Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за виключенням прибудови до будинку літ. - А2-1 та сараю - літ. Б, розташованого по [ADDRESS] в порядку розділу майна подружжя. Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач з 09 серпня 2003 року з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, за спільні кошти було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та право власності було зареєстровано на відповідача. Під час шлюбу подружжям було побудовано сарай літ. «Б» та прибудову літ. «А2-1», дозвіл на збереження яких було надано але право власності не було оформлено. В зв`язку з тим, що сарай літ. «Б» та прибудова літ. «А2-1» не введені в експлуатацію та не зареєстровані за сторонами по справі, вони тимчасово не можуть бути включені до складу майна право власності на які буде визнано в судовому порядку. Оскільки, у добровільному порядку відповідач не погоджується поділити спільне майно подружжя, позивач змушена звернутися до суду. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою, повідомленою Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області. Про причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Відзив на позовну заяву до суду не направляв, зустрічного позову в строк наданий судом не пред`являв. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Розглянувши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, судом встановлено наступне. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 09.08.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.5). Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.12.2004 № 3191, засвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. [PERSON] придбав житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 5 вказаного договору Покупець на час укладення цього договору знаходиться у зареєстрованому шлюбі, його дружина згодна з укладанням цього договору (а.с.6). Право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с.8). Крім того, позивачем та відповідачем під час шлюбу було побудовано сарай літ. Б та прибудову літ. А2-1, дозвіл на збереження яких було надано але право власності не було оформлено, що підтверджується копією рішення сесії Люботинської міської ради Харківської області від 21.06.2012 року за №207 (а.с.10), довідкою Люботинського БТІ від 27.07.2020 за №124 (а.с.11) та копією технічного паспорта Люботинського БТІ від 27.07.2020 (а.с.12-17). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя ", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності п 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а відтак слід визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved