Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради. З метою реалізації вказаної вище квартири [PERSON] , отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових драв на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з якої дізнались, що 28.03.2005 року та 26.10.2005 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт 1\\2частини квартири [ADDRESS] , реєстраційні номери обтяження: 1813530, 2533676. Підставами обтяження є постанови про арешт майна боржника, та оголошення заборони на його відчуження від 25 березня 2005 року та 24 жовтня 2005 року, видані ВДВС Деснянського району м. Києва, правонаступником якого є Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). На звернення позивача про зняття арешту з належного останній майна, Відповідачем - Деснянським районним відділом ДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) листом від 05 березня 2020 року №19800-Ш повідомлено, що при перевірці Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] станом на 05.03.2020 року у Відділі на виконанні не перебувають, для вирішення питання щодо скасування арешту з усього майна рекомендовано звернутися до суду. Також при зверненні до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про зняття арешту та отримання копії постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 березня 2005 року та від 24 жовтня 2005 року, видані ВДВС Деснянського району м. Києва, про стягнення з [PERSON] ( [PERSON] ) на користь [PERSON] 35 000 грн. При перевірці даних, що були зазначені в постановах про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2005 року та від 25.03.2005 року, було виявлено що обидві постанови було винесено на підставі одного виконавчого листа № 1-55 від 02.07.2004 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 35 000,00 грн. за вироком Ватутінського районного суду м. Києва від 31.01.2001 року. Вказана сума коштів сплачена 3-й особі в повному обсязі, що підтверджується постановою головного державного виконавця Маєвської Д.В. від 13.11.2007 року. Проте, арешти з майна позивача відповідачем на день подання позовної заяви не знято, тому посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: скасувати арешт Ѕ частини квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] - обтяження № 1813530 від 28 березня 2005 року, реєстратор - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора; обтяження № 2533676 від 26 жовтня 2005 року, реєстратор - П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 травня 2021 року прийнято до розгляду справу та призначено підготовче засідання. Сторона позивача протягом розгляду справи в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримала, просила призначити справу до судового розгляду, а також просила замінити відповідача - [PERSON] на Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Сторона відповідача протягом розгляду справи в підготовчому засіданні не з`являлись. Представники 3-х осіб до судових засідань не з`явилися. Просили проводити розгляд справи за їх відсутності. Ухвалою суду від 09 грудня 2021 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду з викликом сторін. Сторона позивача протягом розгляду справи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представником відповідача було надіслано до суду лист, в якому вони просили проводити розгляд справи за наявними матеріалами справи та за відсутності представника Відділу. 3-ті особа: [PERSON] , П`ятнадцята Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної Ради. З метою реалізації вказаної вище квартири [PERSON] , отримав інформаційну довідку №202007059 з Державного реєстру речових драв на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з якої дізнались, що 28.03.2005 року та 26.10.2005 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт 1\\2частини квартири [ADDRESS] , реєстраційні номери обтяження: 1813530, 2533676. Підставами обтяження є постанови про арешт майна боржника, та оголошення заборони на його відчуження від 25 березня 2005 року та 24 жовтня 2005 року, видані ВДВС Деснянського району м. Києва, правонаступником якого є Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідачем - Деснянським районним відділом ДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) листом від 05 березня 2020 року №19800-Ш повідомлено, що при перевірці Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що відкриті виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] станом на 05.03.2020 року у Відділі на виконанні не перебувають. З постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.10.2005 року серія АА № 818600 та від 25.03.2005 року серія АА №818588, було виявлено що обидві постанови було винесено на підставі одного виконавчого листа № 1-55 від 02.07.2004 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 35 000,00 грн. за вироком Ватутінського районного суду м. Києва від 31.01.2001 року. Постановою головного державного виконавця Маєвської Д.В. від 13.11.2007 року закінчено виконавче провадження, оскільки борг в сумі 35 000,00 грн. сплачений в повному обсязі згідно платіжного доручення № 42/16 від 05.11.2007 року. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне їй майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved