.2007 року. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.01.2017 року у справі № 646/10704/16-ц, яке набрало законної сили 01.02.2017 року, вищевказаний шлюб було розірвано. При цьому, 06 червня 2011 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єніною Ларисою Вікторівною 06.06.2011 року за реєстраційним реєстровим №2584, придбав у Приватного акціонерного товариства «ВИРОБНИЧНО-ТЕХНІЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО «УКРЕНЕРГОЧОРМЕТ» нерухоме майно - 21/100 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заяви Голови правління-Генерального директора Приватного акціонерного товариства «ВИРОБНИЧНО-ТЕХНІЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО «УКРЕНЕРГОЧОРМЕТ» Зайцева Василя Васильовича, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Людмилою Василівною за реєстраційним реєстровим №791 від 16.06.2011 року, [PERSON] повністю розрахувався із продавцем за отримане у власність майно. Право власності на вище вказане нерухоме майно на ім`я [PERSON] зареєстровано у державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав №30452345 від 30.06.2011 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20 лютого 2018 року. Після смерті [PERSON] . Першою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 115/2018. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю., зареєстрованого за реєстраційним №5-1063 від 14.09.2018 року, [PERSON] набув в порядку спадкування право власності на належну спадкодавцю 1 / 2 (одну другу) частину у спільному майні 21/100 (двадцять одна сотих) частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що становить у перерахунку часток 21/200 (двадцять одна двохсотих) частин домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У свідоцтві зазначено, що вказана частка майна у спадщині є такою, що обрахована з урахуванням частки, від якої відмовилась мати спадкодавця [PERSON] . 14 вересня 2018 року Постановою державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевої О.Ю. [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальної дії хз видачі свідоцтва про право власності на 1 / 2 частину від належних спадкодавцю 21/ 100 часток у праві власності на домоволодіння з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до цієї постанови, підстави для видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на частину спільного майна подружжя відсутні, у зв`язку з тим, що нотаріус має можливість видати таке свідоцтво на тільки у випадку існування шлюбу на час смерті одного із подружжя. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач просила визнати за нею право власності на 1 / 2 частку майна в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63. ч. 1 ст. 65 СК України. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком таких, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Домоволодіння не є предметом індивідуального користування. Установивши, що на об`єкт нерухомого майна - домоволодіння, набуте право власності на підставі цивільно-правової угоди під час шлюбу, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вона була придбана, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира є правом спільної сумісної власності подружжя, а тому доводи позивача є вірними. Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Таким чином, законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, а тому обов`язок доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Положення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 р. № 11, визначає, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні врахувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України. За положеннями пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з частиною сьомою статті 57 СК України, якщо у придбанні майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Таким чином, сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У тому разі, якщо майно набувається у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, то воно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на підставі спільної сумісної власності, незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ , набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно заяви [PERSON] від 06.06.2011 року, засвідченої приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В., [PERSON] надано згоду чоловіку [PERSON] на купівлю за спільні кошти подружжя 21/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст. 63 Сімейного кодексу України "Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними." Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із ст. 370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Враховуючи вищенаведені норми права, докази, на які посилається позивач, суд вважає, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбі, їх спільного проживання, ведення спільного господарства за кошти подружжя та в інтересах сім`ї, тому є спільним сумісним майном подружжя, а тому позовна заява підлягає задоволенню. У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкем надано докази того, що 21 / 100 частини домоволодіння є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки воно придбане померлим [PERSON] під час шлюбу. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved