Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Кролевецькою державною нотаріальною конторою 15.05.2008 року за №1-841, вона є власником квартири [ADDRESS] . В належній їй квартирі зареєстровані її син [PERSON] , відповідач - її невістка [PERSON] , та дві онуки [PERSON] та [PERSON] . У 2006 році після одруження сина та невістки вона, позивач, зареєструвала у своїй квартирі її невістку [PERSON] 19 березня 2009 року рішенням Кролевецького районного суду Сумської області шлюб між ними було розірвано. У 2011 році народилась онука [PERSON] , яку вона, позивач, також зареєструвала у квартирі. Після народження онуки її син з невісткою проживали разом у зазначеній квартирі фактично без повторної реєстрації шлюбу. З 01 січня 2019 року невістка з дітьми переїхали жити в іншу квартиру за адресою [ADDRESS] . Відповідач вселилася у зазначену квартиру в якості члена сім`ї і набула право користування чужим майном, яке вона втратила після розлучення та переїзду. Вона, позивач, неодноразово зверталась до відповідача з приводу її зняття з реєстрації в квартирі, однак вона цього не зробила. Відповідач не робила спроб повернутися і в подальшому проживати в квартирі і не планує. Вона, позивач, є власником квартири, самостійно несе витрати по утриманню квартири. З відповідачем спільним побутом вони давно не пов`язані, тому право відповідача на користування чужим для неї майном підлягає припиненню на її вимогу, як власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. Відповідач втратила право на користування житлом - квартирою [ADDRESS] , оскільки вона вже не є членом її сім`ї внаслідок розірвання шлюбу з сином, з січня 2019 року в її квартирі не проживає, її реєстрація в зазначеній квартирі є формальною. У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрована за даною адресою, вона, позивач, позбавлена можливості здійснювати своє право власності на власний розсуд. Враховуючи викладене, позивач просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Позивач та її представник надали клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити (а.с. 51). Представник відповідача надав клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, вважає, що позов не підлягає задоволенню (а.с. 56). Третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області надав суду пояснення про розгляд справи без участі представника виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області (органу опіки та піклування). Зазначає, що в квартирі [PERSON] проживає сам, колишня дружина та його діти в квартирі не проживають з січня 2018 року. Вважає, що предмет позову не порушує особисті немайнові і майнові права та інтереси малолітніх, неповнолітніх осіб ( [PERSON] та [PERSON] ) (а.с. 42-44). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори 15.05.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1-841, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15.05.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8, 9, 10). Відповідно до довідки, виданої ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області 08 липня 2020 року № 9161, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Згідно з рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 19.03.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). За змістом позовної заяви відповідач [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в квартирі [ADDRESS] не проживає з січня 2019 року. Факт тривалого не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою голови будинкового комітету, посвідченою начальником КП "Кролевецька ЖЕК" Кролевецької міської ради Лисенко Л.В., згідно з якою [PERSON] та дві її дочки [PERSON] , [PERSON] з 1 січня 2019 року за адресою [ADDRESS] не проживають, а проживають по [ADDRESS] (а.с.13), зазначене підтверджується і актом обстеження умов проживання (а.с. 45). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла . У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично за місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає без поважних причин більше одного року підряд, житлом не користується, участі в утриманні квартири не приймає. Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за вказаною адресою судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачем і відповідачем була домовленість про збереження за останньою права користування спірним житловим приміщенням, не встановлено, що відповідач оспорювала виселення зі спірного житла, зверталася до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивача щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надала суду доказів, що покинула житло проти її справжньої волі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користуватись житловим приміщенням, не суперечить положенням статті 391 та ч.2 ст. 16 ЦК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач [PERSON] не є власником житла (квартири), яке належить на праві власності [PERSON] та не проживає за адресою: [ADDRESS] більше одного року. Виходячи з вимог ст. 321 ЦК України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема відповідачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України - відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Відповідачем та його представником не надано суду відзиву на позов та доказів, якими він заперечує проти позову. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved