Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Торговицької сільської ради, [PERSON] , [PERSON] в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованими по [ADDRESS] . Під час підготовчого провадження позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог згідно яких [PERSON] просив ухвалити судове рішення, яким визнати за ним [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованими по [ADDRESS] . Обгрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 09 вересня 1988 року, виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому №142 від 10 липня 1987 року, в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване по [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . Фотокопією по господарської книги Торговицької сільської ради доводиться, що у житловому господарстві по [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) у період з 01.01.1991 року по 01.01.1995 року проживали він, його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] . Довідкою Торговицької сільської ради №64 від 21.01.2020 року стверджується, що з 1983 року позивач разом із сім`єю постійно, безперервно проживає у вказаному житловому господарстві. Отже, протягом 36 років, він разом із сім`єю постійно проживає в будинку по [ADDRESS] , веде спільне господарство, обробляє земельну ділянку, сплачує комунальні послуги. За час проживання, власними коштами та особистою працею утримують житловий будинок у належному стані, провели капітальний ремонт, добудували господарські будівлі, зробили огорожу. А після смерті [PERSON] , з [INFO], протягом 18 років самостійно, відкрито та безперервно, на власний розсуд користується цілим житловим господарством. Позивач зазначає, що добросовісно заволодів житловим господарством по [ADDRESS] , оскільки вступивши у володіння цілим будинком був переконаний, що зможе набути право власності на будинок на підставі вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (в ред. 1963 року). Оскільки, відповідно до вказаних норм майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Так, із фотокопії по господарської книги Торговицької сільської ради вбачається, що у житловому господарстві по [ADDRESS] , у період з 01.01.1991 року по 01.01.1995 року , проживали: позивач [PERSON] , дружина позивача [PERSON] та діти позивача [PERSON] і [PERSON] . Ніхто з перелічених осіб не звертався з приводу виділу частки у колгоспному дворі. Головою колгоспного двору була [PERSON] , яка приходиться йому тіткою. У 1983 році позивач погодився на пропозицію [PERSON] та перейшов із сім`єю проживати до неї. На час ухвалення рішення Городенківського райвиконкому №142 від 10.07.1987 року та видачі свідоцтва про право власності на будинок колгоспного двору позивач разом із сім`єю були зареєстровані та проживали у господарстві. [PERSON] була самотньою хворою жінкою, у зв`зку з чим сім`я позивача здійснювала її догляд, проводила поховання. Ближчих родичів і відповідно інших спадкоємців у [PERSON] немає. Оформити заповіт не було змоги, оскільки тітка страждала на психічне захворювання. Позивач зазначає, що йому не було відомо про те, що успадкувати майно тітки за законом не зможе, у в`язку з тим, що згідно приписів ЦК України в редакції 1963 року, не є спадкоємцем. Отже, не знав та не міг знати про відсутність правових підстав для набуття права власності, а тому вважає володіння майном добросовісним. Крім того, у селі було усім відомо, що з 1983 року і по даний час [PERSON] разом із сім`єю постійно проживає у житловому господарстві по [ADDRESS] . З часу смерті [PERSON] протягом 18 років постійно безперервно користується цілим житловим будинком і ніхто протягом цього часу не заявив вимогу на обумовлене майно та не чинив перешкод у користуванні майном. Записи у по господарських книгах сільської ради також доводять, що спірним майном користується позивач відкрито та безперервно. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 09.09.1988 року, в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване по [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , що померла [INFO] , не залишивши заповіту та спадкоємців. У зв`язку з цим позивач позбавлений будь яких позасудових способів узаконення права власності на майно, яким добросовісно, відкрито та безперервно користується протягом 36 років, несе витрати на його утримання та покращення. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги в уточненій редакції підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, судовий розгляд справи проводити та завершувати без його участі. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились. Подали заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги [PERSON] , в тому числі з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнають в повному обсязі, не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташованими по [ADDRESS] в цілому за [PERSON] . Судовий розгляд просять проводити та завершувати у їх відсутності. Представник відповідача Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, подали до суду заяву, в якій зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Просять справу розглядати без представника Торговицької сільської ради. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.1 ст.13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] проживає та зареєстрований в житловому будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Копією свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 09 вересня 1988 року, виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому №142 від 10.07.1987 року, в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташоване по [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . У відповідності до технічного паспорта, виготовленого техніком-інвентаризатором [PERSON] житлове господарство по [ADDRESS] складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 43.2 кв.м., житловою площею 32.4 кв.м., стодоли, двох комор, сараю, вбиральні, колодязя, воріт та огорожі. Будівництво житлового будинку завершено у 1958 році, господарські будівлі зведені у 1991 році. В довідці про об`єкт нерухомого майна зазначено, що згідно архівних даних Коломийського ОКП МБТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] зареєстроване за головою колгоспного двору [PERSON] , згідно Свідоцтва на право власності, виданого на основі рішення виконкому Городенківської районної ради №142 від 10.07.1987 року. Для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку господарських будівель та споруд розмір земельної ділянки становить 0,2500 га, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №1061 від 17.10.2019 року. Копією довідки виконавчого комітету Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №1319 та фотокопією по господарської книги Торговицької сільської ради встановлено, що у житловому господарстві по [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) у період з 01.01.1991 року по 01.01.1995 рік, проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а/з №16 від 02.07.2007 року). Довідкою виконав виконавчого комітету Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №64 від 21.01.2020 року підтверджено, що [PERSON] була одинокою, не мала чоловіка, дітей, інших близьких родичів. У зв`язку із психічним захворюванням систематично лікувалася стаціонарно у спец лікарні с. Підмихайлівці Рогатинського району. [PERSON] приходиться племінником [PERSON] . За згодою [PERSON] [PERSON] разом із сім`єю з 1983 року постійно відкрито та безперервно проживає у господарстві по [ADDRESS] . Утримує будинок в належному стані, обробляє земельну ділянку, сплачує земельний податок. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Записом акта про смерть №2 від 17.01.2002 року, виданий Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Згідно відповіді державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори №20/0116 від 14.01.2020 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкова справа не заводилася. На підставі довідок виконавчого комітету Торговицької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області №1060 від 17.10.2019 року та №64 від 21.01.2020 року встановлено, що з часу смерті тітки [PERSON] 1928 року народження, яка померла [INFO] (актовий запис №2 від 17.01.2002 року) [PERSON] вступив в управління спадковим майном, проводив поховання [PERSON] , робив поминки, сплачує податкові платежі по [ADDRESS] . У встановлений законом строк [PERSON] звернувся в державну нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на спадкове майно, що знаходиться в с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області. Проте, постановою державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що у відповідності до ЦК України (1963 року), який містив вичерпний перелік спадкоємців за законом, [PERSON] не являється спадкоємцем за законом. Заповіт від імені померлої не посвідчувався. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , добросовісно заволодів житловим господарством по [ADDRESS] , з 1983 року по даний час відкрито, постійно, безперервно користується вказаним житловим будинком. А після смерті [PERSON] , з [INFO] по даний час самостійно, постійно, продовжує відкрито та безперервно користується цілим житловим будинком, утримує будинок в належному стані, сплачує комунальні послуги та земельний податок. Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо набуття права власності за набувальною давністю та регулюються нормами Цивільного кодексу України 2003 року. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. В п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) . Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність володіння, проживання і користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] більше десяти років. Крім того, суд зважає на те, що після смерті в 2002 році [PERSON] , спадкоємців не залишилося, ніхто із спадкоємців, перелік яких визначений вимогами ЦК України (1963 року), не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкові справи не заводились, і відповідачем Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області не надано суду відомостей про визнання спірного будинку безхазяйним нерухомим майном. Отже, враховуючи те, що [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіє і користується житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , більше десяти років та продовжує відкрито володіти та користуватися вказаним житловим будинком, доглядає за ним щоб запобігти його псуванню чи руйнуванню, робить необхідні ремонтні роботи, власник житлового будинку померла, спадкоємців не залишилось, суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст.15, 16, 328, 335, 344 ЦК України,

Outcome: approved