Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що [INFO] року помер [PERSON], останнім місцем проживання якого було [ADDRESS] За життя [PERSON] склав заповіт 09.09.2010 року, який був посвідчений державним нотаріусом державної нотаріальної контори за адресою: [ADDRESS] яким заповів своє майно позивачу [PERSON] До складу спадкового майна, вказаного в заповіті, відноситься: 1) земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6900 га, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області за межами населеного пункту. Дану земельну ділянку [PERSON] отримав у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2010 року №2-4831; 2) земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,6500 га, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області за межами населеного пункту. Дану земельну ділянку [PERSON] отримав у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2010 року №2-4826. У зв'язку з складною ситуацією, яка склалась в Автономній Республіці Крим, позивач вказує, що йому не було відомо, що [PERSON] помер. Тільки нещодавно знайомі повідомили позивачу, що [PERSON] немає в живих та передали йому заповіт, про наявність якого позивачу не було нічого відомо. Позивач вказує, що не мав змоги в шестимісячний строк звернутись до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, оскільки зв'язку з АР Крим не було, територія Криму є тимчасово окупованою територією України і позивачу не було відомо про смерть [PERSON] та про наявність заповіту. В даний час на території АР Крим неможливо оформити спадкові права за законодавством України у зв'язку з окупацією цієї території України. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач вважає, що він пропустив строк прийняття спадщини з поважної причини щодо спадкових земельних ділянок, які розташовані на адміністративній території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області. Позивач зазначає, що у нього немає також свідоцтва про смерть [PERSON] Коли він звернувся до Відділу ДРАЦС Великобагачанського районного управління юстиції із проханням надати йому дублікат свідоцтва про смерть або Витяг з актового запису, то йому було відмовлено, оскільки він не входить до кола близьких родичів, які мають право отримати даний документ. Нотаріус також не зробила запит про надання Витягу з актового запису про смерть, оскільки позивач пропустив строк для прийняття спадщини. Позивач вказує, що йому тільки на сьогодні (перед зверненням до суду) стало відомо, що дата смерті [PERSON] [INFO] Держаному реєстрі України актових записів про смерть є даний актовий запис (№1 від 02.01.2013 року внесений виконавчим комітетом Далеківської сільської ради Чорноморського району АРК). [PERSON] в позові вказує, що він не може одержати в приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарової Л.І. свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6900 га та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,6500 га після смерті [PERSON], оскільки він не подав до нотаріальної контори в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, однак позивач вважає, що він з поважних причин пропустив строк прийняття спадщини. Посилаючись на вищевикладені обставини та на те, що нотаріус відмовив у прийнятті заяви на спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.а.с.2-3). Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 07.04.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON], жительку [ADDRESS], на ім'я якої видавалися свідоцтва про право на спадщину, що вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 08.02.2016 року (а.с.84). В судове засідання 10.06.2016 року позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, від представника позивача адвоката [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність та про підтримання позовних вимог (а.с.120). Представник відповідача Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Полтавської області в судове засідання не з'явився, від представника Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області Полтавської області надійшли заява про визнання позову [PERSON] в повному обсязі та про розгляд справи у відсутність представника Білоцерківської сільської ради (а.с.а.с.25,38,47,67,72,97,81,108,119). Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі в судове засідання не з'явився, від Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі лист про розгляд справи у відсутність їх представника, Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.26). Третя особа у справі [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлялася шляхом направлення позовної заяви та судової повістки поштою (а.с.92), однак з відмітки поштового зв'язку вбачається, що відповідно до наказу №202 від 01.04.2014 року Генеральної дирекції УДППЗ «Укрпошта» заборонено пересилання поштових відправлень до АР Крим та м. Севастополь (а.с.92), а також повідомлялася шляхом поміщення відповідного оголошення про день і час розгляду даної справи на сторінці Великобагачанського районного суду Полтавської області (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (а.с.а.с.103,106,113,114). Суд вирішив за можливе розглянути справу в судовому засіданні 10.06.2016 року у відсутність позивача, відповідача та третьої особи на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами). Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа Відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі та [PERSON] про визнання пропуску строку для прийняття спадщини з поважних причин та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). Позивачем у позовній заяві вказано і сторонами у справі не заперечується, що [INFO] року помер [PERSON], останнім місцем проживання якого було [ADDRESS] З інформації відділу ДРАЦС Великобагачанського районного управління юстиції від 18.12.2015 року та від 12.01.2016 року вбачається, що відповідно до даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян смерть [PERSON], [INFO], уродженця с. Широка Долина Великобагачанського району Полтавської області, який проживав [ADDRESS], зареєстровано 02.01.2013 року виконавчим комітетом Далеківської сільської ради Чорноморського району Автономної Республіки Крим, актовий запис №1 (а.с.а.с.23,37). За життя [PERSON], [INFO] склав заповіт 09.09.2010 року, який був посвідчений за реєстровим №2-736 державним нотаріусом державної нотаріальної контори Білоконь В.О. за адресою: [ADDRESS] яким заповів [PERSON], [INFO], зокрема, належні йому на праві власності земельні ділянки, які розташовані на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.4). Посвідчення такого заповіту підтверджується Витягом про реєстрацію цього заповіту в Спадковому реєстрі 09.09.2010 року (номер у реєстрі 49903703), сформованого Чорноморською державною нотаріальною конторою АР Крим (а.с.4). Отже, після смерті [PERSON] в межах поданого до Великобагачанського районного суду Полтавської області цивільного позову [PERSON] відкрилася спадщина, що розташована на території Великобагачанського району Полтавської області, яка складається із: 1) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6900 га, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області за межами населеного пункту, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] (а.с.5). Дану земельну ділянку [PERSON] отримав у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2010 року №2-4831 (а.с.5); 2) земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,6500 га, яка розташована на території Білоцерківської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області за межами населеного пункту, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] (а.с.6). Дану земельну ділянку [PERSON] отримав у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.12.2010 року №2-4826 (а.с.6). Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарова Л.І. постановою від 26.11.2015 року відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він у встановлений законом термін спадщину не прийняв та у нього відсутнє свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.а.с.7-8). На запит суду приватним нотаріусом Великобагачанського районного нотаріального округу Сахаровою Л.І. 28.01.2016 року сформовано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №427885264, згідно якої вбачається, що заповіт у спадковому реєстрі за №49903703 під номером в реєстрі нотаріальних дій 2-736 від 09.09.2010 року, посвідчений Чорноморською державною нотаріальною конторою є чинним; заповідачем по цьому заповіту є [PERSON], [INFO] (а.с.а.с.49-51). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Сахарової Л.І. №116 від 08.02.2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті 30.12.2012 року [PERSON], останнім місцем проживання якого було с. Сіверне Чорноморського району Автономної Республіки Крим заяв про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини не надходило, та відсутні претензії кредиторів (а.с.а.с.59-60). Однак, з даної Інформаційної довідки слідує, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №124/2013, яка є чинною і в межах цієї справи Чорноморською державною нотаріальною конторою 24.09.2013 року видавалося ряд свідоцтв про право на спадщину (а.с.60), тому суд 07.04.2016 року ухвалою залучив [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті (ст.1223 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК). Частиною 3 ст.1272 ЦК України передбачено, що "за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини". За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26.09.2012 року (справа №6-85цс12) та у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 року (справа №6-1486цс15). Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Обґрунтовуючи зміст позовних вимог, позивач [PERSON] посилався у позові на те, що він не може одержати в приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарової Л.І. свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6900 га та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,6500 га після смерті [PERSON] за заповітом від 09.09.2010 року, оскільки існують об'єктивні причини, через які він не зміг протягом строку, встановленого ЦК України звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, бо через окупацію АР Крим йому не було відомо, що [PERSON] помер, лише у 2015 році йому були передані документи щодо спадкового майна та сам заповіт [PERSON], при цьому, через складну ситуацію у Криму він не зміг отримати свідоцтво про смерть [PERSON] і йому не було відомо про наявність самого заповіту. Суд проаналізував наявні у справі докази, з урахуванням досліджених обставин справи, виходячи з прав особи на спадкування приходить до висновку, що позивач [PERSON] з поважних причин пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті 30.12.2012 року [PERSON], оскільки з сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що об'єктивно він не міг знати про смерть спадкодавця [PERSON] та про наявність заповіту, який, як вказує позивач, був йому переданий у 2015 році, після чого він одразу звернувся до приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу Полтавської області Сахарової Л.І. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак йому було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії. При цьому необхідно врахувати, що заповіт [PERSON] згідно витягу з Реєстру заповітів є чинним, з 2014 року територія АР Крим є тимчасово окупованою територією України і це об'єктивно створило перешкоди для отримання як свідоцтва про смерть [PERSON], так і в цілому для оформлення спадкових прав на спадкове майно, при цьому, положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення реалізації права на спадкування» та Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» врегульовано питання забезпечення реалізації прав особи на спадкування. Також, 08.04.2016 року суд робив запит до Чорноморської державної нотаріальної контори з приводу можливого кола осіб, які прийняли спадщину або відмовилися від її прийняття після смерті [PERSON] з метою їх залучення до участі у справі (а.с.91), однак направити даний запит не є можливим, оскільки засоби електронного чи будь-якого зв'язку з вищевказаною нотаріальною конторою відсутні і не встановлені, а з відмітки поштового зв'язку на конверті (в якому направлявся даний запит суду) вбачається, що відповідно до наказу №202 від 01.04.2014 року Генеральної дирекції УДППЗ «Укрпошта» заборонено пересилання поштових відправлень до АР Крим та м. Севастополь (а.с.93). Отже, при таких обставинах справи, коли позивач [PERSON] надав належні докази того, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, в суду є підстави для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved