Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. 22 листопада 2019 року [PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу. Посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 січня 1990 року. Від даного шлюбу у них неповнолітніх дітей не має.Причиною розірвання щлюбу стало те, що кожен з подружжя проживають окремо одне від одного, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Примирення вважає не можливим, оскільки шлюб між ними носить тільки формальний характер. Просить суд розірвати шлюб. Відповідач правом відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та просив їх задовольнити. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2019 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Судом на підставі частини 2 статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. В підготовчому судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , сторони 25 січня 1990 року зареєстрували шлюб у виконкомі Тернівської сільської ради Закарпатської області, актовий запис №5. На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети та фактично припинили шлюбні відносини. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. V. Оцінка Суду. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам кожного з них, а тому вважає достатні підстави для його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, що становить 384 гривні 20 копійок. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 384 гривні 20 копійок. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved