Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її представник [PERSON] звернулась до Першої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , яка постійно мешкала за адресою : [ADDRESS] . 27 лютого 2018 року позивач отримала постанову державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим , що спадкоємцем не надані документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру . Вважає вказану відмову у вчинені нотаріальної дії безпідставною, а постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.02.2018 - незаконною з тих підстав, що в поданій заяві вказувалось з якого саме майна складається спадщина , це : квартира , яка розташована за адресою : [ADDRESS] та земельна ділянка, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , площею 8,23 га. Також в постанові зазначено, що згідно ст.1241 ЦК України спадкоємцем за законом є [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В лютому місяці державний нотаріус Першої синельниківської державної нотаріальної контори видав [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, таким чином підтвердивши наявність в матеріалах спадкової справи правовстановлюючих документів як на квартиру так і на земельну ділянку. Просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий запис № 143, виданий 15.02.2018 року Першою синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, та свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий запис № 140, виданий 15.02.2018 року Першою синельниківською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, згідно якої просить при ухваленні судом рішення врахувати той факт, що на час смерті матері [PERSON] вона була пенсіонеркою та мала право на обов`язкову ј частку у спадщині. Від третьої особи - державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Проти позову заперечує. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 1216. 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1241 ЦК України передбачено право на обов`язкову частку у спадщині, яка належить неповнолітнім, повнолітнім непрацездатним дітям спадкодавця, непрацездатній вдові (вдівцю) та непрацездатним батькам незалежно від змісту заповіту, та складає половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 69 Закону України "Про нотаріат" нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, крім перевірки факту смерті спадкодавця, перевіряє наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Крім того, перевіряє також коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. До кола таких осіб входять лише особи, визначені у ч.1 ст. 1241 ЦК України, а саме малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), непрацездатна вдова (вдівець), непрацездатні батьки (усиновителі). Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відповідно до ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. При оформленні спадкових прав нотаріус визначає частки спадкоємців у спадщині за правилами спадкування за законом. Для цього визначається коло спадкоємців за законом, обсяг спадкового майна та частка кожного зі спадкоємців у спадщині. Як роз`яснюється в п.19 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при визначені розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, до яких слід також віднести спадкоємців, що відмовились від прийняття спадщини; не прийняли спадщину; усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення .Тобто при обчисленні розміру обов`язкової частки слід урахувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом. Визначення розміру обов`язкової частки у спадщині здійснюється шляхом визначення половини від поділу усієї спадщини (яка береться за одиницю) на попередньо визначену кількість спадкоємців. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися відповідач [PERSON] , яка є донькою померлої, та позивач [PERSON] , яка є онукою померлої [PERSON] та на яку спадкодавцем за час життя був складений заповіт. Оскільки відповідач [PERSON] на час смерті матері була пенсіонеркою, то вона мала право на обов`язкову частку у спадщині, яка становить ј частину. При цьому, державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори безпідставно, в порушення Закону України «Про нотаріат», було видано відповідачеві [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину спадкового майна, а позивачеві [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом та спадкує основну частину майна. У видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено. Таким чином, свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім`я [PERSON] , порушують право позивача [PERSON] на отримання спадщини в порядку спадкування за заповітом, при видачі свідоцтв нотаріусом було невірно визначено частки спадкоємців у майні, а тому суд вважає, що вони є недійсним з часу їх видачі. Враховуючи викладене, суд вважає , що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, повністю встановлені в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved