Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, скасувати обтяження щодо заборони відчуження житлового будинку [ADDRESS], власником якого зазначено [PERSON], яке зареєстроване є Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 15 травня 2006 року за №3205046 реєстратором : Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, підставою для накладення якою було повідомлення б/н від 15.05.2006 року, видавник 4 відділення пн.ЖД ст.Полтава, архівний запис №1822-20 від 28.05.1959 року, внутрішній №78012А3923F1282F5254, зобов»язавши Прилуцьку міську державну нотаріальну контору внести відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна про зняття заборони на відчуження житлового будинку [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. Аргументує свої вимоги тим, що вона з 03 квітня 1997 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. 25 квітня 2018 року вона звернулась до Прилуцької міської державної нотаріальної контори з приводу нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу належного їй вищевказаного будинку. Проте їй було в цьому відмовлено, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна виявлено обтяження за № 3205046 зареєстроване реєстратором: Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою 15 травня 2006 року на житловий будинок [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. Підставою для накладення арешту було повідомлення б/н від 15.05.2006 року, видавник 4 відділення пн.ЖД ст.Полтава, архівний запис №1822-20 від 28.05.1959 року, внутрішній № 78012А3923F1282F5254. Для з»ясування вищевказаних обставин, вона звернулась до Прилуцького МБТІ, де було з»ясовано, що номер її будинку змінювався з №26 на №14 в період з 1953 по 1990 рік. [PERSON] був власником житлового будинку, який на даний час має [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] ніколи не був власником житлового будинку [ADDRESS], то на даний час відсутні підстави для обтяження майна, належного їй на праві власності житлового будинку. Тому позивач звернувся з відповідним позовом до суду. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 25.05.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 10 год. 00 хв. 20 червня 2018 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 20.06.2018 року призначено справу до судового розгляду на 08 год. 00 хв. 05 липня 2018 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач не з»явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Прилуцької міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, але надав заяву в якій просив розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 03 квітня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], розміщеному на земельній ділянці Прилуцької міської ради (а.с.7) Відповідно до довідки виданої КП « Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради №884 від 07.05.2018 року, право власності на будинок за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 03.04.1997 року, посвідченого міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 3-1007. Право власності станом на 31.12.2012 року за [PERSON] не зареєстровано(а.с.11) Згідно з довідки виданої КП « Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради №1137 від 11.06.2018 року, право власності на будинок за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 03.04.1997 року, посвідченого міською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 3-1007. Будинок під [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.1982 року, посвідчений Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою, за реєстраційним номером №3805. 12.08.1982 року [PERSON] продав [PERSON] будинок по [ADDRESS](а.с.45) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, право власності на будинок за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 03.04.1997 року, посвідченого міською державною нотаріальною конторою. В єдиному реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 15.05.2006 року, 15.05.2006 року внесено запис про арешт нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], власником значиться : [PERSON], запис внесено Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення б/н від 15.05.2006 , 4 відділення пн..ЖД с.Полтава. Архівний запис № 1822-20 від 28.05.1959 р. внутр.№ 78012А3923F1282F5254(а.с.12-13). З справи технічної інвентарізації житлового будинку [ADDRESS], вбачається, що відповідно договору №880 на право будівлі будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 22 червня 1951 року [PERSON], на підставі рішення виконкому Прилуцької міської ради №467 від 08 червня 1951 року отримав 600 м. земельної ділянки під будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. 27 грудня 1972 року [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування. 04 серпня 1990 року [PERSON] продала житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу 23 серпня 1990 року [PERSON] та [PERSON] розірвали договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 15 серпня 1991 року [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. 03 квітня 1997 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS](а.с.7,14-16,49-55) Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] станом на 05.07.1990 -07.02.1991 р. власником будинку була [PERSON](а.с.17-22). Згідно з технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] станом на 28.03.1997 року власниками будинку були спочатку [PERSON], потім [PERSON] і на даний час залишається [PERSON](а.с.23-25) Рішенням (двадцять першої сесії сьомого скликання) Прилуцької міської ради №29 від 23 грудня 2016 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано земельну ділянку із земель комунальної власності, що раніше була надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, без зміни цільового призначення у власність: [PERSON] ([ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). Згідно з листа Прилуцької міської державної нотаріальної контори № 683/01-16 від 15.05.2018 року на адресу [PERSON], вбачається що останню було повідомлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна виявлено обтяження за № 3205046 зареєстроване реєстратором: Прилуцькою міською державною нотаріальною конторою 15 травня 2006 року на житловий будинок [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. Підставою для накладення арешту було повідомлення б/н від 15.05.2006 року, видавник 4 відділення пн.ЖД ст.Полтава, архівний запис №1822-20 від 28.05.1959 року, внутрішній № 78012А3923F1282F5254, та рекомендовано надати повідомлення від кредитора або його правонаступника про погашення заборгованості, на підставі якого буде знято арешт з житлового будинку [ADDRESS](а.с.8) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що станом на день звернення до суду позивач не має заборгованості перед 4 відділенням пн. ЖД ст..Полтава чи його правонаступником, боржник [PERSON] ніколи не був власником житлового будинку на який накладено арешт, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право власника щодо розпорядження своїм майном підлягають поновленню, шляхом зняття арешту з його майна.

Outcome: approved