Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій заявник [PERSON] просить встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] є донькою [PERSON] , померлої [INFO] . Після смерті матері заявником вжито заходи для вступу в права на спадщину. В видачі свідоцтва на спадкове майно відмовлено, з причини неналежного документального підтвердження проживання заявника разом із спадкодавцем (різні адреси реєстрації). Факт сумісного проживання зі спадкодавцем підлягає встановленню в судовому порядку, в зв`язку з чим заявник звернувся до суду за захистом оспорюваних прав. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано, просить ухвалити рішення по справі на підставі поданих доказів. Заінтересованою особою Покровською міською радою Донецької області, в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Красноармійськ Донецької області, зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (підтверджено відомостями паспорта серійний номер [NUMBER] - а.с. 4). [PERSON] є донькою [PERSON] , - родинні відносини документально підтверджено (свідоцтво про народження серійний номер [NUMBER] - а.с. 7, свідоцтво про укладення шлюбу серійний номер [NUMBER] - а.с. 7). [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] - а.с. 8), після її смерті в порядку ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя не скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту, тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , в силу ст. 1261 ЦК України, є її донька - [PERSON] , заявник по справі. З дотриманням ст. 1268 ЦК України заявником [PERSON] вжито заходи для прийняття спадщини, відкритої після смерті матері, однак в реалізацію юридичних прав спадкоємця виникли певні перешкоди. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56296490 - після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 36, 37). Згідно постанови приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області від 08.02.2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] - відмовлено з посиланням на норми ст. 1270 ЦК України, п. 1.2, 1.13, п. 3.15, 3.23 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та мотивуванням, що [PERSON] не було подано заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін до нотаріальної контори, фактів про прийняття спадщини не надано, спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (а.с. 33). З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення факту спільного проживання заявника з померлою. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. В судовому порядку підлягає встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] до дня смерті останньої. Так, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Зареєстрованим місцем проживання заявника [PERSON] є адреса: [ADDRESS] (згідно відомостей в паспорті). Згідно довідки завідувача сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру надання адміністративних послуг м. Покровськ № 3034 від 11.02.2019 року - [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14.01.1980 року по дань смерті, знята з реєстраційного обліку 04.02.2019 року (а.с. 9). Згідно довідки комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 880 від 11.02.2019 року - [PERSON] проживала з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 01.09.2010 року по день смерті останньої (а.с. 10). З висновку Покровського відділу поліції ГУ НП в Донецькій області від 11.04.2018 року щодо ненасильницької смерті людини за місцем проживання вбачається, що 11.04.2018 року на службу «102» надійшло повідомлення про смерть [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] проживала з матір`ю [PERSON] в одному житловому будинку, вели спільне господарство, разом користувалися речами звичайної обстановки. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи заявника, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини розглядуваної заяви, - судом не встановлено. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Встановлення факту постійно проживання із спадкодавцем має для заявника юридичне значення, та є необхідним для оформлення ним спадкових прав. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобов`язального характеру видачі заявнику [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд,

Outcome: approved