Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті його тестя [PERSON], [INFO], яки помер в м.Харцизьк Донецької області 15 червня 2016 року. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що факт смерті тестя йому необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть. В органі державної реєстрації актів цивільного стану їй було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON]О, у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Просить задовольнити її заяву та встановити факт смерті її матері [PERSON]. В судовому засіданні заявник пояснив, що він є зятем [PERSON], [INFO], оскільки він одружений на його донці - [PERSON], також пояснив, що помер [PERSON] в м. Харцизьк 15.06.2016 року, поховали [PERSON] 16.06.2016 року на кладовищі в селищі Нижня Кринка м. Макіївки. Заявник зазначив, що встановлення факту смерті тестя йому необхідно для отримання свідоцтва про смерть, просить задовольнити його заяву. Представник заінтересованої особи - Добропільський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Будь-яких заяв від останнього до суду не надходило. Представник заінтересованої особи - Добропільське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Будь-яких заяв від останнього до суду не надходило. Суд вважав можливим розглянути справу без участі заінтересованих осіб, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою померлого [PERSON], який проживав у м.Харцизьк, а заявник [PERSON] є її чоловіком. [PERSON] також пояснила, що її батько помер 15.06.2016 року в м.Харцизьк, його поховали на кладовищі в селищі Нижня Кринка м.Макіївки 16.06.2016 року. Щодо фотографій, які маються в матеріалах справи, пояснила, що на фото зображена могила її батька. Заслухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON]. 15.06.2016 року у м. Харцизьк підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] перемістився з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою вул..Маяковського, 23/8, м.Білозерське Донецької обл., що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України від 25.11.2014 року №1422002857 (а.с.8). З пояснень заявника, свідка [PERSON], судом встановлено, що заявник [PERSON] є зятем [PERSON], [INFO], що також підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017240310 від 22.10.2016р., з якого вбачається, що [PERSON] після шлюбу змінила своє прізвище на «Саприкіна», копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017241179 від 24.10.2016р., з якого вбачається, [PERSON] до реєстрації шлюбу мала прізвище «Саприкіна», копією свідоцтва про шлюб (а.с.12), з якої вбачається, що [PERSON] 20.01.2006 уклала шлюб з [PERSON] Згідно лікарського свідоцтва про смерть №31 від 15.06.2016 року та довідки про причину смерті від 15.06.2016 року, яка видана лікарем Центральної міської лікарні м.Харцизька Донецької народної республіки, [PERSON], [INFO] помер 15 червня 2016 року, причина смерті хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця (а.с.10). Зі свідоцтва про смерть, яке видано 15.06.2016 року Харцизьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки вбачається, що [PERSON], [INFO], помер 15.06.2016 року в м.Харцизьк Донецької Народної Республіки, про що 15.06.2016 року було зроблено актовий запис про смерть №486 (а.с.16). З пояснень заявника та свідка [PERSON] судом встановлено, що на фотографіях, які були досліджені в ході судового засідання, зображено місце захоронення [PERSON]. З листа начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 05 жовтня 2016 року № 753/3.3-120, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 15.062016 року, так як останнім предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Вказані лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті, свідоцтво про смерть - видані закладами м.Харцизьк Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості довідки про причину смерті, лікарському свідоцтву про смерть та свідоцтву про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], який помер 15 червня 2016 року в м.Харцизьк Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть його тестя. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved