Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 16 травня 2015 року, вона ([PERSON]) уклала шлюб з відповідачем [PERSON] у виконавчому комітеті Доробратівської сільської ради Іршавського району, під час якого у них народився син [PERSON], який на даний час знаходиться на її вихованні. Так, після народження дитини, їхні стосунки з відповідачем погіршилися, він припинив піклуватися сім'єю, на грунті чого виникали непорозуміння. З весни поточного року, [PERSON] виїжджає на заробітки, але зовсім не піклується сином та матеріально сім'ю не утримує. Зазначає, що вона проживає у будинку своїх батьків, але дитину утримує за свої кошти, яких ледь вистачає, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, і самостійного доходу не має. Тому вона ([PERSON]) на підставі вищенаведеного звертається до суду та просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 1000 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; та стягнути аліменти на її утримання в сумі 1200 грн., щомісячно і до досягнення сином 3-х років. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Зменшила позовні вимоги та просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання Сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн. щомісячно і до його повноліття, та на її утримання в розмірі 500 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи через оголошення в засобах масової інформації. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Доробратівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, між [PERSON] та [PERSON] 16 травня 2015 року зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 04 (а.с.4). Згідно копії Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого 18 січня 2016 року виконавчим комітетом Негрівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, у сторін по справі [PERSON] та [PERSON] - [INFO], народився син - [PERSON] (а.с.5). З Довідки № 669 виданої 21 жовтня 2016 року Негрівською сільською радою Іршавського району Закарпатської області вбачається, що [PERSON], [INFO], мешканка [ADDRESS], дійсно має на своєму повному утриманні малолітнього сина: [PERSON], [INFO] (а.с.8). -2- Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов'язок закріплений в Конституції України, а також в Сімейному кодексі України, оскільки одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" також передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх змінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно дол законів України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а на підставі частини 3 статті 181 цього Кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з статтею 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно частини 1 пункиту 1 статті 367 Цивільно - процесуального кодексу України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно частини 2 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності до частини 4 статті 84 Сімейного кодексу України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено та знайдено підставність задоволення зменшених позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в сумі 1000 грн., яка у свою чергу є виважена, розумна, справедлива і об'єктивна. Так, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, яке гарантоване як частиною 2 статті 51 Конституції України,як Сімейним кодексом України, так і частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, це зокрема, виявляється в забезпеченні малолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Судом не знайдено перепон для [PERSON] з приводу надання ним матеріальної допомоги сину [PERSON]. Тому, незалежно від того, що відповідач [PERSON] проживає від дитини окремо, його обов'язок, як батька, утримувати та надавати сину матеріальну допомогу. Також, з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання позивача до досягнення сином трьох років, оскільки на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, а інших видів доходів не має. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved