Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності серії СРА №169468, виданого Дрогобич МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Львівській області 12.05.2006 року, він є власником транспортного засобу марки «Пежо» моделі «407 ST 2.0Е», 2006 року випуску, № шасі VF36DRFJF21408159, тип транспортного засобу легковий седан-В, колір бежевий, реєстраційний номер №ВС3964АМ. 08.08.2014 року відкрито ВП 344332422 та накладено арешт на майно боржника на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] №2506 від 03.07.2014 року. 25.08.2015 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. 08.08.2014 року відкрито ВП №4289187 та накладено арешт на майно боржника на виконання виконавчого листа №1306/3254/2012 від 20.07.2012 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. 25.08.2015 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в межах ВП №44289187. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.10.2016 року заочне рішення Дрогобицького міськрайоннного суду від 18.06.2012 року скасовано. 20.10.2015 року відкрито ВП №49068505 та накладено арешт на майно боржника на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса [PERSON] 30.06.2017 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. 05.03.2014 року відкрито виконавче провадження №42388456 на виконання виконавчого листа №442/2966/13-ц від 22.07.2013 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. 31.01.2014 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження в межах виконавчого провадження. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду від 18.08.2014 року заочне рішення від 30.07.2014 року скасовано. Враховуючи скасування рішення, яке підлягало виконанню, 03.09.2014 року прийнято постанову про закінчення ВП №42388456 на підставі п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в межах виконавчого провадження. 16.02.2016 року відкрите ВП №50179664 та накладено арешт на майно боржника на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] №2506 від 03.07.2014 року. 30.06.2017 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в межах ВП 350179664. 20.12.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом прийнято рішення, яким визнано виконавчий напис нотаріуса №2506 від 03.07.2014 року таким,що не підлягає виконанню. Враховуючи наведено, він звертався до відповідача з заявою від 04.04.2017 року про скасування арештів з належного йому майна, однак з даного приводу йому було рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання позивач не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позов. Представник відповідача - Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку. За таких обставин, суд ухвалив продовжити розгляд справи за їхньої відсутності, провывши заочний розгляд даної справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з?явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України - не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності серії СРА №169468, виданого Дрогобицьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у Львівській області 12.05.2006 року, він є власником транспортного засобу марки «Пежо» моделі «407 ST 2.0Е», 2006 року випуску, № шасі VF36DRFJF21408159, тип транспортного засобу легковий седан-В, колір бежевий, реєстраційний номер №ВС3964АМ. 16.02.2016 року відкрите ВП №50179664 та накладено арешт на майно боржника (позивача) на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] №2506 від 03.07.2014 року. 30.06.2017 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в межах ВП 350179664. 20.12.2016 року Дрогобицьким міськрайонним судом прийнято рішення, яким визнано виконавчий напис нотаріуса №2506 від 03.07.2014 року таким,що не підлягає виконанню. Пунктами 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" розяснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. Згідно ч.1 ст. ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно частини другої цієї статті арешт на майно боржника може накладатись шляхом проведення опису манна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права Власності на це, майно і про зняття з нього арешт. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді справ судам належить звертати увагу на те, чи додержані відповідною службовою особою вимоги закону про опис та арешт майна, зокрема, чи перелічено в акті опису інше майно, у тому числі те, що знаходиться у спільній власності боржника з іншими особами, яке не описувалось, а також чи не описано те майно, на яке стягнення не може бути звернене за виконавчими документами або може бути звернене лише в передбачених законодавством випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку про під ставність позовних вимог. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved