Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд розірвати шлюб зареєстрований 15.12.2004 року Службою РАЦС відділу юстиції міста Екібастуза Павлодарського району Республіки Казахстан, актовий запис №788 та просить стягнути с [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 3 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15.12.2004 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки сторони не підтримують тривалий час. За усною домовленістю дитина проживає з позивачем. Як зазначає позивач, вони втратили почуття поваги, любові та взаєморозуміння через зневажливе ставлення до позивача з боку відповідача. Відповідач не приймає ніякої участі у ведені домашнього господарства, в утриманні, вихованні та догляді за дитиною. На примирення позивач не згодна. Відповідач цілком здоровою молодою людиною, працездатний. Володіє досить високо оплачуваною професією, інших утриманців у нього немає, а тому вважає, що відповідач цілком спроможний платити аліменти у твердій грошовій сумі. У зв`язку з чим вона звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач надав до суду заяву в якій зазначив, що позов визнає та просить задовольнити в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутність. Судом на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.12.2004 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] зареєстрований Службою РАЦС відділу юстиції міста Екібастуза Павлодарської області Республіки Казахстан, актовий запис №788. У вказаному шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом сільської ради Біляївського району Одеської області 03.11.2010 року, актовий запис №55. Відповідно до довідки Вигодянської сільської ради Біляївського району Одеської області від 11.05.2021 року за №831 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею за вказаною адресою мешкає донька [PERSON] , 2010 року народження, яка знаходить на її забезпеченні. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між подружжям втрачено почуття взаємоповаги один до одного, між подружжям часто відбувалися непорозуміння, постійні розбіжності у всьому, через які склалися неприязні відносини, подружжя перестало вести спільне господарство, шлюбні відносини між подружжям фактично припиненні, шлюб існує лише формально, внаслідок чого спільне життя стало суперечити інтересам позивача тому шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до положень ч.1 ст. 110, ч. 2 ст. 112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При таких обставинах, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін по справі, з урахуванням вищевказаного та визнанням відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№789-ХІІ\~від 27.02.1991\~року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог чинного законодавства батьки повинні матеріально утримувати своїх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України). Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Суд вважає розмір аліментів, який просить стягнути позивач, цілком виправданий та необхідний для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В даних правовідносинах суд знаходить, що розмір аліментів в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини необхідно визначити в твердій грошовій сумі, оскільки відповідну заяву подано одержувачем аліментів. Так, необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей буде стягнення аліментів в розмірі 3 000 гривень щомісячно. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Зокрема згідно квитанції № 48 від 11.05.2021 року позивачем було сплачено 908 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. Також відповідно до п.3 ч.1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved