Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

позивач [PERSON] 14 травня 2019 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення боргу. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 01 березня 2017 року він уклав договір позики, згідно якого передав у присутності свідка [PERSON] [PERSON] кошти в розмірі 100000 грн. Вказану суму відповідач [PERSON] обіцяв повернути до 01.09.2017 року. Однак, в зазначений термін відповідач грошей не повернув. Також 17 березня 2017 року позивач [PERSON] уклав із [PERSON] ще одни договір позики, відповідно до якого передав відповідачу в присутності свідка [PERSON] грошові кошти в сумі 200000 грн, які [PERSON] зобов"язався повернути до 17.09.2017 року. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 300000 (триста тисяч) гривень та судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3000 (три тисячі) гривень . 20 травня 2019 року по справі було відкрито провадження та справу призначено до підготовчого засідання на 11 червня 2019 року (а.с.8-9). Ухвалою Дружківського міського суду від 11 червня 2019 року підготовче засідання було закрито та справу призначено до судового розгляду на 18 липня 2019 року (а.с.32-33). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи він був повідомлений належним чином - судовими повістками, нада заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій вказав, що свої позовні вимоги він підтримує в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи він був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву та клопотання про відкладення розгляду справи від нього не надходило. З огляду на це, відповідно до вимог ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів, без фіксації судового процесу. Зі згоди позивача, представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Конституцією України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41). Статтями 15,16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 01 березня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав грошову суму у розмірі 100000 (сто тисяч) грн. із зобов`язанням повернути таку ж саме суму до 01 вересня 2017 року, що підтверджується договором позики у вигляді розписки (а.с. 4). Також, судом встановлено, що 17 березня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав грошову суму у розмірі 200000 (двісті тисяч) грн. та зобов"язався повернути таку ж суму до 17 вересня 2017 року, що підтверджується договором позики у вигляді розписки (а.с. 5). Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять раз перевищує встановлений законом неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договором про грошову позику від 01.03.2017 року, позивач віддав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 100000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 01 веерсня 2017року. Договором про грошову позику від 17.03.2017 року, позивач віддав у власність позичальнику грошові кошти в сумі 200000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму у термін до 17.09.2017року. Згідно ст.. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За таких обставин, позовні вимоги про стягнення основної суми боргу за договорами позики грошей від 01 березня 2017 року та від 17 березня 2017 року у загальній сумі 300000 (триста тисяч) гривень, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню підлягають судові витрати, які понесені стороною, на користь якої прийнято рішення, підтвердженні документально пропорційно від задоволених позовних вимог. Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 3000 (три тисячі) грн. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved