Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON] , і [PERSON] . Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду від 15 жовтня 2012 року позовні вимоги були задоволенні частково, ухвалою суду від 04 січня 2013 року судом було скасовано ухвалене заочне рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 19.04.2007 року Відкрите акціонерне товариство Сведбанк, яке в свою чергу змінило своє найменування на ПАТ Сведбанкта та [PERSON] , уклали кредитний договір № 0315/0407/64-191, згідно якого позичальник отримав кредит у сумі 12673,00 (дванадцять тисяч шістсот сімдесят три доларів США 00 центів) зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 18.04.2014 року. Однак, у порушення взятих на себе зобов`язань, позичальник [PERSON] , не виконує умов договору та станом на 16.02.2012 року має заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ на 16.02.2012 року складає 81 191, 03 (вісімдесят одна тисяча сто дев`яносто одна гривня 03 копійки). Представник позивача у судове засідання не з`явився надав заяву, у якій просив розглядати позов без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання неодноразово не з`явилися, хоча про судовий розгляд були належним чином повідомлені у встановленому законом порядку. Європейський суд з прав людини в п.41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено з матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору № 0315/0407/64-191 від 19.04.2007 року, відповідач [PERSON] , отримав кредит 12673,00 (дванадцять тисяч шістсот сімдесят три доларів США 00 центів) зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 18.04.2014 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань відповідач [PERSON] , станом 16.02.2012 року має заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ на 16.02.2012 року складає 81 191, 03 (вісімдесят одна тисяча сто дев`яносто одна гривня 03 копійки). В забезпечення виконання зобов`язань за договором № 0315/0407/64-191 від 19.04.2007 року Відкрите акціонерне товариство Сведбанкта відповідач [PERSON] , уклали Договір застави № 0315/0407/64-191-Z-1 від 19.04.2007 року, згідно якого предметом застави є автомобіль Шевроле авео SF48Y, рік випуску 2007; державний реєстраційний [NUMBER] , колір туманно-голубий; тип легковий седан; номер кузова [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). В силу вказаних норм 02.02.2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю Вердикт Фінанс відповідно до Договору факторингу № 11 свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржників. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржників Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» уступив права заставодержателя за договорами забезпечення відступлених кредитних зобов`язань уклавши відповідні правочини, а саме: Договір про відступлення прав за договорами застави від 02.02.2012 року. Одночасно, 02.02.2012 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», та громадянка [PERSON] , уклали Договір Поруки № 0315/0407/64-191-П, обсяг відповідальності за яким становить 2000 грн. Відповідно до п.2.1 Договору поруки відповідач [PERSON] , як поручитель, поручається за виконання відповідачем [PERSON] , обов`язків, які виникли на підставі кредитного договору № 0315/0407/64-191від 19.04.2007 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. В силу ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 15 Закону України Про заставу предмет застави зареєстровано в Державному реєстрі застав рухомого майна та внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. В силу ст. 19 Закону України Про заставу, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України Про заставу, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. В силу ст. 24 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов`язання, що нею забезпечено. Частина 2 ст. 589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. В силу ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача . Відповідно до ст. 25 Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави ... із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач [PERSON] , зобов`язання за кредитним договором не виконує; предмет застави кредитору не передає. Судом також встановлено, що рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2018 року позовні вимоги ТОВ "Вердикт Фінанс" до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто із [PERSON] , на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №0315/0407/64-191 від 19.04.2007 року у розмірі 12 664,89 доларів США (дванадцять тисяч шістсот шістдесят чотири долари 89 центів), що за курсом НБУ станом на 12.12.2013 року складає 101 192 грн.(сто одна тисяча сто дев`яносто дві) гривні 50 копійок та судові витрати у розмірі 834,11 грн. 16 жовтня 2018 року рішення суду набрало законної сили. (а.с.165-167). За приписами ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача. Згідно ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved