Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

ОСББ «Богдана Хмельницького, 12-14» звернулось суду з позовом до [PERSON] , ТОВ «Проперті Сервіс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська міська рада, приватний нотаріус КМНО Жила Г.В., приватний нотаріус КМНО Михайленко С.А., ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Укрспецприлад», про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.10.2015 р. приватним нотаріусом КМНО Михайленком С.А. за [PERSON] зареєстровано право власності на 89/100 часток квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва № [NUMBER] від 30.10.2015 р. про придбання майна з прилюдних торгів. Разом з тим, вказана квартира щодо якої вчинений вказаний оспорюваний правочин, розташована в будинку, який є пам`яткою архітектури місцевого значення в аварійному стані та перебуває на балансі позивача, що проводить протиаварійні та невідкладні консерваційні роботи, фінансування яких здійснюється співвласниками будинку. При цьому, за фактом шахрайських дій, вчинених щодо переоформлення квартири [ADDRESS] інформація внесена до ЄРДР. За результатами проведених у вказаному кримінальному провадженні експертиз встановлено, що підписи та печатки на документах, які використовувались для переоформлення квартири містять ознаки підробки. За таких обставин, посилаючись на недійсність правочину, а саме свідоцтва про право власності, на підставі якого за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, та в подальшому ним передано у якості внеску в статутний капітал відповідачу ТОВ «Проперті-сервіс», позивач вважає, що вказаний правочин суперечить вимогам законодавства та є недійсним, у зв`язку з чим підлягають застосуванню наслідки його недійсності, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 11.01.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні судом задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі Київську міську раду, [PERSON] , приватного нотаріуса КМНО Михайленка С.А. та ТОВ «ВКФ «Укрспецприлад» як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою від 14.08.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явились, своїх представників до суду не направили, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [PERSON] набув у власність 89/100 часток квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів № [NUMBER] від 30.10.2015 р., акту державного виконавця про проведені прилюдні торги від 09.07.2008 р., протоколу № 12/14/2 проведення прилюдних торгів від 08.07.2008 р., рішення Микитівського районного суду м.Горлівки від 19.07.2006 р. у справі № 1-2873/2006 про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння за позовом [PERSON] до ТОВ «Будресурс-Економія». Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2018 р. ТОВ «Проперті Сервіс» набуло у власність 89/100 часток квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів № 2486 від 30.10.2015 р. Згідно зі свідоцтвом, виданим 30.10.2015 р. приватним нотаріусом КМНО Михайленко Є.А., зареєстрованим в реєстрі за № 2486, відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого ВДВС Пролетарського РУЮ у м.Донецьку 09.07.2008 р., [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з 89/100 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 271,00 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м., яка складається з семи кімнат, на четвертому поверсі, вартістю 265000,00 грн., що раніше належала [PERSON] на підставі рішення Микитівського районного суду м.Горлівки від 19.07.2006 р. у справі № 2-2873/2006, яке набрало законної сили 31.08.2006 р., реєстрація права власності [PERSON] на вказану частку квартири не проводилась та придбана [PERSON] за 271000,00 грн. В матеріалах справи міститься акт державного виконавця про проведені прилюдні торги від 09.07.2008 р., відповідно до якого боржником зазначено [PERSON] , а стягувачем - [PERSON] , переможцем аукціону став [PERSON] , акт видано на підставі протоколу про проведення прилюдних торгів № 12-14/2 від 08.07.2008 р. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що торги з реалізації майна не проводились, а всі документи щодо проведення таких торгів, що були надані приватному нотаріусу для видачі свідоцтва про право власності, були сфабриковані та підроблені, про що свідчать надані висновки судових експертиз, згідно яких печатки та підписи на документах не відповідають оригіналам, також отримані відповіді уповноважених органів про те, що судові рішення, які зазначені в актах державного виконавця, не ухвалювались, прилюдні торги не проводились, виконавчі провадження не відкривались. Так, відповідно до наданих позивачем копій матеріалів кримінальних проваджень № 12016100100003405 від 16.03.2016 р. та № 12016100100001371 від 02.02.2016 р., відкритих за фактом шахрайського переоформлення квартир в будинку [ADDRESS] , за фактом незаконних дій нотаріуса, що здійснив перереєстрацію квартир будинку [ADDRESS] . В межах цих кримінальних проваджень на переоформлені квартири будинку [ADDRESS] накладені арешти, отримані документи, на підставі яких відбулось переоформлення, проведені експертизи печаток і підписів посадових осіб ПП «Нива-ВШ» та ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві на актах державного виконавця та протоколах прилюдних торгів. Згідно з висновком експерта № 322/тдд від 15.03.2017 р., складеним Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром за результатами проведення експертизи технічного дослідження документів, призначеної слідчим Пристансковим Р.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2016 р. за № 12016100100001371, відбиток печатки ПП «Нива-В.Ш.» (ідентифікаційний код 33668915) у протоколі № 12-14/2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить [PERSON] від 08.07.2008 р., нанесено на кліше печатки ПП «Нива-В.Ш.» (ідентифікаційний код 33668915), вільні зразки якої надані для порівняння. Згідно з висновком експерта № 8-4/321 від 20.04.2017 р., складеним Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром за результатами проведення технічної експертизи документів, призначеної слідчим Пристансковим Р.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2016 р. за № 12016100100001371, підпис у графі «ЗАТВЕРДЖУЮ: Генеральний директор ПП «НИВА-В.Ш.» [PERSON] », протоколу № 12/14/2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить [PERSON] від 08.07.2008 р. - виконано, ймовірно, не [PERSON] , зразки якого були надані для порівняння, а іншою особою. Відповідно до висновку експерта № 8-4/796 від 12.06.2017 р., складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром за результатами проведення технічної експертизи документів, призначеної слідчим Пристансковим Р.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.01.2016 р. за № 12016100100001371, підпис у кінці графи з рукописним текстом «2486» «Він ще, як представник» «те саме» «Свідоцтво» «НАР650865» «17грн.» на 245 сторінці Реєстру для реєстрації нотаріальних дій № 02-33 том № 1 від 23.01.2015 р. виконано [PERSON] . Згідно з листом Київського міського бюро технічної інвентаризації від 29.03.2016 р. № 3787 (И-2016) 89/100 частини квартири [ADDRESS] не приватизована та не за ким не зареєстрована. Як вбачається з відповіді Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.06.2018 р. № 2-20-242 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні виконавчі документа, у яких боржником виступає [PERSON] . Згідно з листом ВДВС Шевченківського РУЮ м.Києва від 21.03.2016 р., прилюдні торги по реалізації майна [PERSON] за участю відділу не відбувалися. Крім того, рішення Микитського районного суду м.Горлівки за позовом [PERSON] про визнання права власності та витребування майна (яке є нібито правовстановлюючим документом на майно боржника за актом державного виконавця) відсутнє в єдиному державному реєстрі судових рішень. 12.04.2016 р. належну [PERSON] частку квартири останній передав ТОВ «Проперті Сервіс» в якості внеску засновника в статутний капітал, підстава виникнення права власності: оспорюване свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 2486 від 30.10.2015 р. Відповідно даних міграційної служби [PERSON] , [INFO] отримав у Самарському РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області 06.04.2000 р. паспорт іншої серії та номера - [NUMBER] , а не [NUMBER] , який був замінений на новий паспорт серії [NUMBER] від 25.02.2015 р. у зв`язку із втратою попереднього. Таким чином, судом встановлено, що 89/100 часток квартири [PERSON] набув у власність та передав у якості внеску в статутний капітал ТОВ «Проперті-сервіс» неправомірно, на підставі підроблених документів. При цьому, свідоцтво про придбання нерухомого майна із прилюдних торгів видавалось на ім`я [PERSON] за відсутності належного акту, що свідчить про порушенням вимог п.6.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та положень ч.4 ст. 72 Закону України «Про нотаріат», а тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України вказане свідоцтво є недійсним, оскільки даний правочин суперечить вимогам законодавства. Відповідно правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 18.11.2015 р. у справі № 6-1884цс15 відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, установлених частиною першою ст. 215 ЦК України. Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадженім», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів в реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням. Таким чином, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності правочину. У відповідності до ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулюється Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 р. № 656/5. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові № 3-112гс14 від 23.09.2014 р. прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (пункт 2.2 Тимчасового положення). Тимчасовим положенням передбачено вимоги щодо проведення таких торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розділ 3) по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4), і по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). Відповідно до п.3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Згідно з розділу 4 Тимчасового положення прилюдні торги розпочинаються з оголошення ліцитатором порядку їх проведення. Лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців, за кожним лотом, що виставляється на прилюдні торги, ліцитатор оголошує номер, указаний в інформаційній карий» назву, коротку характеристику майна, стартову ціну. У ході торгів учасники прилюдних торгів повідомляють про готовність придбати заявлений лот за оголошену ліцитатором ціну, піднімаючи аукціонну картку з номером, повернутим до ліцитатора, або одночасно піднімають картку учасника прилюдних торгів і пропонують свою ціну. Якщо протягом трьох хвилин після триразового оголошення стартової ціни покупці не висловлюють бажання придбати майно за ціною, оголошеною ліцитатором, то запропонований об`єкт продажу знімається з торгів і прилюдні торги за даним лотом не проводяться. Повторні прилюдні торги проводяться не раніше ніж через місяць з часу проведення перших прилюдних торгів. Порядок підготовки і проведення прилюдних торгів, визначений цим Положенням, є обов`язковим у разі проведення повторних торгів. На повторних торгах стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 %. Якщо майно не було продане або прилюдні торги не відбулися, то майно знімається з прилюдних торгів. Якщо запропонована учасником прилюдних торгів ціна є більшою за ціну, запропоновану ліцитатором, то останній називає номер учасника і запропоновану ним ціну. Якщо протягом трьох хвилин після триразового повторення останньої ціни не буде запропоновано вищої ціни, то ліцитатор одночасно з ударом молотка оголошує про продаж лота, називає продажну ціну й номер переможця, під яким він зареєстрований як учасник прилюдних торгів. Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах; а відтак, є правочином. Цей висновок узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини 4 статті 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (розділ 6 Тимчасового положення, стаття 34 Закону України "Про нотаріат"). Отже, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 статті 203 ЦК України (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Разом з тим, слід зазначити, що оскільки за змістом частини 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. За умовами п.3 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Результатом прилюдних торгів є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленному порядку акта державного виконавця про проведені торги. Таке свідоцтво є документом, що посвідчує право власності та підставою державної реєстрації прав власності за покупцем. Наслідком визнання прилюдних торгів недійсними є визнання свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів незаконним та його скасування (пункт 27 постанови № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визнання підсудності цивільних справ»), так як таке свідоцтво, видане владним органом, суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права. Так, відповідно до свідоцтва, виданого 30.10.2015 р. приватним нотаріусом КМНО Михайленко С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2486, відповідно до ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акта державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого ВДВС Пролетарського РУЮ у м.Донецьку 09.07.2008 р., [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з 89/100 часток у праві власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 271,00 кв.м., житловою площею 184,90 кв.м., яка складається з семи кімнат, на четвертому поверсі, вартістю 265000,00 грн., що раніше належала [PERSON] на підставі рішення Микитівського районного суду м.Горлівки від 19.07.2006 р. у справі № 2-2873/2006, яке набрало законної сили 31.08.2006 р., реєстрація права власності [PERSON] на вказану частку квартири не проводилась та придбана [PERSON] за 271000,00 грн. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що згідно з відповіддю Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 22.06.2018 р. № 2-20-242 в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні виконавчі документи, у яких боржником виступає [PERSON] , згідно листа ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві від 21.03.2016 р. прилюдні торги з реалізації майна [PERSON] за участю відділу не відбувалися, рішення Микитського районного суду м.Горлівки за позовом [PERSON] про визнання права власності та витребування майна (яке є нібито правовстановлюючим документом на майно боржника за актом державного виконавця) відсутнє в єдиному державному реєстрі судових рішень, крім того, всі документи щодо проведення таких торгів, що були надані приватному нотаріусу для видачі свідоцтва про право власності, були сфабриковані та підроблені, про що свідчать висновки судових експертиз, проведених у рамках кримінальних проваджень, відповідно до яких печатки та підписи на документах не відповідають оригіналам, що свідчить про те, що торги відбулися на підставі неіснуючих документів щодо боржника, які також було проведено з порушенням норм чинного законодавства, то такі прилюдні торги є недійсними, тому суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про визнання правочину недійсним є обґрунтованим та підлягає задоволенню, зокрема вважає необхідним визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 2486, видане 30.10.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., на користь [PERSON] щодо 89/100 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 280,00 кв.м., житловою площею 184,9 кв.м. Щодо порушення оспороюваним правочином прав позивача суд зазначає, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає втому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-605цс16 від 25.05.2016 р., постанова Великої палати Верховний Суду від 18.04.2018 р. у справі № 439/212/14-ц/14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18.07.2018 р. у справі № 750/2728/16-ц, від 04.07.2018 р. у справі № 462/4611/13-ц). Такий висновок суду повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 09.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Тобто судова практика зміст ч.3 ст. 215 ЦК України тлумачить таким чином, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Як вбачається з матеріалів справи, позивач прагне відновлення законного складу співвласників будинку [ADDRESS] , шляхом оспорення правочину, в якому не є стороною з метою виконання власного обов`язку по виконанню в будинку протиаварійних та невідкланих консерваційних робіт і реставрації згідно припису № 293/П від 24.02.2016 р., виданого балансуотримувачу Департаментом культури Київської міської державної адміністрації після обрушення 25.02.2016 р. в будинку міжетажних перекриттів, та рішення співвласників будинку від 14.10.2015 р., оформленого протоколом № 7 про проведення реставрації за рахунок фінансування співвласників. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про порушення оспорюваним правочином прав позивача та наявність підстав для застосування судового захисту. Щодо позову в частині вимог про застосування наслідків недійсності шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності за № 14137410, дата державної реєстрації 12.04.2016 р. та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису право власності за № 11881812, дата державної реєстрації 30.10.2015 р, суд зазначає наступне. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з частиною 3 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст.216 ЦК України). За таких обставин, оскільки судом встановлено, що правочин, а саме свідоцтво № [NUMBER] від 30.10.2015 р. про придбання майна з прилюдних торгів, на підставі якого відповідач [PERSON] набув у власність 89/100 часток квартири [ADDRESS] , та в подальшому передав у якості внеску в статутний капітал відповідача ТОВ «Проперті-сервіс», суперечить вимогам законодавства та є недійсним, суд вважає, що позов у частині вимог про застосування наслідків недійсності правочину є також обґрунтованим та піддягають задоволенню, а тому вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності за номером 14137410, дата державної реєстрації 12.04.2016 р. та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності за номером 11881812, дата державної реєстрації 30.10.2015 р. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. у рівних частках, а саме по 800,00 грн. з кожного.

Outcome: approved