Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача - Державного підприємства «Каховське лісове господарство» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та завданої моральної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача 33330 грн. 96 копійок заборгованості по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 5000,00 грн. - моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що з 16.11.2010 року по 05.07.2019 року вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на посаді інспектора з кадрів з виконання обов"язків секретаря. Згідно наказу від 26.06.2019 року звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. Позивач стверджує, що при звільненні з роботи повний розрахунок з нею не проведений, а саме заробітна плата в сумі 33330 гривень 96 копійок не виплачена. Крім того, посилаючись на норми ст.117 КЗпП України, просила стягнути з підприємства компенсацію за час затримки розрахунку. Позивач також зазначає, що своїми неправомірними діями щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідачем заподіяна їй моральна шкода в сумі 5000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав. Не заперечував проти виплати по заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку. Стосовно стягнення з відповідача 5000,00 грн. моральної шкоди, представник відповідача покладався на розсуд суду. Суд, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, [PERSON] пра-цювала у Державному підприємстві «Каховське лісове господарство» на посаді інспектора з кадрів з виконанням обов"язків секретаря з 16.11.2010 року по 05.07.2019 року. Наказом №96-к від 26.06.2019 [PERSON] була звільнена з 05.07.2019 року за власним бажанням у зв`язку згідно ст. 38 КЗпП, що також підтверджується даними трудової книжки позивача . Згідно Довідки Державного підприємства «Каховське лісове господарство» №622 від 24.07.2019 року, сума заборгованості із заробітної плати позивача становить 33330,96 грн. Згідно Довідки Державного підприємства «Каховське лісове господарство» №664 від 19.08.2019 року заборгованість станом на 19.08.2019 року становить 25034,72 грн. Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує праців-никові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зо-бов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам ре-гулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. З урахуванням наведеного вимога позивача про стягнення з відповідача забор-гованості по заробітній платі є законною, обгрнунтованою, та підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповно-важеного ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», вста-новивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприєм-ства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на під-ставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність кош-тів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд зазначає, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності Аналогічні правові висновки містяться у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13, від 03.07.2013 року у справі № 6-64цс13, від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14. Судом встановлено, що з моменту звільнення та на момент звернення позивача із по-зовом до суду у ДП «Каховське лісове господарство» існує заборгованість з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення серед-ньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Абзацом2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвер-дженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців ро-бочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, перед-бачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для на-рахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні 2 календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. З огляду на довідку, надану Державним підприємством «Каховське лісове госпо-дарство» №664 від 19.08.2019 року, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 8600,96 грн., що не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо по-рушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем консти-туційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач понесла моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для свого утримання та утримання дітей, принизило позивача, що виз-нається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 1000 грн. Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 1000 грн., разом з розміром заборгованості по заробітній платі в сумі 25034,72 грн. та компенсаційними виплатами в порядку ст. 117 КЗпП України в сумі 8600,96 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.

Outcome: approved