Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся у суд з позовом до відповідача, Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», про стягнення заробітної плати та заборгованості в розмірі 21103,20грн., посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП України. В обґрунтування позову зазначає, що вона працювала у ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» на посаді інженера відділу техніко-економічного аналізу та наказом від 01.09.2016року була звільнена на підставі ст.. 38 КЗпП. При звільнені їй не було повністю виплачено заробітну плату, що є порішенням ст..116 КЗпП, а тому заборгованість по заробітній платі складає 21103,20 грн., що підтверджується розрахунковими листками. В своєму позові позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідача з проханням провести з ним розрахунок, однак коштів від підприємства по теперішній час не отримав, у звязку з чим був змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, відповідно до записів у трудовій книжці, на підставі наказу від 10.03.1964 року №44-ок [PERSON] зарахована на посаду інженеру техніко-економічного аналізу ДП "ПІВДЕНДІПРОШАХТ". Згідно наказу № 44 К від 20.03.2015 року позивача [PERSON] було звільнено з займаної посади напідставі ст. 38КЗпП України за власним бажанням, про що у трудовій книжці зроблено відповідний запис. Позивачем надано до суду розрахункові листки за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, вересень, жовтень 2016року, квітень, червень, вересень 2017року, які відповідачем не спростовані. Згідно наданих розрахункових листків сума заборгованості по невиплеченій заробітній платі позивачу та остаточних виплатах при звільненні складає 21103,20 грн. Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що після звільнення до теперішнього часу з нею не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Доказів на спростування зазначеної вінформації відповідачем до суду не надано. Таким чином, при звільненні позивача і до теперішнього часу з нею не були проведені остаточні розрахунки та виплати. Відповідно до вимог ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно вимог ст.47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому відпідприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні. При звільненні позивачу не було виплачено остаточного розрахунку, у звязку з чим утворилась заборгованість в розмірі 21103,20грн., яка стягується на користь позивача з відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача відповідно до вимог ст.141ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved