Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся досуду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку. Мотивує позов тим, що, дана земельна ділянка належала його вітчиму [PERSON], який помер 25.12.2014 року. Померлим було вчинено заповіт на користь позивача, він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав на час смерті зі спадкодавцем, який хворів та потребував стороннього догляду. Разом з тим, за місцем проживання померлого він зареєстрований не був, а відтак факт проживання зі спадкодавцем підлягає встановленню в суді. Зазначене перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, надавши аналогічні пояснення в обґрунтування позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з"явилася, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася належно. Відповідач [PERSON], який одночасно є представником [PERSON], в судове засідання 14.06.2017 не з»явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належно, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. В судовому засіданні 30.05.2017 року проти позову заперечував, вказував на те, що саме він та його рідна сестра [PERSON] є рідними дітьми померлого [PERSON], спадщину після смерті батька прийняли, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. [PERSON] вже отримав свою частину спадкового майна квартиру [PERSON] Крім цього, вказував, що земельна ділянка, яка є предметом спору перейшла у власність померлого від його матері, їх бабусі [PERSON] За життя вона спілкувалася з ними, на відміну від батька, та бажала б, щоб дане майно дісталося її рідним внукам. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач є пасинком [PERSON] (свідоцтво про народження, свідоцтво про укладення шлюбу, а.с. 8). 25 грудня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СР № 249460 (а.с.27). За життя померлим [PERSON] було вчинено заповіт, за яким спадкоємцем всього майна визначено позивача. Заповіт від 28 грудня 2012 року посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3730 (а.с. 24). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адмінмежах Васютинської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області площею 2,47 га, що належала йому згідно державного акту ІІ-ЧР № 037690, виданого на підставі рішення Васютинської сільської ради від 06.02.2002 року № 2 (а.с.11). Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Разом з тим, з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зверталися відповідачі [PERSON] (06.02.2015) та [PERSON] (14.02.2015). Зазначені обставини вбачаються з листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори № 502/01-16 від 19.04.2017 та копії спадкової справи, наданої Першою Черкаською державною нотаріальною конторою (а.с.93, 114-119). В позовній заяві та наданих суду поясненнях позивач посилається на те, що він постійно проживав разом з [PERSON] з червня 2012 року і до дня смерті останнього за адресою: [ADDRESS]. Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Комунального підприємства «Соснівська служба утримання будинків» №4779 від 04.08.2016 [PERSON] за місцем проживання був зареєстрований один (а.с. 34). З заявою про відмову від прийняття спадщини [PERSON] до нотаріальної контори не звертався. Навпаки, 12.12.2016 ним було подано до Першої Черкаської державної нотаріальної контори заяву з повідомлення про наявність між спадкоємцями спору, в якій він також просив не видавати свідоцтво про право на спадщину (а.с. 117). Тобто, для вирішення зазначеного спору однією з важливих обставин є встановлення факту постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем на день його смерті. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] (сусіди), [PERSON] (колега [PERSON]В.) показали, що з 2012 року, після того як [PERSON] отримав травму «перелом шийки бедра», [PERSON] постійно з ним проживав [INFO]. Він майже самостійно здійснював догляд за хворим вітчимом, який останні роки життя потребував стороннього догляду. Інформація щодо хвороби [PERSON] підтверджується наданими суду виписками з історії хвороби (а.с. 22-23, 36). Також на підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцм на день його смерті позивачем було надано суду наступні документи: договори з організаціями щодо надання комунальних послуг, які укладені саме [PERSON], копія його особистого листа по обліку кадрів з місця роботи, де в графі «місце проживання» зазначено саме «[ADDRESS], актом про залиття від 16.10.2014, що відбулось за місцем проживання [PERSON], який був складений в присутності позивача, документи щодо замовлення меблів (а.с. 16-20, 31-32, 78, 79). Враховуючи пояснення свідків, надані письмові докази суд вважає встановленим факт проживання [PERSON] постійно з червня 2012 року з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За положеннями ч. 2 ст. 1223, ст.ст. 1261-1265 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці першої-п»ятої черг за законом. Як зазначалося вище, [PERSON] було вчинено заповіт. Вказаний заповіт в судовому порядку недійсним не визнавався, на підтвердження протилежного доказів суду не надано. А тому суд не приймає до уваги заперечення відповідача [PERSON], що спадкове майно мають успадкувати саме вони з сестрою як рідні діти спадкодавця, оскільки в даному випадку спадкування здійснюється за заповітом. Вимог щодо визнання заповіту недійсним відповідачем не заявлялося. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено, що прво власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В розумінні глави 12 Цивільного кодексу України земельна ділянка як нерухоме майно є об"єктом цивільних прав. Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути обєктом права власності. За приписом ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, прийняття спадщини. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його. Враховуючи викладені обставини, грунтуючись на вищезазначених нормах права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а наданими суду доказами підтверджено його право на спадкування зазначеного майна за заповітом та його належність на час смерті спадкодавцю. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved