Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Ланчинської селищної ради об"єнаної територіальної громади про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . У зв`язку з реєстрацією шлюбу їй було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] . За час спільного проживання в них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . 05 січня 2015 року рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області шлюб між ними розірвано. Неповнолітніх дітей залишено проживати разом з нею, а її прізвище [PERSON] змінено на дівоче [PERSON] . 14.01.2015 року вона звернулась в Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 10.03.2016 року згідно рішення суду № 348/46/15-ц її позовні вимоги задоволено частково і вирішено стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. 23 листопада 2018 року вона зареєструвала шлюб і [PERSON] та змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON] . Відповідач не спілкується з дітьми , не відвідує їх , не приймає участі у вихованні дітей не цікавиться їхнім життям, здоров`ям, добробутом, навчанням, фізичним, духовним та розумовим розвитком. Матеріально не забезпечує дітей. Така поведінка відповідача є умисною, оскільки останній усвідомлює наслідки своїх дій, які призводять до погіршення матеріального становища дітей. Окрім того дії відповідача мають триваючий характер, так як продовжується протягом останніх 5-ти років. 10.06.2019 року вона звернулась в Ланчинську селищну раду об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області із заявою про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] 14 червня 2019 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини Ланчинської селищної ради ОТГ на якій було розглянуто її заяву та проведено бесіду з дітьми. Оскільки [PERSON] не прибув на засідання комісії, хоча був належним чином повідомлений, проведено бесіду з батьком в телефонному режимі, який не заперечив проти позбавлення його батьківських прав. Результатом засідання комісії була рекомендація виконавчому комітету Ланчинської селищної ради ОТГ прийняти рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей. 14 червня 2019 року виконавчим комітетом Ланчинської селищної ради ОТГ прийнято рішення № 58, яким вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] 17 липня 2019 року [PERSON] написав заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Справжність підпису [PERSON] на вказаній заяві засвідчено приватним нотаріусом Маневицького районного нотаріального округу Волинської області Е.В.Тьохта. Згідно довідки начальника Маневицького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області в [PERSON] наявна заборгованість по аліментах, яка станом 01.03.2019 року становить 12954 (дванадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 94 коп. Їхні спільні з відповідачем діти, [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні та вихованні. Крім того аліменти присуджені рішенням Надвірнянського районного суду від 10 березня 2016 року на утримання дітей в сумі по 600,00грн. на кожну дитину є занадто малими для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку дітей. Відповідач [PERSON] не виконує покладених на нього батьківських обов`язків, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з даною позовною заявою. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача адвокат Романишин Д.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному об`ємі з підстав, зазначених у позовній заяві, суду пояснив, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляється від виховання та утримання дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Крім того у матеріалах справи знаходиться нотаріально засвідчена заява відповідача [PERSON] про те , що він не має заперечень стосовно позбавлення його батьківських прав. Просить суд постановити рішення, яким змінити розмір аліментів стягнутих рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 10 березня 2016 року і стягувати з відповідача, [PERSON] [INFO] , жителя с.Куликовичі, Маневицького району, Волинської області аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , уродженки селища Ланчин, Надвірнянського району та [PERSON] [INFO] , уродженця селища Ланчин, Надвірнянського району у розмірі по 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп., щомісячно, на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , жителя с. Куликовичі, Маневицького району, Волинської області громадянина України, батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , уродженки селища Ланчин, Надвірнянського району та [PERSON] , [INFO] , уродженця селища Ланчин, Надвірнянського району. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений завчасно належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки, про причини неявки не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування - Ланчинської селищної ради ОТГ в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та пояснила суду, що виконавчим комітетом Ланчинської селищної ради ОТГ, як органом опіки та піклування, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, було прийнято рішення від 14.06.2019 р. за № 58 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.09.2019 р. провадження по даній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2019 р. по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи та свідків, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. У зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачці було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] . 05 січня 2015 року рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітніх дітей : дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу прізвище позивача змінено на дошлюбне [PERSON] ( а.с. 13) За час спільного проживання в [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей ( а. с.11-12) 10.03.2016 року рішенням Надвірнянський районного суду Івано-Франківської області № 348/46/15-ц частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , уродженця с. Сенкевичівка, Горохівського району, жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] - [INFO] , та сина [PERSON] - [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття( а. с. 14-16) 23 листопада 2018 року позивач зареєструвала шлюб і [PERSON] у виконкомі Ланчинської селищної ради ОТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області актовий запис № 34. У зв`язку з одруженням позивач змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.11.2019 р. (а.с. 10). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Ланчинської селищної ради ОТГ та довідки Ланчинської селищної ради ОТГ від 11.09.2019 р. № 841/02.2-11 позивач [PERSON] проживає разом з неповнолітніми дітьми в [ADDRESS] (а.с. 18-19). Згідно довідки Ланчинського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Ромашка» від 14.05.2019 р. № 4/01-023 вбачається, що дитину [PERSON] , [INFO] приводить до ЗДО та забирає із ЗДО мати- [PERSON] (а.с. 20). Відповідно до довідки від 18.03.2019 року № 3350 виданої начальником Маневицького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області в [PERSON] наявна заборгованість по аліментах, яка станом 01.03.2019 року становить 12954, 94 грн. (а.с. 17) Ланчинська сільська рада об"єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області як орган опіки та піклування враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини надала рішення від 14.06.2019 р. № 58 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей : [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Вказані обставини підтвердили також допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснивши суду, що відповідач [PERSON] після розлучення життям дітей не цікавиться, не піклується про них матеріально, їх вихованням не займається. Мати малолітніх дітей : [PERSON] та [PERSON] піклується про дітей, постійно дбає про покращення їх матеріального стану, цікавиться їх успішністю в навчанні та дбає про їх здоров`я та розвиток. Крім того, в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява відповідача [PERSON] про те , що він не має заперечень стосовно позбавлення його батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] ( а.с. 24) Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, а саме не проживає з ними, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей , не цікавиться їх навчанням, не здійснює підготовку до самостійного життя, не спілкується з ними, матеріально не утримує. Мотиви з яких виходить суд та застовані норми права: У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року). Зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому звертає увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував заяву про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з обставин, викладених позивачем в позовній заяві та підтверджених в судовому засіданні, відповідач не спілкується з дітьми, не проявляє жодної батьківської турботи, не дбає про їх фізичний і духовний розвиток. Вказані обставини повністю визнані відповідачем, оскільки в матеріалах справи наявна нотаріально засвідчена заява відповідача [PERSON] про те , що він не має заперечень стосовно позбавлення його батьківських прав стосовно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Суд не має обґрунтованого сумніву щодо добровільності визнання вказаних обставин відповідачем, тому дані обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» з`ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах. У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дітей. Судом встановлено що з боку [PERSON] мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому прийшов до висновку, що є передбачені п. 1 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей, сприятимуть захисту інтересів дитини. Крім того, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про зміну розміру аліментів. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Перевіряючи доводи позивача щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд належним чином врахував положення ч. 1 ст. 184 СК України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як у разі наявності нерегулярного, мінливого доходу платника. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».Тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Висновки суду: Враховуючи вище наведене суд встановив наявність достатніх підстав для застосування у даній справі такого крайнього заходу як позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Тому суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Також, з врахуванням обставин справи, при визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх [PERSON] та [PERSON] суд враховує факт проживання дітей з матір`ю, вік та стан здоров`я дітей, матеріальний стан позивача, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку та здоров`я дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є фізично здоровим, відсутність у нього інших утриманців, а тому суд дійшов висновку, що позов слід задовільнити частково і стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 840 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного ст.ст. 141, 180-182, 184, 192 Сімейного Кодексу України, постановою № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved