Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує свої вимоги тим, що 04.07.1986 року на підставі ордеру № 772 Серія А його бабусі [PERSON] та її родині було надано право користування трикімнатною квартирою [ADDRESS] Окрім [PERSON] право користування отримали він (позивач), відповідач [PERSON] - батько позивача та [PERSON] - мати позивача. Як вказує позивач, станом на 16.04.2018 року у квартирі фактично проживають та користуються нею двоє осіб: він та [PERSON] [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] в 1993 році після розірвання шлюбу з [PERSON] пішов з квартири та з того часу жодного разу у квартирі не з'являвся, будь-який зв'язок з ним втрачено, місцезнаходження його невідомо. Відповідач участі в утриманні квартири не приймав, хоча жодних перешкод у користуванні квартирою йому не чинили, речі відповідача у квартирі відсутні. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити його вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, проти постановлення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача в заочному порядку, проти чого не заперечував позивач у своїй заяві. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, згідно ордеру № 772 Серії А від 04.07.1986 року [PERSON] було надано трикімнатну квартиру [ADDRESS] на сім'ю з 4-х осіб: на неї, сина [PERSON], невістку [PERSON] та онука [PERSON] (а.с.3). [INFO] [PERSON] померла (а.с.4). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи на те, що відповідач з 1993 року у квартирі не проживає, житлом не цікавиться, витрат по утриманню квартири не несе. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Так, згідно довідки Ватутінського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 06.05.1998 року, відповідач [PERSON] дійсно знаходився у розшуку за несплату аліментів з 1997 року (а.с.5). Як вбачається з актів, складених ЖЕД-306 24.06.2015 року, 28.10.2015 року, 03.02.2016 року, 03.03.2017 року, 06.12.2017 року відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі (а.с.6-10). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановленіст.71 ЖК України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, про що свідчать надані письмові докази, а тому задовольняє позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved