Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Заставнівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової компенсації за Ѕ частки криниці. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2017 року є власником житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з належними до господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] і вони є співвласниками криниці, яка знаходиться на межі їхніх земельних ділянок. Дану криницю позивач разом із покійним батьком відповідача викопали на два домоволодіння поділивши всі витрати порівну, що давало можливість вільного доступу до криниці. На даний час відповідач перешкоджає їй користуватися криницею, належною їм на праві спільної часткової власності, в зв`язку з чим між ними неодноразово виникали суперечки та спори. Чоловік відповідача вчиняв відносно неї неправомірні дії, тому вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. В зв`язку з тим, що [PERSON] не надавала їй вільного доступу до криниці вона у 2018 році була змушена спорудити нову криницю на своєму подвір`ї. 21.11.2018 року вона звернулася до відповідача із заявою сплатити їй в добровільному порядку половину коштів, які вона витратила на нову криницю, а саме в сумі 10000 грн. Однак вирішити даний спір в добровільному порядку не вдалося, тому вона звернулася до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні засіданні позовну заяву підтримала, просила задовольнити. Суду пояснила, що відповідач не дає їй користуватися водою, в зв`язку з чим вона натягнула брезент щоб їх не бачити. У криниці стоїть її насос і вона станом на момент звернення до суду і по даний час використовує воду із старої криниці. Насос відповідача вона не пошкоджувала та його не вибирала. Хвіртка до криниці на защібці, замку не має. Нову криницю вона викопала у березні 2019 року. Спільне використання криниці вважає неможливим. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] пояснила, що стосунки з відповідачем неприязні. Причин такої поведінки вона не знає. Криниця викопана 30 років тому. Останні 3 роки власником 1/2 криниці є відповідач. Зазначила, що не може користуватися старою криницею та вручну набирати воду, оскільки вона крутить колесо, яке знаходиться на території відповідача, тому вона користується насосом щоб набирати воду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що в зв`язку з перешкоджанням відповідачем позивачу користуватися криницею, яка перебуває у їх спільному користуванні позивач викопала нову криницю на своєму подвір`ї, а тому просить суд стягнути із [PERSON] Ѕ вартості витрачених коштів. А також стягнути судові витрати по справі сплату судового збору. Зазначила, що позивач фізично має можливість користуватися криницею, однак постійні суперечки між сторонами цьому переджає. Цимбриня криниці руйнується. Набирати воду вручну можливо лише з двору відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що ніколи не забороняла позивачу користуватися криницею. Перешкод у користуванні не має, хвіртка не зачиняється. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що вважає заявлений позов [PERSON] безпідставним. Стаття 358 ЦК України говорить про неможливість спільного використання майна. Однак позивач по даний час використовує стару криницю. Відсутні докази неможливості спільного використання криниці. Відповідач не заперечує щодо права спільної часткової власності обох сторін. Перешкод у користуванні криницею не має. Криниця оточена фундаментом , а тому позивач може набирати воду. Ручка для набору води знаходиться з боку відповідача. Спільне використання криниці продовжується по даний час. Суд, заслухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст..358 ч.ч.1-3 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Позивач та її представник в судовому засіданні стверджували про неможливість спільного використання криниці, яка перебуває у спільній частковій власності. Разом з тим в судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду справи в суді позивач використовує криницю у власних потребах, жодних перешкод з боку відповідача їй не чиниться. Це підтверджується наявністю водяного насоса позивача в криниці та безперешкодного, повноцінного використання ресурсів криниці. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Васловівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а.с.58), [PERSON] та [PERSON] користуються спільною криницею, що знаходиться на межі між господарствами. Згідно акту від 10.04.2019 року (а.с.59) оглянуто криницю та на місці встановлено, що доступ до криниці є відкритим з боку обох господарств, жодних перешкод зі сторони [PERSON] в користуванні й доступу до криниці [PERSON] не чиниться. Також встановлено, що [PERSON] з боку свого господарства, біля хвіртки до криниці встановила тканий брезент. В криниці встановлено два насоси, які забезпечують водою обидва господарства. Крім того, у відповідності до відповіді на запит адвоката від 04.05.2019 року за № 4041/123/47/01.2017 вбачається, що позивач зверталася до Заставнівського ВП з приводу неправомірних дій [PERSON] , а не відповідача [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено порушення свого права відповідачем, з приводу спільного користування криницею та неможливості в подальшому такого спільного її використання. Відновленню підлягає порушене право, однак позивач не надав суду належних та допустимих доказів порушення своїх прав відповідачем. Відтак підстав для задоволення позовних вимог у суду немає. Відповідно до ст.\~26\~Закону\~України\~"Про\~адвокатуру\~та\~адвокатську діяльність" , адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, може бути договір про надання правової допомоги. Статтею 30\~вказаного\~закону регламентовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до норм статті 10\~Закон України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача дотримані норми чинного законодавства, а тому з врахуванням обсягу задоволення позовних вимог з позивача на користь відповідача [PERSON] необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати в розмірі 3500 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved