Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 11 814,83 грн. заборгованості за кредитним договором №CNCNRX02940041 від 07.10.2016 року, а також понесених судових витрат (а.с.3-4). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.10.2006 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір про надання останній кредиту у розмірі 1 798,50 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору щодо своєчасного внесення вказаних у Договорі платежів відповідачем порушені. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.05.2014 року стягнуто з [PERSON] 30 060,41 грн. Отже, заборгованість по поверненню відсотків, пені та штрафу на даний час становить 11 814,83 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, уточнив, що заборгованість за пенею в розмірі 10 776,03 грн виникла за період з 15.01.2014 року по 25.11.2016 року, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного: Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що 07.10.2006 року між ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] укладено кредитний договір №CNCNRX02940041 про надання строкового кредиту у розмірі 1 798.5 грн, на строк 12 місяців з 07.10.2006 року по 07.10.2007 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.8). Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між ним і банком кредитно-заставний договір, про що свідчить його підпис у заяві (а.с.7зв). Відповідно до умов договору, відповідач взяв на себе зобовязання перед Банком, в період сплати з 11 по 16 число кожного місяця надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 194 грн 64 коп для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.05.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк 30 061,41 грн заборгованості по кредитному договору (а.с.5). Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові, прийнятій в порядку ст.355 ЦПК України, у справі № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015р., яка у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування судами при вирішенні спорів, які врегульовані нормами матеріального права, щодо застосування яких висловлена правова позиція. З остаточного розрахунку заборгованості по кредитному договору №CNCNRX02940041 та заяви представника позивача вбачається, що за період з 15.01.2014 року по 25.11.2016 року заборгованість за пенею становить 10 776,03 грн; штраф (фіксована частина) 500 грн. 00 коп., штраф (від суми заборгованості) 538 грн. 80 коп, а всього 11 814,83 грн (а.с.6-7). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобовязання по кредитному договору, а тому, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1046, 1050, 1054 ЦК України, позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №CNCNRX02940041 від 07.10.2006 року обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 544,00 грн (а.с.1-2), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved