Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заяву вона обґрунтовує тим, що помер рідний батько її дитини [PERSON] , громадянин України, [INFO] , який народився у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, та який помер [INFO] у м. Севастополь, Україна. Факт його смерті підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20.11.2019 року відділом записів актів цивільного стану Гагарінського району м. Севастополя Управління РАЦС м. Севастополя. Заочним рішенням Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.06.2019 року по справі № 216/3921/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, позовні вимоги [PERSON] були задоволені наступним чином: «…Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Стягувати з [PERSON] , ( [INFO] , місце проживання та реєстрації невідоме), аліменти у розмірі однієї четвертої частини його заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , ( [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] ), щомісяця, починаючи з 19 серпня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття…» Оскільки на сьогоднішній час батько дитини помер, аліменти на її утримання заявник отримувати вже не зможе. Ії необхідно буде оформити для дитини пенсію по втраті годувальника. Заявник звернулася до Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про видачу їй свідоцтва про смерть батька її неповнолітньої дитини, але отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті з підстав, що надані документи на підтвердження смерті [PERSON] , які були видані на тимчасово окупованій території не є дійсними та не створюють правових наслідків на території України. Просить суд винести рішення, яким встановити факт смерті [PERSON] , громадянина України, [INFO] , який народився у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, та який помер [INFO] у м. Севастополь, Україна. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, заяву підтримує та просить суд задовольнити. Представник заінтересованої особи - Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, у судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу за його відсутності, надавши до суду заяву. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У заявника [PERSON] [INFO] та померлого [PERSON] є неповнолітня дитина: син [PERSON] [INFO] , який народився у м. Сімферополь, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.6). З самого народження син мешкає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. В зв`язку з чим [PERSON] зверталася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Заочним рішенням Центрально-міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.06.2019 року по справі № 216/3921/19 позовні вимоги були задоволені, що підтверджується копією заочного рішення суду від 07.06.2019 року, яке не оскаржено та набрало чинності 09.07.2019 року (а.с.12-15) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян актового запису про народження (а.с.7-11). [PERSON] , громадянин України, [INFO] , який народився у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, помер [INFO] у м. Севастополь, Україна, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 20.11.2019 року відділом записів актів цивільного стану Гагарінського району м. Севастополя Управління РАЦС м. Севастополя (а.с.16). Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою про видачу їй свідоцтва про смерть батька її неповнолітньої дитини, але отримала відмову за вих. №3289/14.15-24 від 29.11.2019 року, у проведенні державної реєстрації смерті з підстав, що надані документи на підтвердження смерті [PERSON] , які були видані на тимчасово окупованій території не є дійсними та не створюють правових наслідків на території України, та було запропоновано звернутись до суду для встановлення факту смерті (а.с.17). Згідно відповіді Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, на запит суду, факт смерті [PERSON] на території України не реєструвався (а.с.24) Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Однак, документи видані про факт смерті [PERSON] не відповідають вимогам законодавства України, оскільки вони були видані на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". У зв`язку з цим, наявні документи не можуть бути прийняті відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до підпункту 1 пункту 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Статтями 315-317 Цивільного процесуального кодексу України передбачена можливість встановлення юридичного факту, що має значення, в судовому порядку. Частиною 1 ст. 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими особами до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» територія Автономної Республіки Крим визначається як тимчасово окупована територія. Оскільки особа померла у м. Севастополь, Україна, що також визначається як тимчасово окупована територія, то справа має бути розглянута за місцем подання заяви невідкладно. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). На даний час заявник бажає отримати встановлене Українським законодавством зразка свідоцтво про смерть батька своєї дитини - [PERSON] , громадянина України, [INFO] , який народився у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, та який помер [INFO] у м. Севастополь, Україна, але позбавлена можливості це зробити, оскільки документи про смерть видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що заяву [PERSON] про встановлення факту смерті батька її дитини слід задовольнити, оскільки видача свідоцтва про смерть не можлива без відповідного рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved