Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: - житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку площею 0,9999 га, передану для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки - 5122083200:01:002:0068. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Веліксар Т.І. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що заяву про відмову від прийняття спадщини [PERSON] , було подано після спливу шестимісячного строку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 10 січня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 70. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.12.2001 року, виданого виконавчим комітетом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] , згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 60516969 від 11.06.2020 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] є: - дружина [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.07.1974 року, виданого Ізмаїльським відділом РАЦСу УРСР; - донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 17.08.1982 року, виданого виконавчим комітетом Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.11.2001 року, виданого відділом реєстрації акті громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] »; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.11.1976 року, виданого Ізмаїльським міським відділом РАЦСу УРСР. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , що підтверджено довідкою наданою виконавчим комітетом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 31.01.2018 року за № 92, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. ст. 529 ЦК УРСР (1963 року). В свою чергу [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] не проживав та до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини не звертався тому вважається таким, що фактично не прийняв спадщину відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. ст. 529 ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.11.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з: - 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з якого 1/2 частина належала їй на підставі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 10 січня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за № 70, а 1/4 частину якого вона фактично прийняла після смерті чоловіка [PERSON] , але юридично не встигла оформити своїх спадкових прав. - земельна ділянка площею 0,9999 га, передана для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 019496 від 18.02.2005 року, виданого на підставі розпорядження Ізмаїльської районної державної адміністрації від 05 серпня 2002 року за № 603/А -2002 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.05.521.00027, кадастровий номер земельної ділянки - 5122083200:01:002:0068. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 50997658 від 21.02.2018 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є її донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.08.1982 року, виданого виконавчим комітетом Новонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.11.2001 року, виданого відділом реєстрації акті громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Також, спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] був її син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.11.1976 року, виданого Ізмаїльським міським відділом РАЦСу УРСР. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.12.2009 року, виданого виконавчим комітетом Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] є її онук [PERSON] , що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00027649130 від 03.09.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар Т.І. із заявою про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 21.02.2018 року, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь - кого із спадкоємцем за законом незалежно від черги. В свою чергу, [PERSON] 20.07.2020 року звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного округу Одеської області із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] . Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи викладене, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину такими, що підлягають захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved