Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 15.01.2013, яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Сам позивач у квартирі [ADDRESS] не зареєстрований, однак, його дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, про що свідчить довідка КП «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради №417 від 06.02.2016. Також, з 2004 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], хоча він в даній квартирі ніколи не проживав і не проживає. [PERSON] перебував у дружніх стосунках з громадянином Сирії - [PERSON], який на той час потребував легалізації перебування в м. Черкаси і тому дав згоду на його реєстрацію у своїй квартирі. Через деякий час [PERSON] та відповідач перестали спілкуватися та втратили зв'язок. Отже, з 2004 року і по теперішній час позивачу невідоме дійсне перебування відповідача. Житлом [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ніколи не користувався та ніколи не тримав належних йому речей. Факт того, що відповідач не проживає у вказаній квартирі підтверджується даними довідки з місця проживання від 01.02.2016 комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця» та акту опитування сусідів від 01.02.2016. Відповідач ніколи не приймав та не приймає участі в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг, а факт його формальної реєстрації створює додаткове фінансове навантаження на власника квартири, є перепоною для безперешкодного користування квартирою та не дає можливості оформити житлову субсидію. Таким чином, позивач просить суд усунути йому перешкоди у користуванні житлом, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До початку слухання справи подав через канцелярію суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі. Просив задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомленим про місце, дату та час слухання справи рекомендованим листом, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст. ст. 224 - 226 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 15.01.2013 - квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Крім того, даний факт також підтверджується даними витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №37193 від 15.01.2013. Відповідно до даних довідки №417 від 06.02.2016, виданої КП «СУБ Митниця» Черкаської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 3 особи: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (дружина позивача) та [PERSON], [INFO] (дочка позивача). Згідно даних довідки з місця проживання про склад сім'ї від 01.02.2016, виданої головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця», вбачається, що [PERSON] (посвідка на ПМП серії [NUMBER]) зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично за вказаною адресою не проживає з 2004 року по теперішній час. За даними акту опитування сусідів від 01.02.2016, посвідченого головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця», встановлено, що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER], посвідка на ПМП серії [NUMBER]) зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а фактично у даній квартирі не проживає з 2004 року по теперішній час. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] без поважних причин повністю втратив зв'язок з помешканням, його речі в квартирі відсутні, квартплату він не сплачує, не займається утриманням нерухомого майна. Судом не встановлено жодних обставин щодо вчинення будь-якими особами перешкод відповідачеві у користуванні ним житлом. Крім того, відсутні об'єктивні дані вважати, що відповідач не проживає в квартирі з поважних причин. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.11 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст.58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст.321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст.391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON], [INFO] не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин з 2004 року, залишивши помешкання добровільно, його особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачує, не приймає участь в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачеві користуватися житловими приміщеннями у вказаній квартирі. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved