Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до Великолуцької сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на 1/6 частину будинковолодіння за [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку під літерою «А» загальною площею 44,6 кв.м., з підвалом та сходами, хліва та огорожі, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування вимог позивач вказала, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відтак, кожному з них належить по 1/3 частині спірного житлового будинку. [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина за законом, в тому числі на належну йому 1/3 частину спірного житлового будинку по [ADDRESS] . Вона та її мати [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Відтак, після смерті [PERSON] вони успадкували належну йому 1/3 частину спірного житлового будинку по 1/6 частини кожна. Дочка [PERSON] - [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини. [INFO] померла [PERSON] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2020 року визнано за нею право власності на Ѕ частину будинковолодіння по [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 44,6 кв.м., з підвалом та сходами, хліва та огорожі, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належну останньому частку спірного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 вересня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено первісного відповідача Великолуцьку сільську раду на належного - Великоберезовицьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Позивач була присутня у попередньому судовому засіданні, позов підтримала. Представник Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 29 березня 1984 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». 18 червня 1994 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] », що встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2020 року. 15 березня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15 березня 2006 року. Згідно довідки за №35 від 22 січня 2020 року, виданої Великолуцькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року будинковолодіння по [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарства - колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року членами двору були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка. Вказаний факт також підтверджується даними погосподарських книг. Як вбачається з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна за №681 від 31 травня 2021 року, виданої Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 16 травня 1991 року та записаного в реєстрову книгу за №1 за реєстровим №8. Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 частині спірного житлового будинку. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 жовтня 1994 року, виданим Великолуцької сільської ради Тернопільського районного бюро ЗАГС, актовий запис №11. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на 1/3 частину спірного житлового будинку. Як вбачається з довідки за №581 від 19 жовтня 2021 року, виданої Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, на день смерті [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті були зареєстровані: [PERSON] - дружина та [PERSON] - дочка. Як слідує з довідки за №665, виданої Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області, станом на 28 квітня 1994 року [PERSON] був зареєстрований по [ADDRESS] . Після його смерті в управління спадковим майном вступила його дочка [PERSON] 04 квітня 1996 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №107 після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] від 04 квітня 1996 року про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] . Як слідує із заяви [PERSON] від 20 жовтня 2021 року, посвідченої старостою села Сошників виконавчого комітету Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області Тригуб І.І. , [PERSON] зазначила, що не має наміру успадковувати майно після смерті батьків, за оформленням спадщини не зверталася. Як вбачається з виписки із погосподарської книги за №349 від 09 листопада 2020 року, згідно погосподарських книг за №10 від 1991-1995 років, [PERSON] , [INFO] , вибула із домогосподарства по [ADDRESS] 04 вересня 1991 року в м. Луцьк на навчання і по даній адресі більше зареєстрована не була. Таким чином, встановлено, що єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім цього, [PERSON] частково оформила спадкові права після смерті [PERSON] отримавши 04 квітня 1996 року свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад. Судом не встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку після смерті батька. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23 березня 2017 року, виданим Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №418. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 травня 2020 року за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину будинковолодіння по [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку під літерою «А» загальною площею 44,6 кв.м., з підвалом та сходами, хліва та огорожі, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Чопик І.Я. від 24 жовтня 2019 року за №1183/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю. З технічного паспорта на житловий будинок за [ADDRESS] від 01 жовтня 2019 року, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа житлового будинку становить 44,6 кв.м., житлова - 33,6 кв.м. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина, яка відкрилась після смерті [PERSON] була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. В силу вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння згідно погосподарських книг числиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, кожному члену [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/3 його частині. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом на належну йому 1/3 частину спірного житлового будинку. Спадщину прийняла позивач та [PERSON] , шляхом фактично вступу в управління спадковим майном, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] успадкували належну йому 1/3 частину спірного житлового будинку по 1/6 частині кожна. [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла. Вказаний факт також підтверджується її письмовою заявою від 20 жовтня 2021 року. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/6 частину будинковолодіння за [ADDRESS] , який складає із житлового будинку під літерою «А» загальною площею 44,6 кв.м., з підвалом та сходами, хліва та огорожі, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved