Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

Позивач - [PERSON] 24 червня 2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору №16605 купівлі-продажу від 04 вересня 1996 року стосовно квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 04 вересня 1996 року між [PERSON] , діючої від свого імені особисто та в інтересах неповнолітньої онучки [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу №16605 стосовно однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 17,4 кв.м., корисною площею 33,5 м.кв., загальною площею 34,40 кв.м. Договір був укладений на Одеській Товарній біржі, та зареєстровано у Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості під реєстраційним номером №16605 від 04.09.1996 року. Право власності за [PERSON] на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 05 вересня 1996 року, що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору за №135 стр.52 кн.196пр. [INFO] у віці 51 року померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй за час життя майно, у тому числі на квартиру [ADDRESS] . Позивач зазначив, що він - [PERSON] є сином [PERSON] , померлої [INFO] , тому є спадкоємцем першої черги та оскільки мешкав з померлою матір`ю за однією адресою, вважається таким, що прийняв спадщину. З метою отримання спадщини, він звернувся з відповідною заявою до державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори, однак листом від 17.12.2004 року за №4968 йому було відмолено з підстав того, що договір купівлі-продажу підтверджуючий право власності померлої на вищевказану квартиру не відповідає вимогам законодавства України, оскільки нотаріально не посвідчений. У зв`язку з чим нотаріусом було роз`яснено [PERSON] право на звернення до суду з позовом про визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним. На підставі вищевикладеного, позивач, як спадкоємець до майна [PERSON] , померлої [INFO] , був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки позбавлений можливості прийняти спадщину після смерті своєї матері. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26 червня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. Одночасно судом вирішено залучити до участі по справі в якості третьої особи - Одеську товарну біржу. В судове засідання 13.07.2020 року позивач не з`явився, однак до суду надійшла заява від його представника про підтримання позову, розгляд справи за його відсутності, в якій представник одночасно зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу підлягаючим задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №611. [INFO] у віці 51 року померла матір позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №11515. За час життя, 04 вересня 1996 року між [PERSON] , діючої від свого імені особисто та в інтересах неповнолітньої онучки [PERSON] , яка перебуває під опікою, з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу №16605 стосовно однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 17,4 кв.м., корисною площею 33,5 м.кв., загальною площею 34,40 кв.м. Договір був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований у Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості під реєстраційним номером №16605 від 04.09.1996 року. Право власності за [PERSON] на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 05 вересня 1996 року, що підтверджується відповідним записом на зворотній сторінці договору за №135 стр.52 кн.196пр. Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина (ч.1 ст.1220 ЦК України). Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Отже, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на належне їй за час життя майно у тому числі на квартиру [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги до майна померлої за законом є її син - позивач [PERSON] . Як вбачається, [PERSON] у 2004 році звернувся до державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини до майна померлої [PERSON] , померлої [INFO] . Однак, листом державного нотаріуса Тюменцевою Л.І. від 17.12.2004 року за вих. №4968, [PERSON] повідомлено, що відсутні підстави для видачі свідоцтва на спадщину до майна померлої [INFO] [PERSON] , оскільки правовстановлюючий документ - договір №16605 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований 04.09.1996 року Одеською товарною біржею, не відповідає правовим нормам діючого законодавства, за наслідком чого заявникові роз`яснено його право на звернення до суду з відповідним позовом для розв`язання цього питання. На підставі вищевикладеного, позивач, як спадкоємець до майна [PERSON] , померлої [INFO] , був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом, оскільки позбавлений можливості прийняти спадщину після смерті своєї матері. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вже зазначалось, 04 вересня 1996 року між [PERSON] , діючої від свого імені особисто та в інтересах неповнолітньої онучки [PERSON] , яка перебуває під опікою, з одного боку, та [PERSON] , з другого боку, був укладений договір купівлі-продажу №16605 стосовно однокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 17,4 кв.м., корисною площею 33,5 м.кв., загальною площею 34,40 кв.м. Договір був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований у Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості під реєстраційним номером №16605 від 04.09.1996 року. Відповідно до пункту 5 спірного договору, квартира продана за 6054,40 грн., які були отримані продавцем до підписання цього договору та належить новому власнику - [PERSON] . У вказаному договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. На момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивачів, яке підлягає судовому захисту. Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором №16605 від 04 вересня 1996 року купівлі-продажу нерухомого майна його сторонами виконані у повному обсязі - покупцеві була передана у власність квартира [ADDRESS] , а продавцеві передані грошові кошти за продану квартиру, що підтверджується письмовими доказами. Таким чином, [PERSON] усі вимоги, що ставилися до біржової угоди на момент її укладення, були виконані. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, оцінивши усі докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його істотні умови та повністю виконали взяті на себе зобов`язання, тому враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що вимоги [PERSON] в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позові не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі вищевикладена

Outcome: approved