Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивач [PERSON], 26 грудня 2017 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль марки ГАЗ-3110, номерний знак [NUMBER]. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначив наступне. 20 квітня 2016 року він придбав у [PERSON] автомобіль марки ГАЗ-3110, номерний знак [NUMBER] Ціна угоди склала 1800 долари США. Умови угоди були такі. Він сплатив [PERSON] всю обумовлену суму грошей за автомобіль і після цього той передає йому цей транспортний засіб. Про отримання грошей [PERSON] написав розписку, зобовязавшись оформити договір купівлі-продажу нотаріально до 05 травня 2016 року. [PERSON], передав йому автомобіль та технічний паспорт на нього. Фактично між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. 26 квітня 2016 року [PERSON] раптово помер. Відповідач [PERSON], як дружина померлого є спадкоємцем майна померлого. Відповідач від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. В теперішній час він використовує придбане майно за призначенням. Обставини, що виникли і змусили його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати договір купівлі-продажу, укладений між ним та [PERSON] дійсним та визнати за ним право власності на автомобіль марки ГАЗ 3110, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов №ХТН31100Х0226101. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, в судове засідання не зявилася, надавши до суду, до початку розгляду справи по суті, письмову заяву про визнання заявлених позивачем позовних вимог. В цій же заяві просила розглянути справу без її участі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Дослідивши вимоги позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і охоронюваних інтересів сторін і інших осіб, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конституцією України (ст.41) передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків, окрім іншого, є договори та правочини, а також інші юридичні факти (п.п.1,4 ч.2 ст.11 ЦК). Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснив, що встановлюючи позовні вимоги, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача з'ясовується предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. При цьому, оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. З позовної заяви вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 20 квітня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], позивачеві було продано автомобіль марки ГАЗ-3110, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов №ХТН31100Х0226101, погодженою сторонами вартістю 1800 долари США. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення вказаних правочинів виникли відповідні цивільні права та обовязки. Так, відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом установлено, що 20 квітня 2016 року [PERSON] продав, а позивач купив автомобіль марки ГАЗ-3110, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов №ХТН31100Х0226101 вартістю 1800 долари США. Сторони погодили всі істотні умови купівлі-продажу спірного майна, зокрема, були погоджені: сам факт купівлі-продажу майна, визначена його ціна, порядок його передачі. За придбане майно позивач сплатив обумовлену договором купівлі-продажу суму. Як убачається з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні, власником спірного майна є [PERSON] (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САР №884781, видане РЕВ№11 при УДАІ ГУ МВС України в Одеській області). Судом установлено, що сторони правочину (продавець і покупець) досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного майна, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, здійснили його передачу покупцеві, який прийняв його у своє володіння, та сплатив обумовлену договором грошову суму, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Отже, враховуючи, що укладений між сторонами правочин є консенсуальним, тобто права і обовязки сторін виникають в момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення немає, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно. Разом з тим, після укладення зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON], 26 квітня 2016 року помер, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЖД №466539, видане 08 вересня 2016 року (повторно) Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Відповідач по справі, як спадкоємець померлого відмовляється переоформити спірний автомобіль. З огляду на викладене суд констатує, що захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. Підсумовуючи викладене, суд прийшов до переконання, що договір купівлі-продажу автомобіля марки ГАЗ 3110, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER], кузов №ХТН31100Х0226101між [PERSON] і [PERSON] слід визнати дійсним та визнати за позивачем право власності на це майно. На підставі ст.ст. 638,655 ЦК України,

Outcome: approved