Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: відділ державної реєстрації Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області, про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно шляхом позбавлення особи права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що згідно договору про поділ нерухомого майна (квартири) від 07 квітня 2009 року та договору дарування від 12 грудня 2016 року, вони є власниками квартири [ADDRESS] . Однак, у вище зазначеній квартирі є зареєстрованим колишній співвласник квартири, який з 2004 року в ній не проживає. Оскільки відповідач з 2004 року в квартирі [ADDRESS] не проживає, добровільно з реєстрації не знімається, просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачів надіслала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 19 серпня 2019 року дана справа прийнята до розгляду та у ній відкрито провадження. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, згідно з якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. Згідно договору про поділ нерухомого майна (квартири) від 07 квітня 2019 року та договору дарування від 12 грудня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками по ј частині, а [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , по Ѕ частині кожний (а.с.7). Із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11 вересня 2019 року та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 58 від 31 травня 2019 року вбачається, що [PERSON] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але з 2004 року в ній не проживає (а.с.8). V. Оцінка Суду. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК). Враховуючи те, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає з 2004 року, суд вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України він втратив право користування квартирою [ADDRESS] . VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею судові витрати - судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved