Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати зареєстрований між ними шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 28.07.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 392. Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що їхнє подружнє життя з відповідачем з самого початку поступово погіршувалося та не складалося через те, що вони мають різні характери та погляди на життя, між ними зникло взаєморозуміння та довіра, що призвело до фактичного розпаду сім?ї в листопаді 2019 року, яка існує лише формально, оскільки на час звернення з позовом до суду сторони спільного господарства не ведуть. Всі намагання позивача зберегти шлюб були безрезультатними. Після фактичного розпаду сім?ї дочка [PERSON] залишилася проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач належної допомоги на утримання дочки не надає. У зв?язку з тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та є недоцільним, вона просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] , а також стягнути аліменти з відповідача на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, до досягнення дочкою повноліття. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримує свої позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дочку та просить їх задовольнити. Від вимоги про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат відмовляється. Розгляд справи просить провести у її відсутність. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву, в якій визнає позов, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 28.07.2017 року в Уманському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 392, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , відповідно до якого відповідач [PERSON] є її батьком. Подружнє життя сторін поступово погіршувалося та не складалося через те, що вони мають різні характери та погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння та довіра, що призвело до фактичного розпаду сім?ї, яка з листопада 2019 року існує лише формально. Після фактичного розпаду сім?ї дочка [PERSON] залишилася проживати з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується Довідкою № 5701 від 26.12.2017 року, виданою відділом державної реєстрації Уманської міської ради. Відповідач [PERSON] належної допомоги на утримання дочки не надає. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, батько дитини матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON] не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо її утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Так, судом встановлено той факт, що малолітня [PERSON] знаходяться на утриманні позивача, батько дитини у добровільному порядку відмовляється надавати допомогу, тому враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дочки. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна вимога про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Також, суд вбачає всі підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дочки. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved