Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги заявленого позову мотивовано тим, що 16.07.2012 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в с.Великі Комяти, по вул.Ватутіна, 222, Виноградівського району, Закарпатської області, на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Після смерті матері позивач прийняв спадщину, так як з моменту народження і по теперішній час проживає у вказаному будинку. Заповіту на випадок смерті матір не залишила, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 845 від 14.11.2017 року житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Великі Комяти, вул.Ватутіна,222, будівництвом завершений та рахується за [PERSON] на підставі довідки виконкому Великокомятівської сільської ради від 05.07.2017 року за № 595. Інвентаризаційна вартість будинку становить 132582 грн. З даними документами позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було надано письмову відповідь № 492/01-16 від 16.11.2017 року про те, що у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, оскільки на житловий будинок спадкоємцем має бути представлено правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в разі відсутності даних документів рекомендовано звернутись до суду. На підставі вище викладеного позивач змушений звернутись до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом про визнання за ним права власності на вище вказаний спадковий житловий будинок. Позивач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідач [PERSON], про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомленою своєчасно, в судове засідання не зявилася, однак до суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову. Відповідач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи будучи належним чином повідомлений своєчасно, в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та про те, що не заперечує проти задоволення заявленого позову Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що 16.07.2012 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в с.Великі Комяти, по вул.Ватутіна, 222, Виноградівського району, Закарпатської області, на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Після смерті матері позивач прийняв спадщину, так як з моменту народження і по теперішній час проживає у вказаному будинку. Заповіту на випадок смерті матір не залишила, а тому спадкування проводиться в порядку спадкування за законом. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 845 від 14.11.2017 року житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Великі Комяти, вул.Ватутіна,222, будівництвом завершений та рахується за [PERSON] на підставі довідки виконкому Великокомятівської сільської ради від 05.07.2017 року за № 595. Інвентаризаційна вартість будинку становить 132582 грн. Згідно довідки Великокомятівської сільської ради Виноградівського району № 02-37/762 від 15.11.2017 року згідно відомостей по господарського погосподарська книга № 26 особовий рахунок № 1567-1 житловий будинок, розміщений у селі Великі Комяти, по вулиці Ватутіна, 222 рахується за [PERSON], яка помела 16.07.2012 року. Згідно довідки Великокомятівської сільської ради Виноградівського району № 02-37/762 від 15.11.2017 року громадянка [PERSON], яка померла 16.07.2012 року, на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [INFO], згідно відомостей по господарського погосподарська книга № 26 особовий рахунок № 1567-1. Згідно довідки Великокомятівської сільської ради Виноградівського району № 02-37/791 від 15.11.2017 року громадянка [PERSON], яка померла 16.07.2012 року на день смерті була зареєстрована та проживала у [INFO], на день смерті за вказаною адресою з померлою були зареєстровані та проживали: неповно рідний брат [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 845 від 14.11.2017 року житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Великі Комяти, вул.Ватутіна,222, будівництвом завершений та рахується за [PERSON] на підставі довідки виконкому Великокомятівської сільської ради від 05.07.2017 року за № 595. Інвентаризаційна вартість будинку становить 132582 грн. З даними документами позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було надано письмову відповідь № 492/01-16 від 16.11.2017 року про те, що у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості, оскільки на житловий будинок спадкоємцем має бути представлено правовстановлюючий документ, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в разі відсутності даних документів рекомендовано звернутись до суду. На підставі вище викладеного позивач змушений звернутись до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом про визнання за ним права власності на вище вказаний спадковий житловий будинок. Відповідачами по справі є чоловік померлої [PERSON], та донька [PERSON]. Спадкоємцем другої черги є неповнорідний брат померлої [PERSON]. Вони у встановлений законом строк не подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, спадщину не прийняли, претензій до спадкового майна не мають. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізованого суду: лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.Крім того, відповідно до правової позиції, висловленої ВССУ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Разом з тим, у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з'ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved