Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 4/8 частин (1/2 частина) автомобіля марки «КІА RIO, 2011 року випуску» державний номерний знак [NUMBER] № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER], свідоцтво [NUMBER], що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та на 1/8 частину зазначеного автомобіля в порядку спадкування належну її чоловіку [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] в свою чергу звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 3/8 частин автомобіля марки «КІА RIO, 2011 року випуску» державний номерний знак [NUMBER] № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER], свідоцтво [NUMBER], в порядку спадкування належну її батьку [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування первісного позову позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік, який постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири за зазначеною адресою та автомобіля «КІА RIO, 2011 року випуску», який був придбаний під час їх шлюбу. Шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 11 листопада 1972 року. Під час такого життя спадкодавець склав заповіт на все своє майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося, заповідав дочці [PERSON] відповідачці у справі, на 1/12 частину спадкової квартири видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я позивача. Після смерті чоловіка, позивач та відповідач звернулися до нотаріальної контори за оформленням спадщини, інших заяв не надходило. Оскільки свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, технічного паспорту, на вказаний автомобіль було втрачено, оформити майнові права стосовно автомобіля не можливо. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила аналогічні обставини, викладеним у первісному позову, пояснила, що оформити право власності на спадковий автомобіль після смерті батька не має можливості, у зв'язку з втратою оригіналів документів на транспортний засіб. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилася, повідомлялася про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надала суду заяву, з якої вбачається, що вона просить розглядати справу за її відсутність, первісні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлені про дату та час розгляду справи своєчасно та належним чином, надали до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, при цьому зазначила, що первісні позовні вимоги визнає у повному обсязі, зустрічні позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення первісного та зустрічного позовів, з наступних підстав. У ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11листопада 1972 року (свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 11 листопада 1972 року). В період шлюбу - 17 червня 2011 року [PERSON] придбав автомобіль «КІА RIO, 2011 року випуску» державний номерний знак [NUMBER] № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER], свідоцтво [NUMBER], що підтверджується копіями договору №412341 - Y00549 від 17.06.2011 року, облікової картки ТЗ від 18.06.2011 року, повідомленням Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 22.11.2017 року №31/20/1 - 1093. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що передбачено ст. 60 СК України. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором та майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як роз'яснено п.24 Постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК . Згідно зі статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною першою статті 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Пунктом п'ятим Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності ( крім сумісної власності подружжя ) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Суд вважає, що автомобіль марки «КІА RIO, 2011 року випуску» державний номерний знак [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбано у період зареєстрованого шлюбу і належить подружжю у рівних частках. [INFO] помер [PERSON], про що 20 липня 2015 року складено актовий запис №11085 (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 20 липня 2015 року). Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з частини квартири [ADDRESS], а також автомобіля марки «КІА RIO, 2011 року випуску» державний номерний знак [NUMBER] № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER], свідоцтво [NUMBER]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON] (факт родинних відносин підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 10.07.1980 року, копією рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2015 року про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 08.06.2017 року). Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.ст. 1220-1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, право на спадкування мають, зокрема, особи, визначені у заповіті, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкодавець [PERSON] за життя склав заповіт, посвідчений 06.02.2015 року державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Полтєвою І.О., зареєстрований в реєстрі за №6-44, відповідно якого на випадок смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та все те, що належатиме йому на день смерті, та на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON], [INFO] (після реєстрації шлюбу [PERSON]). У відповідності до ч.1 ст. 1241 ЦК України, право на обов'язкову частку у спадщині мають, зокрема непрацездатна вдова . Таким чином, незалежно від умов заповіту, заповідач не може позбавити спадщини певні категорії осіб, які є його найближчими родичами. У відповідності до ст.. 1241 ЦК України позивач має право на обов'язкову частину в спадщині. Після смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини, на підставі яких Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №610/2017, окрім [PERSON] та [PERSON] інших заяв про прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини по цій спадковій справі не надходили. Державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Каліберда Т.М. 26.09.2017 року видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за №5-244. Також державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Каліберда Т.М. 26.09.2017 року видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. Як вбачається з повідомлення державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Каліберда Т.М. від 27 вересня 2017 року №2970/02-14, у зв'язку з неможливістю надання оригіналу правовстановлюючих документів на автомобіль «КІА RIO, 2011 року випуску» державний номерний знак [NUMBER], неможливо видати позивачам свідоцтво про право на спадщину, запропоновано звернутися до суду. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням права власності, пов'язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. Всупереч викладеним вище нормам позивачі не можуть в повній мірі здійснити своє право власності щодо зазначеного автомобіля після смерті [PERSON] У цьому випадку позивачі обмежені у своєму праві розпоряджатися своїм майном. За таких обставин, позовні вимоги первісного та зустрічного позову підлягають задоволенню, як підтверджені належними доказами, та такі, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved