Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він є власником будинковолодіння [ADDRESS], в якому він зареєстрований та проживає разом з дружиною. Окрім них, у будинковолодінні є зареєстрований його онук - відповідач по справі, який з лютого 2017 року там не проживає, а проживає в Італії разом із своєю матір'ю. Поряд з тим, зазначив, що реєстрація відповідача за спірною адерсою спричиняє йому певні перешкоди в оформленні субсидії. А тому, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] Сторони на розгляд справи не з'явилися. Позивач подав до суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був сповіщений у визначеному законом порядку - через відповідне оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте на розгляд справи не з»явився, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у його відсутності до суду не подав, як і відзиву на позов. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити у справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до якої, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд; члени сім"ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, позивач [PERSON] є власником будинковолодіння в [ADDRESS] Наведене підтверджується копією договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності по [ADDRESS], на якому вчинено реєстраційний напис про право особистої власності на житлове приміщення. Поряд з тим встановлено, що у вказаному будинковолодінні окрім позивача, зареєстрованими є його дружина [PERSON] та онук [PERSON]. Останній за вказаною адресою не проживає. Наведене підтверджується довідкою виконавчого комітету Борщівської міської ради №2314 від 02.07.2018 року, актом обстеження житлових умов [PERSON] від 14.05.2018 року, складеного комісією Борщівської міської ради. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з лютого 2017 року в будинковолодінні [ADDRESS] не проживає, участі в утриманні житла не приймає, комунальних послуг не сплачує. Будь-яких доказів того, що між сторонами було досягнуто угоди щодо порядку користування відповідачем спірним жилим приміщенням, сторонами надано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Аналізуючи усі дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належному на праві приватної власності позивачу, є підставними, грунтуються на вимогах закону, а тому, підлягають задоволенню. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі у виді судового збору. Виходячи з наведеного, на підставі ст.ст. 71, 150, 156, 160, 163 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved