Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Начальник Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що на обліку в управлінні соціального захисту населення ЗМР по дніпровському району знаходиться справа по призначенню тимчасової державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування [PERSON]. На підставі заяви відповідача від 20.08.2015 року, їй була призначена і виплачувалася тимчасова допомога. Згідно рішення про призначення державної допомоги сім'ям з дітьми від 30.09.2015 року відповідачу була призначена тимчасова допомога з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року. Так, управління з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року відповідачу призначило тимчасову допомогу на підставі заяви від 20.08.2015 року, копії розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 345р від 17.06.2015 року «Про встановлення опіки над малолітнім [PERSON]». У жовтні 2016 року управлінню стало відомо, що 12.09.2016 року припинена опіка над малолітньою [PERSON], у зв'язку з усиновленням, про що відповідач повинна була повідомити управління, але не зробила цього. Управління повідомило відповідача про необхідність повернути виплачені кошти. Однак відповідач не сплатила у добровільному порядку тимчасову допомогу загальною сумою 2253,50 гривень. В зв'язку з вищевикладеним начальник Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району просить суд стягнути з відповідача суму тимчасової допомоги в розмірі 2253,50 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав вказаних в заяві, просив суд задовольнити їх. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності з ч.4 ст. 223 ЦПК України за відсутністю відповідача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] призначено тимчасову допомогу на підставі заяви від 20.08.2015 року, копії розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 345р від 17.06.2015 року «Про встановлення опіки над малолітнім [PERSON]» (а.с.10). Механізм надання тимчасової державної допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування регламентує Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги сім'ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок). Відповідно до Порядку тимчасова допомога призначається у разі, Відповідно до статті 16 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, визначеним в установленому порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення їх батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування та відповідно до законодавства набули статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Тимчасова допомога призначається кожні шість місяців починаючи з місяця, в якому подані усі необхідні документи. Для призначення допомоги на наступний шестимісячний строк одержувач подає лише заяву, в якій повідомляє про обставини, що можуть бути підставою для продовження виплати допомоги. Таким чином, на підставі заяви відповідача від 30.08.2015 року їй була призначена та виплачена тимчасова допомога з 01.08.2016 року по 31.10.2016 року. Відповідач була попереджена про підстави припинення виплати тимчасової допомоги відповідно до вимог чинного законодавства, про що свідчить її підпис у попередженні. У заяві на призначення тимчасової допомоги відповідач взяла на себе зобов'язання повідомити про всі обставини, що впливають на призначення тимчасової допомоги, ставила свій підпис і усвідомлювала, що надання неточних чи неповних відомостей тягне за собою відповідальність за законодавством України та одночасно давала згоду на отримання інформації, відносно себе, та членів своєї сім'ї, пов'язаною з наданням допомоги уповноваженими особами управління. Законодавство України покладає на заявників, відповідальність за надані відомості, або не надання інформації про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державних допомог, виплачені внаслідок зловживання з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім'ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Відповідно до п. 30 Порядку виплата тимчасової допомоги припиняється у разі виявлення обставин, що свідчать про звільнення від обов'язків опікуна чи піклувальника. Про виникнення зазначених у цьому пункті обставин одержувач зобов'язаний повідомити у десятиденний строк орган праці та соціального захисту населення. Виплата тимчасової допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникла одна із зазначених обставин. У жовтні 2016 року управлінню стало відомо, що 12.09.2016 року припинена опіка над малолітньою [PERSON], у зв'язку з усиновленням, про що відповідач повинна була повідомити управління, але не зробила цього. Відповідно до п. 30 Порядку у разі виникнення обставин, внаслідок яких може бути припинена виплата зазначеної допомоги, її одержувачі, служба у справах дітей, виконавчий комітет сільської (селищної) ради зобов'язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення, які виплачують допомогу. Виплата допомоги припиняється за рішенням органу соціального захисту населення з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли відповідні обставини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомоги. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету. Управління 20.10.2016 року відповідача повідомило про необхідність у термін до 20.12.2016 року повернути виплачені кошти. Однак відповідач не сплатила у добровільному порядку тимчасову допомогу загальною сумою 2253,50 грн. Сума допомоги, перерахованої (виплаченої) повертається отримувачем за вимогою органу, що призначив допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1762,00 гривень.

Outcome: approved