Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON]звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Фанчиківської сільської ради про визнання права власності на майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що [INFO] помер дідо позивачки- [PERSON], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS],що підтверджується довідкою виконкому Фанчиківської сільської ради за № 884 від 07.11.2017 року. На момент смерті йому відповідно до технічного паспорту від 22 лютого 2017 року, та довідки виконкому Фанчиківської сільської ради за № 885 від 07.11.2017 року належав завершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою. Баба позивачки (дружина померлого) - [PERSON] померла ще раніше -[INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2017 року. Батько позивачки (син померлого) - [PERSON] помер - [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2009 року. Рідний брат батька позивачки (син померлого) -[PERSON] теж помер - [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.05.2006 року. Мати позивачки [PERSON] теж померла - [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.05.2010 року. Заповіту на випадок смерті дідо позивачки не залишав. Після смерті діда позивачки [PERSON], відкрилася спадщина на спадкове майно - будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON], є єдиною спадкоємицею майна померлого [PERSON] в порядку спадкування за правом представлення. Інших спадкоємців до майна померлого - немає. Після смерті діда догляд за дворогосподарством, та земельною ділянкою здійснювала і здійснює і до сьогоднішнього дня позивачка [PERSON], що стверджено довідкою виданою Фанчиівською сільською радою за № 884 від 07.11.2017 року. Тобто позивачкою фактично прийнято спадщину, оскільки й на даний час вона продовжує вести догляд за будинком та сплачувати всі податки на земельну ділянку. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда позивачка не має можливості, оскільки ним за життя так і не було виготовлено свідоцтва про право власності на вище названий житловий будинок з надвірними спорудами, який саме за ним рахується також згідно погосподарської книги № 3 особового рахунку [NUMBER], що стверджується довідкою виконкому Фанчиківської сільської ради за № 885 від 07.11.2017року. Як зазначено вище, позивачка не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. На підставі вище викладеного позивачка змушена звернутись до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом про визнання за ним права власності на вище вказаний спадковий житловий будинок. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач-представник виконкому Фанчиківської сільської ради, про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер дідо позивачки- [PERSON], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS],що підтверджується довідкою виконкому Фанчиківської сільської ради за № 884 від 07.11.2017 року. На момент смерті йому відповідно до технічного паспорту від 22 лютого 2017 року, та довідки виконкому Фанчиківської сільської ради за № 885 від 07.11.2017 року належав завершений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою. Баба позивачки (дружина померлого) - [PERSON] померла ще раніше -[INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.10.2017 року. Батько позивачки (син померлого) - [PERSON] помер - [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.11.2009 року. Рідний брат батька позивачки (син померлого) -[PERSON] теж помер - [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.05.2006 року. Мати позивачки [PERSON] теж померла - [INFO], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.05.2010 року. Заповіту на випадок смерті дідо позивачки не залишав. Після смерті діда позивачки [PERSON], відкрилася спадщина на спадкове майно - будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON], є єдиною спадкоємицею майна померлого [PERSON] в порядку спадкування за правом представлення. Інших спадкоємців до майна померлого - немає. Згідно з ч.1 ст. 1265 ЦК України 2003 року, у п»яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Із частини 1 статті 1266 ЦК України 2003 року випливає, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. У відповідності до чинного законодавства однією з підстав виникнення права приватної власності, є одержання майна внаслідок успадкування. Після смерті діда догляд за дворогосподарством, та земельною ділянкою здійснювала і здійснює і до сьогоднішнього дня позивачка [PERSON], що стверджено довідкою виданою Фанчиівською сільською радою за № 884 від 07.11.2017 року. Тобто позивачкою фактично прийнято спадщину, оскільки й на даний час вона продовжує вести догляд за будинком та сплачувати всі податки на земельну ділянку. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда позивачка не має можливості, оскільки ним за життя так і не було виготовлено свідоцтва про право власності на вище названий житловий будинок з надвірними спорудами, який саме за ним рахується також згідно погосподарської книги № 3 особового рахунку [NUMBER], що стверджується довідкою виконкому Фанчиківської сільської ради за № 885 від 07.11.2017року. Відповідно до ст.346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Якщо у разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація прав власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника(спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено вище, позивачка не змогла отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved