Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, у якому просить визнати недостовірною інформацію, викладену відповідачем у зверненні на гарячу телефонну лінію Служби безпеки України 0-800-501-482, зокрема: про його причетність до протиправної діяльності; стосовно використання статусу співробітника СБУ і за окрему грошову винагороду прикриття ним осіб, що займаються збутом наркотичних засобів у м. Тернопіль; зобов`язати відповідача у офіційно спростувати та відкликати своє звернення до Центрального Управління СБУ від 21 вересня 2020 року, зазначивши, що наведені у ньому факти є недостовірними, тобто такими, що містять завідомо неправдиві відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, а викладені й поширені ним обвинувачення не відповідають дійсності. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21 вересня 2020 року відповідач офіційно звернувся на гарячу телефонну лінію Служби безпеки України 0-800-501-482 (м. Київ, вул. Володимирська, 33). У своїй усній заяві відповідач стверджує, що він як співробітник Управління Служби безпеки України в Тернопільській області причетний до протиправної діяльності і, користуючись статусом військовослужбовця органів СБУ, за окрему грошову винагороду прикриває осіб, що займаються збутом наркотичних засобів у м. Тернополі. Також у своєму зверненні відповідач [PERSON] інформує Центральне Управління СБУ з метою вжиття відповідних заходів реагування. Так, позивач стверджує, що поширені відповідачем відомості, не відповідають дійсності та мають ознаки набуття в колективах ЦУ СБУ й УСБУ суспільного резонансу, пов`язаного з розповсюдженням цих наклепницьких відомостей про нього) серед багатьох співробітників Національної спецслужби і вказують на штучну акцію, спрямовану на дискредитацію співробітників органів державної безпеки та принижують його честь, гідність та ділову репутацію як старшого офіцера - учасника АТО на території Донецької та Луганської областей, начальника штабу Координаційної групи Антитерористичного центру при УСБУ, військовослужбовця, який гідно виконував свої обов`язки в зоні бойових дій, за що був заохочений керівником АТО, має низку нагород і заохочувальних відзнак, бездоганно прослужив більше 30 календарних років, в тому числі на керівних посадах різних силових відомств України. При цьому, викладені у зверненні відповідача на гарячу лінію, обставини, не знайшли свого підтвердження при проведенні перевірки інформації уповноваженими особами Управління Служби безпеки України в Тернопільській області. За вказаних обставин, покликаючись на те, що дії відповідача принижують його честь, гідність та ділову репутацію, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 12 березня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява (відзив на позов), зміст якої зводиться до того, що жодних дій, які б полягали у приниження честі, гідності та ділової репутації [PERSON] , ним не чинилося. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла до суду заява, згідно якої відповідач вказує на те, що у нього немає можливості прибути у судове засідання з розгляду вказаної цивільної справи, в силу свого віку та стану здоров`я. Судом установлено: Згідно Довідки про надходження інформації на телефон довіри СБ України від 22 вересня 2020 року, на телефон довіри СБ України 21 вересня 2020 року надійшов дзвінок з номера мобільного телефону від громадянина [PERSON] з інформацією про причетність співробітника УСБУ в Тернопільській області [PERSON] до протиправної діяльності. За інформацією заявника, вказана особа, користуючись статусом співробітника СБ України за окрему грошову винагороду прикриває осіб, що займаються збутом наркотичних засобів у м. Тернополі. Заявник звернувся до СБ України з метою інформування та вжиття відповідних заходів реагування. Вказана довідка підписана заступником начальника відділу розгляду звернень громадян (приймальня СБ України) УРДЗК СБ України. На підставі звернення [PERSON] на гарячу лінію Служби безпеки України, уповноваженими працівниками здійснювалось опрацювання викладеної відповідачем інформації та відбирались пояснення у позивача [PERSON] (а.с.43 ) Відповідно Довідки за результатами опрацювання звернення, що надійшло на телефон довіри від 13 жовтня 2020 року, Головним управлінням внутрішньої безпеки розглянуто звернення громадянина [PERSON] , яке надійшло на телефон довіри щодо можливих неправомірних дій співробітника УСБУ в Тернопільській області. При опрацюванні звернення встановлено, що громадянин [PERSON] , [INFO] , пенсіонер, колишній працівник Тернопільської ОДА проживає в одному будинку із співробітником УСБУ в Тернопільській області полковником [PERSON] 19 вересня 2020 року з ініціативи [PERSON] виник словесний конфлікт з [PERSON] щодо запобігання та розповсюдження наркотичних речовин в м. Тернополі. Зокрема, [PERSON] протягом 20 років неодноразово звертався на низку операторів гарячої лінії телефонів довіри правоохоронних та контролюючих органів на дії колишніх його керівників, керівництво МВСУ, прокуратуру, сусідів, малолітніх дітей, мешканців будинку, сусідів по дачі, родичів, співробітників поліції та інших осіб. Вказані звернення жодним чином не були підтверджені. Також. З громадянином [PERSON] проведено телефонну розмову, котрий в ході бесіди не вказав жодних конкретних фактів щодо можливої протиправної діяльності [PERSON] . Таким чином, за результатами перевірки інформації викладеної заявником, не встановлено жодних фактів щодо можливої причетності [PERSON] до наркобізнесу, а була надіслана можливо з метою дискредитації співробітника Управління. Враховуючи викладене, за результатами розгляду звернення громадянина [PERSON] інформації щодо причетності співробітника СБУ до протиправної діяльності не встановлено. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і ч. ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У відповідності до глави 22 ЦК України до особистих немайнових прав включені, зокрема, право на повагу до гідності та честі (стаття 297) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299). Гідність та честь фізичної особи, її ділова репутація є недоторканними (згідно із частиною другою статті 297 та частиною першою статті 299 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Частиною 3 статті 297 визначено, що фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч.2 ст. 299 ЦК України). Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, також повинен враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація) та рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998 рік) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). Зокрема, у Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Тобто публічна особа, державний службовець повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, в тому числі у різкій формі, до прискіпливої уваги суспільства та підвищеної зацікавленості до його діяльності та/або особистого життя, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Позивач [PERSON] є працівником Служби безпеки України, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] від 26 грудня 2016 року. Відтак, позивач [PERSON] є публічною особою. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачем інформація завідомо спрямована на приниження його ділової репутації як співробітника Служби безпеки України. Статтею 297 ЦК України, визначено, що кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови від 27 лютого 2009р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. У матеріалах цивільної справи наявні численні грамоти та посвідчення про нагороди [PERSON] за професіоналізм у виконанні його службових обов`язків, в тому числі і під час участі у Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що свідчить про те, що позивач набув ділової репутації, яка проявляється у позитивній оцінці його професійних якостей при виконанні ним службових обов`язків. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи (далі - Резолюція). Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, є сукупність таких обставин: 1) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 2) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; 3) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; 4) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Ст. 34 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право поширювати інформацію в любий спосіб - на свій вибір. Свобода вираження поглядів, гарантовано п.1 ст. 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі - Конвенції), становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 р. по справі у справі «Лінгенс проти Австрії» та від 25 червня 1992 року по справі «Торгейр Торгейрсон проти Ісландії» вказано, що «слід чітко розрізняти факти та оцінні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню». За правилами статей 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. При цьому, у відповідності до роз`яснень, наведених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 12 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції ( 254к/96-ВР ), а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 ( v008p710-03 ) (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно з пунктом 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Так, повідомлена відповідачем [PERSON] у зверненні на гарячу лінію Служби безпеки України інформація про позивача містить саме недостовірні дані, а не оціночні судження, оскільки, не містить алегорій, сатири, гіпербол тощо. Крім того, аналіз вказаної інформації вказує на те, що у ній висловлено не оціночне суб`єктивне судження відносно позивача, не особисте відношення автора до неї, а стверджується щодо об`єктивних чітко висловлених фактів стосовно причетності до протиправної діяльності позивача [PERSON] , які можуть бути перевіреними. Так, суд враховує, що межа допустимої критики щодо державного службовця визначається з урахуванням конкретних обставин і може бути ширшою, ніж щодо приватної особи, проте фактичні твердження про вчинення позивачем дій, що містять ознаки злочину, порушують презумпцію невинуватості та негативно впливають на немайнові права позивача [PERSON] . Відтак, повідомлена відповідачем на гарячу телефонну лінію Служби безпеки України інформація про позивача, за результатами якої здійснювалася відповідна перевірка стосовно позивача, уповноваженими на це особами, як наслідок, може вплинути на широке коло співробітників спецслужби, у яких може скластися негативне уявлення про позивача, як недобросовісної, нечесної людини, яка діяла у власних інтересах і вчинила порушення законодавства. Вказана інформація, завдає значної шкоди позивачу та його діловій репутації. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: честь, гідність і ділова репутація ( ст. 201 ЦК України). Пунктом 25 Постанови передбачено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відносно позивача було поширена відповідачем інформація не відповідає дійсності, є неправдивою, принижує ділову репутацію позивача [PERSON] , тобто порушує немайнові права позивача, а тому викладену [PERSON] у зверненні на гарячу телефонну лінію Служби безпеки України інформацію про причетність [PERSON] до протиправної діяльності та стосовно використання [PERSON] статусу співробітника Служби безпеки України та прикриття ним, за грошову винагороду, осіб, що займаються збутом наркотичних засобів у м. Тернополі, слід визнати недостовірною. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, суд вважає, що способом спростування поширеної відповідачем інформації, який би сприяв найбільш повному відновленню порушеного немайнового права позивача, є зобов`язання відповідача [PERSON] офіційно спростувати та відкликати звернення до Центрального Управління Служби безпеки України від 21 вересня 2020 року, зазначивши, що наведені у ньому факти є недостовірними та такими, що не відповідають дійсності. На підставі наведеного та

Outcome: approved