Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу укладений 21.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] дійсним та визнати за [PERSON] право приватної власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності від 02.09.2003 року приватна спільна часткова власність по 1/2 частки кожному належить подружжю гр. [PERSON] та [PERSON] 21.11.2003 року він купив у подружжя [PERSON] та [PERSON] їх житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Зі згоди подружжя всю його сім`ю було прописано (зареєстровано) у вказаному будинку. Подружжя [PERSON] виписались з с. Устя Бершадського району та переїхали на постійне проживання в Канаду. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . За життя подружжя він вів з ними переписку та передавав документи для належного оформлення будинку на нього, але нотаріальне посвідчення так і не було доведено до кінця. Спадкоємцями майна подружжя є їхні діти - відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , які від спадщини на проданий йому будинок відмовились. Набути права власності на вищезазначений будинок в нотаріальному прядку для нього не представляється можливим, оскільки відповідачі не оформили своїх спадкових прав на вказане нерухоме майно в [ADDRESS] , та відмовилися від спадку, а їхні батьки за життя не оформили продаж належного їм будинку нотаріально, оскільки поспіхом виїжджали до Канади. А тому він змушений звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів, оскільки вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо. Позивач [PERSON] в судове засідання не явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій він просить здійснювати розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися, в тому числі й через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 02.09.2003 року, приватна спільна часткова власність по 1/2 частки кожному належить подружжю гр. [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.09.2003 року за № 1380877, листом ДРАЦСу від 14.09.2020 року за № 1750-20.2-39. 21.11.2003 році позивач [PERSON] купив у подружжя [PERSON] та [PERSON] їх житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про про право власності на нерухоме майно від 02.09.2003 року серії [NUMBER] та розпискою про передачу коштів. Зі згоди подружжя всю сім`ю [PERSON] було прописано (зареєстровано) у вказаному будинку, що підтверджується погосподарськими книгами двору, особовий рахунок № [NUMBER] за 2001 -2005 р.р., 2006-2010 р.р., 2011-2015р.р.. Подружжя Дудників виписались з с. Устя Бершадського району та переїхали на постійне проживання в Канаду 30.09.2003 року, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Устянської сільської ради Бершадського району Вінницької області № 799 від 03.05.2019 року. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , а [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх смерть, перекладеними з англійської мови на українську мову. Позивач вказує, що за життя подружжя він вів з ними переписку та передавав документи для належного оформлення будинку на його ім`я, але нотаріальне посвідчення так і не було доведено до кінця. Спадкоємцями майна подружжя є їхні діти - відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , які від спадщини на проданий йому будинок відмовились, що підтверджується відмовою дочок від спадщини, вчиненої в м. Торонто 2006 року, довідкою Устянської сільської ради за № 77 від 05.02.2021 року про те, що останнє місце реєстрації прописки подружжя [PERSON] було в [ADDRESS] . Набути права власності на вищезазначений будинок в нотаріальному прядку для позивача не представляється можливим, оскільки відповідачі не оформили своїх спадкових прав на вказане нерухоме майно в [ADDRESS] , та відмовилися від спадку, а їхні батьки за життя не оформили нотаріально продаж свого будинку так як поспіхом виїжджали до Канади. Рішенням Конституційного Суду № 9-зп від 25.12.1997 р. визначено, що ч. 1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, "що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку і суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод". Згідно зі ст. 321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, договір, укладений між сторонами 21.11.2003 року є двостороннім та потребує нотаріального посвідчення. З незалежних від сторін підстав покупець та продавець, фактично виконавши умови договору, позбавлені можливості оформити їх нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Ч. 2 ст. 220 цього ж кодексу встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В силу ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не с укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст.ст. 15, 16, ч.2 ст. 218, ч.1 ст. 220, ч.1 ст. 321, ч.1 ст. 328, ст.ст. 640, 655, 657 ЦК України,

Outcome: approved