Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Лікар-психіатр комунального закладу Кіровоградська обласна психіатрична лікарня звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Кропивницький, пров. Мінський, 1-І, з метою надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Заява мотивована тим, що [PERSON] хворіє на параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром, виражений емоційно-вольовий дефект, є небезпечним для себе та оточуючих, неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. За своїм психічним станом потребує примусової госпіталізації в психіатричну лікарню. Заявник в судовому засіданні заяву про необхідність примусової госпіталізації підтримав та просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON], яка є опікуном та дружиною недієздатного, просила заяву задовольнити та госпіталізувати [PERSON] до психіатричного закладу через погіршення його стану здоровя та неможливістю його догляду за місцем його проживання. Прокурор дану заяву також підтримала та не заперечувала проти ухвалення рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти надання йому психіатричної допомоги. Заслухавши пояснення представника комунального закладу Кіровоградська обласна психіатрична лікарня, заінтересованої особи, особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію, думку прокурора, який погодився із мотивами заявника щодо госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України Про психіатричну допомогу визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року розяснено, що у необхідних випадках суд зазначає про урахування: рішення Конституційного Суду України про офіційне тлумачення Конституції та законів України, які підлягають застосуванню в даній справі та при вирішенні питання про відповідність Основному Закону України нормативно-правових актів, перелічених у пункті 1 частини першої статті 150 Конституції України, якими сторони доводять свої вимоги чи заперечення; постанов Пленуму Верховного Суду України, прийнятих відповідно до статті 125 Конституції України і статті 55 Закону України від 7 лютого 2002 року N 3018-III «Про судоустрій України», з питання застосування норм процесуального та матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі. Судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17.09.2015 року визнано [PERSON], [INFO] недієздатним. Встановлено опіку над громадянином [PERSON], [INFO] та призначено опікуном громадянку [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до вимог частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до частини 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 05.09.2016 року, [PERSON] хворіє на параноїдну шизофренію, безперервний тип перебігу, параноїчний синдром, виражений емоційно-вольовий дефект. Підставою для госпіталізації в примусовому порядку недієздатного хворого [PERSON] є наявність реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих та неспроможність самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність (а.с. 4). Тому, комісія лікарів-психіатрів вважає доцільним госпіталізувати хворого [PERSON] до комунального закладу Кіровоградська обласна психіатрична лікарня в примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved