Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] в його користь борг в сумі 10000 доларів США та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що 24 квітня 2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким остання отримала від нього грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, що становить, враховуючи офіційний курс валют НБУ станом на 21 грудня 2020 року (27,828 гривень за один долар США) - 278280 гривень. Для забезпечення повернення боргу, відповідачка власноручно написала розписку, якою посвідчила передання їй вищевказаних коштів. Згідно з цією розпискою відповідачка зобов`язувалася повернути борг до 24 жовтня 2019 року разом з відсотками. У визначений строк відповідачка не виконала свій обов`язок щодо повернення грошових коштів за договором позики. Він неодноразово в усній формі звертався до [PERSON] про добровільне повернення боргу, остання в свою чергу при особистих зустрічах та у телефонному режимі обіцяла повернути борг, однак свої обіцянки не виконала, в досудовому порядку цю справу вирішити не вдалося. Позивач [PERSON] та його представник Мазурик П.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з викладених у позовній заяві підстав, справу просили розглянути у відсутності відповідачки, яка не з`явилася до суду, мотивуючи тим, що останній відомо про розгляд справи, доказів на поважність зазначених у її заяві причин неявки вона не подала, у підготовче судове засідання остання також не з`явилася, чим штучно з метою неповернення боргу затягує розгляд справи. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіслала на електронну адресу суду (не у підсистемі "Електронний суд") заяву про відкладення розгляду справи, у якій зазначено, що вона з`явитися не може у судове засідання через хворобу, однак жодних доказів на підтвердження цієї обставини до заяви не додано. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідачки, оскільки за відсутності будь-яких доказів на підтвердження викладених у заяві про відкладення розгляду справи обставин, немає достатніх підстав вважати причину її неявки у судове засідання поважною. Заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 24 квітня 2019 року [PERSON] склала розписку, за якою зобов`язалася повернути [PERSON] отримані в позику 10000 доларів США до 24 жовтня 2019 року. Таким чином, розписка від 24 квітня 2019 року підтверджує факт укладення між сторонами договору позики та отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів в розмірі 10000 доларів США із зобов`язанням повернути їх у зазначений у цій розписці строк. Свої зобов`язання по поверненню позики відповідачка [PERSON] у визначений у розписці строк не виконала, про що свідчить наявність зазначеного боргового документа у позивача - оригіналу розписки відповідачки на суму позики 10000 доларів США. [PERSON] не надано суду розписки позивача про одержання останнім виконання зобов`язання. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14 446цс18) суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] належить задовольнити повністю. Оскільки позов задоволено у повному об`ємі, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] належить стягнути понесені останнім та документально підтвердженні судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2782 грн. 80 коп.

Outcome: approved