Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 17.07.2015 сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаської області, актовий запис № 115. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаємопрозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З вини обох сторін сумісне життя та збереження сім`ї стало неможливим. Просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 3) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , 17.07.2015 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаської області, актовий запис № 115. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 6). Сторони проживали однією сім`єю. Проте, позивач зазначає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе і суперечить її інтересам, про відсутність наміру примиритися. Відповідач теж не виявив намір зберегти шлюб. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Під час знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось, відповідач визнав позов. Кожна з сторін не вважала можливим збереження сім`ї. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, тощо. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу не сплачувала судовий збір в сумі 840,80 грн., так як звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Статтею 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову. За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 420,40 грн., тобто 50 % від суми судового збору, яка підлягала до сплати позивачем при поданні позову до суду, а іншу частину судового збору 420,40 грн. компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved