Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 17.02.2016 року. В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO]. Зазначає, що під час вагітності, відповідач припинив підтримувати будь які стосунки із нею, не забирав її з пологового будинку та в подальшому після народження дитини свідомо ігнорує свої батьківські обов»язки, не проявляє щодо дочки батьківської турботи та піклування, не цікавиться нею, та її розвитком, станом здоров»я, не бере участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Крім того, відповідач, [PERSON] надав нотаріальну згоду на позбавлення його батьківських прав. Просить позбавити відповідача батьківських прав, відносно дочки [PERSON] [INFO]. та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 1500 гривень щомісячно і до досягнення нею повноліття. Ухвалою від 21.12.2017 року позовні вимоги в частині стягнення аліментів - залишено без розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не прибули, надали суду заяву в якій вказують, що позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, розгляд справи просить проводити без їх участі. Відповідач [PERSON], в судове засідання 21.12.2017р. не прибув, надав суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення, розгляд справи просить проводити без його участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сокальської районної адміністрації в судове засідання не прибув, у поданій суду заяві вказав, що питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей з приводу чого надано висновок №2144/01-11 від 18.12.2017 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позов підтримує, справу просить розглядати без її участі. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На даний час шлюб розірвано, що підтверджується рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17.02.2016 року. З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO]. [NUMBER] встановлено, що її батьками є [PERSON] та (Романюк) [PERSON]. На підтвердження відмови від дитини, [PERSON] надав заяву, засвідчену 06.12.2017р. приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Львівської області Бойчук Н.І., в якій не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. Згідно довідки про склад сім»ї позивачки, виданої КП «Сокальжитлокомунсервіс» за №6169 від 19.10.2017р, встановлено, що за адресою [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно висновку органу опіки та піклування Сокальської районної державної адміністрації №2144/01-11 від 18.12.2017 року визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно його дочки [PERSON] [INFO] Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнав повністю, на підтвердження цього надав нотаріально засвідчену заяву в якій не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] [INFO]., суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини, покладених на нього ст. 150 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved