Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 22 липня 2017 року Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблено актовий запис № 55 (свідоцтво серії [NUMBER] від 22 липня 2017 року). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після укладення шлюбу їхні відносини були нормальними, саме такими на які вона розраховувала, укладаючи шлюб. Однак на початку 2020 року їх стосунки стали погіршуватися. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, періодично зникав з дому, проводячи час у компаніях з вживання спиртних напоїв та неодноразово давав привід для підозри його у подружній зраді. Не приймав участі у матеріальному забезпеченні сім`ї. Через таку поведінку відповідача між ними стали виникати сварки вдома та на її робочому місці, які з часом відбувалися все частіше. Під час сварок відповідач ламав меблі, погрожував фізичною розправою її колегам, а одного разу штовхнув її матір від чого та вдарилась об стіну. Вона намагалась зберегти сім`ю та пояснювала відповідачу, що їй не подобається така його поведінка. Відповідач обіцяв припинити вживати спиртні напої та змінити поведінку, але обіцянок не виконував та поведінку не змінював. У травні 2020 року вона прийшла до висновку, що її намагання зберегти сім`ю не мають ніякого результату. Поступово почуття, що їх об`єднували перестали існувати і вони припинили шлюбні відносини. На даний час шлюб існує лише формально, їх фактичні відносини за своїм змістом не є шлюбними, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Від шлюбу дітей не мають. Подальше збереження шлюбу порушує її права. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Однак, надала до суду заяву, відповідно до якої поданий нею позов підтримує, на примирення не згідна та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] 31 березня 2021 року подав до суду заяву, відповідно до якої просить надати час для примирення терміном 3 місяці. 01 квітня 2021 року відповідач [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої пред`явлений позов визнає, зазначає , що надавати термін для примирення подружжя не має потреби та просить розгляд справи проводити у його відсутність. За таких обставин суд розгядає справу у відсутності сторін та, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступного. У відповідності до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 22 липня 2017 року Рокитнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про що зроблено актовий запис № 55 (свідоцтво серії [NUMBER] від 22 липня 2017 року). Після укладення шлюбу їхні відносини були нормальними, саме такими на які розраховувала позивач, укладаючи шлюб. Однак на початку 2020 року їх стосунки стали погіршуватися. Відповідач почав зловживати спиртними напоями, періодично зникав з дому, проводив час у компаніях де вживали спиртні напої та давав привід для підозри його у подружній зраді. Не приймав участі у матеріальному забезпеченні сім`ї. Через таку поведінку відповідача між подружжям стали виникати сварки вдома та на роботі у позивачки, які з часом відбувалися все частіше. Під час сварок відповідач ламав меблі, погрожував фізичною розправою колегам позивачки, а одного разу штовхнув її матір від чого та вдарилась об стіну. Всі намагання позивачки зберегти сім`ю не мали ніякого результату, відповідач обіцянок не виконував та поведінку не змінював. Поступово почуття, що об`єднували подружжя перестали існувати і вони фактично припинили шлюбні відносини. На даний час шлюб існує лише формально, у звязку з чим подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та порушує права позивачки. Від шлюбу дітей не мають. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно з положеннями частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено частиною 3 статті 7 Закону України "Про судовий збір". Оскільки, відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454 гривні. З урахуванням\~викладеного,

Outcome: approved