Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Мукачівська місцева прокуратура в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я виконавчого комітету Мукачівської міської ради звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів на відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 3632,60 гривень. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність права на відшкодування вищевказаної суми коштів, у зв`язку з проходженням потерпілим [PERSON] стаціонарного лікування у відділенні КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» внаслідок вчинення відповідачем відносно нього злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 1206 Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким в задоволенні позовних вимог просить відмовити у зв`язку з тим, що ним відшкодовано потерпілому шкоду в повному обсязі, а до вимог позивача слід застосувати строки позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти застосування строків позовної давності заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. Судом встановлено, що на підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 травня 2017 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, кримінальне провадження закрито. Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України \~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на зазначене, обставини щодо правових наслідків дій [PERSON] стосовно якого постановлено ухвалу про закриття кримінального провадження, в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою є встановленими та такими, що не підлягають доказуванню у даній справі. Як свідчать матеріали справи (інформаційна довідка КНП «Мукачівська центральна районна лікарня» від 19.03.2020 №482) потерпілий [PERSON] знаходився на лікуванні у КНП «Мукачівська центральна лікарня» з 25.09.2016 по 05.10.2016 - 10 днів. Таким чином, закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину було витрачено 3632,60 гривень. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи суд виходить з того, що згідно з положеннями ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України \~в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до частини третьої статті 56 Цивільного процесуального кодексу України\~у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Рішенням Конституційного\~Суду України\~№ 3-рп/99\~від 08.04.1999 встановлено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає з посиланням на законодавство підстави подання позову, вказує, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Відповідно до частин першої та третьої статті 1206 Цивільного кодексу України\~особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 року №11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат"\~питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжкодня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Постановою Кабінету міністрів України від 16 липня 1993 року №545\~затверджено Порядок\~обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання ( далі\~Порядок). У відповідності до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілому, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. У відповідності до частини сьомої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України\~особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Доказів звернення з даним цивільним позовом та його вирішення у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] за частиною першою ст. 286 Кримінального кодексу України\~суду не надано. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд виходить із наступного. Відповідно до\~статті 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~ статті 267 ЦК України). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування збитків, завданих каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, позовна давність не поширюється. Таким чином, суд приходить до висновку, що заява відповідача щодо застосування до даних правовідносин строку позовної давності, не підлягає до задоволення, оскільки позовна давність не поширюється вимогу за предметом позову. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню повністю. З урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved