Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» який є правонаступником акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі - позивач або Банк) 13 лютого 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 червня 2008 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08 - Пі (надалі - договір кредиту) за яким позивач надав відповідачу кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 210 000 дол. США, зі встановленням відсоткової ставки на рівні 14,00% річних, а також з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченому договором кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п.1.1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 червня 2018 року. Договір кредиту забезпечений іпотекою відповідно до іпотечного договору № 04/1-372 від 20.06.2008 року. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, з метою звернення стягнення на заставне майно. Отриманий виконавчий напис № 2738 від 20.04.10 року було пред'явлено до виконання до ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м.Києві та було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21055948. Однак, 01.09.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, та виконавчий документ повернуто в зв'язку з відсутністю інформації щодо нерухомого майна. Тобто, заставне майно - квартира [ADDRESS] - було незаконно виведене з іпотеки. Зазначає, що відповідачем було зроблено спробу визнати виконавчий напис недійсним, для чого він звернувся до суду з відповідною позовною заявою, однак у задоволенні його позовних вимог було відмовлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2013 р., яке залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій. До цього часу, відповідач не виконує умови договору кредиту, не сплачує відсотки та інше, внаслідок чого станом на 06 серпня 2014 року виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача 5026705,40 грн., що в еквіваленті до курсу НБУ становить 408 755,29дол. США, із них: 202 913,95 дол. США або 2495352 грн. 77 коп. - заборгованість за кредитом, 166 125,49 дол. США або 2042943 грн. 31 коп. - заборгованість по відсоткам, 16 828,19 дол. США або 206946 грн. 20 коп. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 22 887,66 дол. США або 281463 грн. 12 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, де вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки, суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст., ст. 267, 509, 526, 530, 546, 610 - 612, 614, 615, 617, 625, 651, 1054, 1055 ЦК України. У відповідності до вимог ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У разі порушення виконання зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або договором, зокрема і сплата неустойки. За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20 червня 2008 року між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 380/1639/08 - Пі за яким позивач надав відповідачу кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 210 000 дол. США, зі встановленням відсоткової ставки на рівні 14,00% річних, а також з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченому договором кредиту у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п.1.1.1 договору кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 червня 2018 року. Договір кредиту забезпечений іпотекою відповідно до іпотечного договору № 04/1-372 від 20.06.2008 року. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі, з метою звернення стягнення на заставне майно. Отриманий виконавчий напис № 2738 від 20.04.10 року було пред'явлено до виконання до ВДВС Дарницького районного управління юстиції у м.Києві та було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21055948. Однак, 01.09.2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, та виконавчий документ повернуто в зв'язку з відсутністю інформації щодо нерухомого майна. Тобто, заставне майно - квартира [ADDRESS] - була незаконно виведена з іпотеки. Відповідачем було зроблено спробу визнати виконавчий напис недійсним, для чого він звернувся до суду з відповідною позовною заявою, однак у задоволенні його позовних вимог було відмовлено рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.13 р., яке залишено в силі судами апеляційної та касаційної інстанцій. До цього часу, відповідач не сплачує відсотки та кредитні кошти не повертає, внаслідок чого станом на 06 серпня 2014 року у відповідача перед банком існує заборгованість за даним кредитом, що складає 408 755,29 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 5026705 грн. 40 коп., із них: 202913,95 дол. США. або 2495352 грн. 77 коп. - заборгованість за кредитом, 166125,49 дол. США або 2042943 грн. 31 коп. - заборгованість по відсоткам, 16828,19 дол. США або 206946 грн. 20 коп. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту, 22887,66 дол. США або 281463 грн. 12 коп. - заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків, що підтверджується обґрунтованим розрахунком заборгованості. Судом також встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору позичальник має щомісячно сплачувати кредитну заборгованість, однак відповідачем своєчасно заборгованість не було сплачено на користь банку. Звернення Позивача до суду з вимогою про повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору, є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Суд приймає до уваги, що відповідно до Ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 травня 2014 року, суми заявлених банком до відповідача вимог співпадають з розміром зобов'язань відповідача перед банком та кредитним договором і договором іпотеки, відповідач жодного зобов'язання перед банком не виконав - не погасив заборгованість за кредитним договором, до суду за захистом порушеного права не звертався. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за договором кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь банку у повному обсязі. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.12 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз'яснив, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позичальник) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам статті 533 ЦК України. В Постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі № 6-145цс14 висловлена правова позиція, де зазначено - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правових актів, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Оскільки позовні вимоги задоволені, то відповідно до ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, понесені ним витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved