Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 15 березня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони по справі з 12 березня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі. У спільному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Після розлучення, яке відбулось [INFO] року ,народилася донька [PERSON], [INFO], батьківство якої відповідач визнав. Домовленості про добровільну виплату аліментів на утримання дітей між сторонами не досягнуто. На теперішній час позивач відчуває матеріальні труднощі, відповідач на своєму утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, отже, на думку позивача, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач просить в судовому порядку встановити відповідачу обов'язок сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. На підтвердження своїх вимог позивач надала наступні документи: копію рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 02 листопада 2010 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], довідка про доходи [PERSON] № 211 видана ДТЕК Курахівська ТЕС, довідка КП «МСЄЗ» № 770 від 23.02.17 року про склад сім'ї. Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 27.03.2017 року відкрито провадження у справі № 237/1183/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Справу призначено до розгляду (а.с.19). 12.05.2017 року, до початку розгляду справи по суті, відповідачем [PERSON], було подано до суду зустрічну позовну заяву про виключення імені особи як батька з актових записів про народження дітей, в якому він просить суд: - виключити запис про батька [PERSON], [INFO], як батька неповнолітньої [PERSON], [INFO] з актового запису про її народження; - виключити запис про батька [PERSON], [INFO], як батька неповнолітнього [PERSON], [INFO] з актового запису про його народження. Також просить призначити по справі судово - медичну генетичну експертизу. (а.с.30-32). Свій зустрічний позов первісний відповідач обґрунтовує тим, що у нього є сумніви щодо його батьківства, оскільки його колишня дружина - первісний позивач у справі у подружніх стосунках зраджувала його. Заперечуючи проти первісного позову, відповідач зазначив, що оскільки він не вважає себе батько дітей, він не повинен сплачувати аліменти на їхнє утримання. 26.06.2017 року представником позивача за первісним позовом [PERSON], подано до суду заперечення проти зустрічного позову [PERSON], згідно з яким вона просить суд у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] про виключення імені особи як батька з актового запису про народження дітей відмовити у повному обсязі та задовольнити позов [PERSON]. (а.с.47-49). Окрім цього, представник позивача заявив про необхідність допиту свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд задовольнив клопотання про призначення судово - медичної генетичної експертизи, та зупинив провадження по справі на підставі ухвали Мар'їнського районного суду Донецької області від 26 червня 2017 року 08.12.2017 року у судове засідання з'явилася позивач за первісним позовом [PERSON], позовні вимоги по первісному позову підтримала, наполягала на їх задоволенні, у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом просила відмовити у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечував, просив задовольнити вимоги за зустрічним позовом, зазначив, що можливостей для примирення між сторонами не має. Всебічно, об'єктивно, повно, безсторонньо та безпосередньо у судовому засіданні дослідивши наявні у справі письмові докази та пояснення учасників провадження, оцінюючи ці докази з огляду на їх належність, допустимість, достовірність, кожного окремо, а також достатність і взаємний їхній зв'язок у їх сукупності, суд дійшов до висновків, які наведені нижче. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 12.03.2005 року між позивачем за первісним позовом - [PERSON] та відповідачем за первісним позовом - [PERSON], виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 19. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14 лютого 2006 року, [INFO] року народився [PERSON], про що виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 137. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] ( арк. Справи 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17 травня 2012 року, [INFO] року народилася [PERSON], про що виконкомом Курахівської міської ради Мар'їнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 73. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 11). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов'язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов'язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Із пояснень первісного відповідача вбачається, що його заробітна плата становить 35000,00 грн. (тридцять п'ять тисяч грн. 00 копійок) на місяць, первісний позивач вважає, що дохід відповідача на місяць є більшим, оскільки він має надбавки та премії, але довести це твердження належними доказами позивач не змогла про витребування довідки про дохід відповідача з місця його роботи суду не заявляла. Із довідки про доходи № 211, виданої ДТЕК Курахівської ТЕС, яку надав первісний позивач вбачається, що її дохід за 6 місяців становить 34660,50 гривень. Судом не встановлено наявності інших дітей у відповідача та непрацездатних утриманців. Окрім іншого, первісний відповідач повідомив суду, що надавав грошові кошти для утримання дітей виходячи з усної домовленості із позивачем. Позивачка не заперечувала цю обставину, але зазначила, що така допомога мала не системний характер, не відповідала рівню доходів батька і не могла задовольнити потреб дітей. Саме коли і ця допомога припинилася, позивачка і звернулась з позовом до суду про стягнення аліментів. Сума допомоги, яка добровільно надавалась відповідачем на утримання дітей, тривалість її надання не доведені сторонами належними доказами. Приймаючи рішення, суд виходить із того, що у відповідності до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП України, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. На вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Позов може бути пред'явлено у будь-який час, поки існує право на аліменти. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Якщо один із батьків (або батьки) не виконує свого обов'язку щодо утримання дитини, до нього може бути пред'явлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому випадку, заінтересована особа, яка має право на одержання аліментів на дитину, вправі вимагати їх виплати у судовому порядку незалежно від строку, що минув з моменту виникнення у неї цього права, а також незалежно від причин, у зв'язку з якими вона раніше не зверталася до суду з позовом. Аліменти звичайно присуджуються на майбутнє. Водночас, як виняток із загального правила, відповідно до частини 1 даної статті, стягнення аліментів відбувається не з моменту (дня) набрання чинності рішенням суду, а з моменту (дня) пред'явлення позову. Причому дане правило діє незалежно від того, наскільки багато часу пройшло від того як було пред'явлено позов до його задоволення судом. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Встановлюючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст.ст. 7, 141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В свою чергу, сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів. Таке право було роз'яснено сторонам. Так, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе задовольнити і вимогу позивача про допущення негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. В частині вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про виключення імені особи як батька з актових записів про народження дітей суд встановив наступне. Відповідно до ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини, згідно статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Нормами ст.ст. 1, 2, 18, 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану визначено», що внесення змін до актового запису цивільного стану, в тому числі про народження дитини, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За змістом положень п. 2.13, 2.16 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, різновидом яких є актовий запис про народження дитини, є серед іншого і рішення суду про виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження. Зміни, доповнення, виправлення, зазначені в рішенні суду, вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану. За змістом норм ст.7 Законом України „Про судову експертизу, п.1.2, 2.5 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 17 січня 1995 року №6, з метою встановлення можливості чи неможливості походження дитини від певного чоловіка проводиться судово-медична експертиза спірного батьківства. В обґрунтування своїх заперечень проти зустрічного позову відповідачка (первісний позивач) просила суд допитати свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила суду, що вона є матір'ю [PERSON], та бабою її дітей, що фактичні шлюбні відносини у її доньки з первісним відповідачем не припинились і після їх офіційного розлучення, первісний відповідач ніколи не висловлював сумнівів у тому, що він є батьком [PERSON] та [PERSON], піклувався про них, їздив на відпочинок, тощо. Про те, що у її зятя [PERSON] є сумніви щодо свого батьківства свідок дізнався від своєї доньки, вже коли у суді розглядалась справа про стягнення аліментів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є вітчимом [PERSON], дітей [PERSON] та [PERSON] вважає своїми онуками. Свідок зазначив, що [PERSON] ніколи не висловлював сумніву щодо свого батьківства по відношенню до [PERSON] та [PERSON], навіть приймав участь у пологах своєї дружини та безпосередньо спостерігав за народженням [PERSON]. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], повідомила суду, що починаючи з 2002-2003 року вона і її чоловік перебували у дружніх стосунках з [PERSON], а пізніше він познайомив їх з [PERSON], як з майбутньою дружиною. Про свої сумніви щодо свого батьківства [PERSON] ніколи не казав, завжди відносився до дітей як до своїх рідних, піклувався про них, забирав свого сина із пологового будинку, спостерігав за народженням своєї доньки [PERSON]. Свідок була здивована, що [PERSON] звернувся з позовом до суду і заперечує своє батьківство. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення зустрічного позову. Правова позиція суду ґрунтується на тому, що оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є саме відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Лише у разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення відомостей з актового запису про народження дитини. Аналогічна правова позиція викладена в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». З урахуванням характеру предмету доказування та спірних правовідносини сторін очевидним є висновок, що належними та допустимими доказами відсутності кровного споріднення між позивачем за зустрічним позовом та дітьми відповідача може бути в першу чергу висновок судово-медичної експертизи спірного батьківства та/або інші беззаперечні докази, які дають можливість встановити неможливість походження дитини від позивача. На підставі ухвали Мар'їнського районного суду від 26 червня 2017 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» ДОР» проведено молекулярно - генетичну експертизи по встановленню батьківства [PERSON] у відношенні дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], народжених громадянкою [PERSON]. Згідно даних висновку експерта № 342, відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно - генетичним аналізом встановлено: у обох дітей серед досліджених локусів не виявлено алелів умовно батьківського (не материнського) походження, які б не виявлялись у припустимого батька. Таким чином встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. Таким чином встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженого громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999%. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а відтак і про необхідність відмови у задоволенні позову. Згідно із статтею 88 ЦПК України, суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, позивач за первісним позовом [PERSON], в силу Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення до суду) Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», установлений у 2017 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складає 1600 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640, 00 грн., тобто 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, станом на 1 січня 2017 року.

Outcome: approved