Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 30.03.2006 року вона (позивач) зареєструвала шлюб із відповідачем, від якого має дитину сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2008 року з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 600 грн. на утримання сина [PERSON]. Дитина проживає разом з нею, відповідач постійно ухиляється від виконання вказаного рішення суду, надає кошти на утримання сина не регулярно та не в повному обсязі. Особисто вона несе витрати на забезпечення їхньої дитини, які в середньому складають приблизно 4000 грн. на місяць. Внаслідок того, що значно зросли ціни, підвищились в ціні продукти харчування, оплата комунальних послуг і вона повинна постійно витрачати грошові кошти на їжу, одяг, взуття, санаторно-курортне лікування дитини, книги, підручники та інші окремі необхідні побутові витрати. Зазначила, що також дитина постійно хворіє, зокрема має діагноз «функціональні розлади міліарної системи на фоні загину жовчного міхура». За станом здоров'я потребує дієтичного харчування в школі дієтичний стіл №5. В зв'язку з чим вона постійно витрачає кошти на ліки, вітаміни та ін. На даний час вона (позивач) не працює, також на її утриманні знаходиться літня мати, якій вона допомагає. Відповідач не бере участі у додаткових витратах, викликаних хворобами сина. На сьогоднішній день стягнута судом сума аліментів у розмірі 600 грн. не забезпечує потреб дитини. Позивачу не відомо чи працює відповідач офіційно, фактичний розмір доходів їй невідомо. На підставі викладеного, позивач просить суд змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на її користь згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі №2-5116 від 21.10.2008 року на утримання дитини - сина [PERSON] Стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., щомісячно із наступною індексацією, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року відкрито провадження в справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, сторони зареєстрували шлюб 30 березня 2006 року (а.с.5). Від спільного подружнього життя сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1648 (а.с.4). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2008 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 600 грн., щомісячно з 21.08.2008 року і до повноліття дитини (а.с.3). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.05.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Позивач зазначає, що аліментів, які були стягнути з відповідача на утримання дитини, не достатньо для забезпечення потреб дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв'язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений рішенням суду розмір аліментів на теперішній час є нижчим, ніж встановлено законом. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В силу ст. 182 Сімейного кодексу України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України,). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, враховуючи потреби неповнолітньої дитини для всебічного її розвитку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у твердій грошові сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін, відсутність у відповідача інших дітей, стан здоров'я відповідача, який є працездатним. У сукупності наведеного, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2008 року з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог в розмірі 2000 гривень, щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved