Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько та батько відповідача [PERSON] Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу, якої увійшла земельна ділянка (пай) площею 1,4300 га, розташована на території Чорнушовцької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН № 465045. За життя він не встиг виділити межі земельної ділянки (паю) в натурі та виготовити державний акт на право приватної власності на землю. Пояснює, що на момент смерті спадкодавця, він постійно проживав разом із ним в с. Тарасівка Пустомитівського району Львівської області, окрім цього до дня його смерті вони вели спільне господарство, він доглядав за його будинком та організовував поховання. Вказує, що право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом серія РН №465045, однак оригінал такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію його права на спадкування через нотаріальну контору. У судове засідання позивач не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена, однак подала заяву у якій позовні вимоги визнала, просить позов задовольнити, а справу розглядати у її відсутності. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.197 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько сторін у цій справі [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Чорнушовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 24.06.2000 року. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу, якої увійшла земельна ділянка (пай) площею 1,4300 в умовних кадастрових гектарах, розташована на території Чорнушовцької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН № 465045, що зокрема стверджується довідкою №692 від 27.12.2013 року, виданою Чорнушовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області. За життя спадкодавець не встиг виділити межі земельної ділянки (паю) в натурі та виготовити державний акт на право приватної власності на землю. Згідно п. 11 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року ( 561-12 ), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР ( 1540-06 ). Так, згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року ( 2768-14 ) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) зокрема мають, громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Нормами ст. 2 цього нормативно правового акту встановлено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Дружина спадкодавця, мати сторін у цій справі, померла [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Чорнушовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, 26.10.2012 року. На момент смерті спадкодавця, позивач постійно проживав разом із ним в с. Тарасівка Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується довідкою № 691 від 27.12.2013 року виданою Чорнушовицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Згідно приписів ст. 548 ЦК Української РСР (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ч.1 п.1 ЦК Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У п. 4 ППВС України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.1983р. (у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), вказано про те, що якщо у вказаний в ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Згідно з п. 3.3. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів, щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтва про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, затверджених рішенням Міністерства юстиції України 29.01.2009 року, під фактом вступу у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані. Враховуючи зазначене вище можна зробити висновок про те, що саме такі дії були вчинені позивачем у цій справі. Оскільки позивач постійно проживав разом із батьком на момент відкриття спадщини і про відмову від спадщини не заявляв, він фактично прийняв спадщину та вступив в управління спадковим майном, зокрема земельною часткою (паєм) площею 1,430 в умовних кадастрових гектарах у с. Тарасівка Пустомитівського району Львівської області. Право на земельну частку (пай) підтверджується відповідним сертифікатом серія РН №465045, однак оригінал такого було втрачено, що унеможливлює реалізацію права позивача на спадкування через нотаріальну контору. Факт того, що спадкодавцю належала вказана земельна частка (пай), зокрема підтверджується й довідкою № 692 від 27.12.2013 року, виданою Чорнушвицькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, що зокрема підтверджено їх збереженою копією та довідкою органу місцевого самоврядування, проте були втрачені, та не можуть бути відновлені у встановленому законодавством порядку, свідоцтво було видано органом місцевого самоврядування, котрий на момент подачі цього позову до суду не має відповідних повноважень на видачу дублікатів вказаних документів, позивач змушений звертатися із цим позовом в порядку ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлено зокрема у разі втрати правовстановлюючого документу на нерухоме майно.

Outcome: approved