Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.08.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила: розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області (актовий запис № 98 від 28.08.2010 р.); визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю, [PERSON]; стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Києві, але не менше ніж 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 704,80 грн. Ухвалою суду від 17.08.2018 р., позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - було залишено без руху. На усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 17.08.2018 р., позивачем до суду подано позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 28.08.2010 р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 98 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.10.2018 р. шлюб з відповідачем було розірвано. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто. Позивач зазначила, що відповідач має потсійні регулярні доходи, оскільки працює в КП «Київський метрополітен» на посаді «черговий по станції Академмістечко» та має постійний дохід. Інших утриманців та неповнолітніх дітей у відповідача не має, стягнення по виконавчим документам з відповідача не проводиться, а тому позивач вважає, що він може сплачувати аліменти на утримання їхнього сина в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Представник відповідача не заперечував щодо задоволення позову, оскільки відповідач позов визнав в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача та його представника, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] 28.08.2010 р. уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області (актовий запис № 98), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 07.09.2012 р. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.10.2018 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 28.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Барського районного управління юстиції Вінницької області (актовий запис №98) розірвано. Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не було досягнуто, в зв'язку з чим позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов'язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. При цьому, суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідач позов визнав в повному обсязі, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 14.08.2018 р. та до повноліття дитини. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved