Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Кодимського районного суду з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її батька [PERSON]. В позовній заяві позивач вказала, що 25 серпня 1997 року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді майнової частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства «Маяк» с.Шершенці, Кодимського району Одеської області, посвідченої майновим сертифікатом серії ОД-ХІІ-ХІХ №000706. Вона (позивач) є єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька за законом, фактично вступила у управління та володіння спадковим майном, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю належних документів на спадкове майно (майновий сертифікат видано після смерті батька). В судове засідання позивач не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без неї. В поданій заяві свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не прибув, але надав до суду заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав (заява № 02-16/268 від 16 листопада 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 25 серпня 1997 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №270307, виданого 26 серпня 1997 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлим [PERSON], як між донькою та батьком, підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВН №521259, виданого 15 серпня 2000 року Кодимською державною нотаріальною конторою. Підставою для задоволення позову позивач вказала прийняття нею спадщини померлого батька, оскільки вона вступила у володіння та управління належною йому спадщиною. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК України в ред.1963 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 25 лютого 1998 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України в ред.2004 року, спадщина позивачем прийнята у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК України в ред.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 524 ЦК України в ред.1963 року встановлено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що заповіту померлий [PERSON] не склав, тому позивач, як його донька, є спадкоємцем належного йому спадкового майна за законом першої черги. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК України в ред.1963 року). Так, за змістом ч.ч.1 та 2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини або фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року). Судом встановлено, що позивач [PERSON] у передбаченому ст.549 ЦК України в ред.1963 року порядку прийняла спадщину померлого батька, оскільки на день його смерті проживала разом з ним, після його смерті доглядає та утримує належне йому майно, тобто вступила у володіння та управління належною померлому спадщиною. Факт прийняття позивачем спадщини померлого батька підтверджується і виданим їй 19 вересня 2000 року свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВН №531871 на належне померлому майно земельну частку (пай). Отже, позивач [PERSON] є такою, що у визначеному на день відкриття спадщини порядку прийняла належну померлому батькові спадщину. До складу спадщини померлого [PERSON], окрім земельної частки (паю), ввійшла і майнова частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства "Маяк" с.Шершенці Кодимського району Одеської області у розмірі 0.002% пайового фонду підприємства, вартістю 5957 грн., яка належала йому відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ХІХ №000706, виданого 23 лютого 2011 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька [PERSON], суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року позивач є такою, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла спадщину померлого батька, але через відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на належну померлому майнову частку (пай), не може захистити своє порушене право на спадкування в позасудовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved