Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що 05 січня 2011 року по 31 серпня 2015 року працювала на ПАТ «Азовзагальмаш». 31 серпня 2016 року її було звільнено з підприємства за власним бажанням, при цьому заробітна плата за період роботи не була виплачена й по сьогодення. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 лютого 2016 року , з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 18577 гривень 08 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, в розмірі 11163 грн. 45 коп., але розрахунку з нею не проведено до теперішнього часу. Просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, з 17 лютого 2017 року по дату ухвалення судового рішення у справі. Позивач в судове засідання не зявилася просила розглядати справу за її відсутністю, а позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Азовзагальмаш», будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, повторно не зявився до судового засідання з невідомих причин. Разом із тим, представником відповідача на адресу суду надішли письмові заперечення в яких він просив закрити провадження по справі, у звязку з тим, що Ухвалою господарського суду м. Київа від 20 квітня 2016 року порушено провадження у справі за № 910/3262/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Азовгальмаш». Посилаючись на положення п.7 ст12 ГПК України, згідно з якими справи у спорах з вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі у спорах про стягнення заробітної плати, підвідомчі господарським судам, просив закрити провадження по справі. Ухвалою суду в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі було відмовлено. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення\~\~законодавства про\~\~оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом\~\~про стягнення належної\~\~йому заробітної плати без обмеження будь яким\~\~строком. Згідно із ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до\~ ст. 47 КЗпП України\~\~роботодавець\~\~зобовязаний в день звільнення\~\~видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно\~із ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника\~\~виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 16 лютого 2016 року, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства\~Азовзагальмаш, розташованого в місті Маріуполі, пл.Машинобудівельників, 1 на користь [PERSON], заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 18 577 (вісімнадцять тисяч п*ятсот сімдесят сім) гривень 08 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11 163 (одинадцять тисяч сто шістдесят три) гривні 45 копійок. Рішення набрало законної сили 29 лютого 2016 року. Позивач в позові зазначає, що до теперішнього часу рішення суду не виконане, заборгованість по заробітній платі не виплачена. Представник відповідача не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання рішення суду про виплату заборгованості по заробітній платі позивачу, тим самим не оспорює підстав позову. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд вирішує питання про розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини, для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді Згідно зч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням, зокрема у цивільній справі,що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним вище судовим рішенням від 16 лютого 2016 року, встановлено, що [PERSON] в період з 05.01.2011 року по 31.08.2015 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ\~«Азовзагальмаш», і за цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. Вказаним судовим рішенням також встановлено, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні повні два місяці роботи перед звільненням складала - 117,51 гривень. Судом вставлено, що розрахунок з позивачем не проведено і по теперішній час, що не заперечується відповідачем. Отже середній заробіток розраховуватиметься починаючи з наступного дня після дати постановлення рішення суду від 16 лютого 2106 року, тобто з 17 лютого 2106 року по день постановлення рішення по даній справі 13 березня 2017 року. Як вбачається з рішення суду та пояснень позивача, норма тривалості робочого часу відповідає сорокагодинному робочому тижню за графіком пять днів на тиждень робочі та два вихідних. Відповідно до лист Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 р. N 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік», норма тривалості робочого часу при сорокагодинному робочому тижню в днях, за період з 17 лютого 2016 року по 31 грудня 2016 року становить 220 робочих дня. Відповідно до лист Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016р. N 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік», норма тривалості робочого часу при сорокагодинному робочому тижню в днях, за період з -1 січня 2017 року по 13 березня 2017 року становить - 48 робочих дня.. Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні з 17 лютого 2016 року по 13 березня 2017 року становить 268 робочих дня. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить: 117,51грн. х 268 дня = 31492 гривень 68 копійок. Законних підстав, передбачених ст.117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній. Отже, в сенсі викладених обставин та наведених норм суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 31492,68 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача ПАТ «Азовзагальмаш» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved