Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим примішенням- [ADDRESS], з посиланням на те, що позивач є власником даної квартири, відповідач, яка є колишньою його дружиною, в даній квартирі після розірвання шлюбу не проживає з травня місяця 2015 року, відповідач в добровільному порядку зніматися із реєстраційного обліку не бажає, що порушує право позивача на користування належною власністю. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позов за вищевикладених обставин. Відповідач в судове засідання повторно не з"явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, відповідно до якої у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином,-шляхом надіслання судових повісток за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, причини неявки не повідомлені, заяви про розгляд справи за відсутності не подані. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується з положеннями ст.224 ЦПК України, представник позивача в судовому засіданні не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст.57?60 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 березня 2006 року є спадкоємцем на 1 / 2 частку житлового будинку №49 по вул.Мирна м.Ніжина Чернігівської області. Згідно заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірваний. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21 липня 2016 року у [ADDRESS] зареєстрована, зокрема, [PERSON], [INFO], яка згідно Акту обстеження від 01 листопада 2016 року, затвердженого заступником міського голови [PERSON], не проживає у даній квартирі з травня місяця 2015 року. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Спір виник між позивачем, як власником квартири, та відповідачем, як колишнім членом сім"ї позивача. Право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у даній квартирі понад один рік, відсутності перешкод останній у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачем, як власником квартири, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування нею, наявні підстави для визнання останньої такою, що втратила право користування житловим примішенням,- [ADDRESS]. Із врахуванням звільнення позивача, як інваліда другої групи, від сплати судового збору та положень ст.88 ЦПК України 551 грн. 20 коп судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved