Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON], остаточно сформувавши свої позовні вимоги до відповідача [PERSON], просить суд визнати спільним майном подружжя: - будинок [ADDRESS] Чернігівської області, житловою площею 35,7 кв.м, загальною площею 52,3 кв.м з господарськими та побутовими спорудами - сараєм Б-1 площею 25,7 кв.м, погрібом Пг площею 16,2 кв.м, гаражем Г-1 площею 37,0 кв.м, огорожею N1, ворітьми N2, водопроводом дворовим - Вк; - земельну ділянку за адресою [ADDRESS] Чернігівської області, площею 766 кв.м.. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що з 20.02.2001 року по 01.12.2014 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період спільного проживання вони за спільні кошти придбали вищеназване нерухоме майно у спільну сумісну власність, але документально оформили на одного із них - відповідача [PERSON]. Оскільки, після розлучення сторони не узгодили в добровільному порядку своїх права щодо володіння та розподілу спільнонажитим майном, посилаючись на положення ст.ст. 60, 70 Сімейного Кодексу України позивачка і просить суд задовольнити її уточнені позовні вимоги. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Ждан В.В. підтримали заявлений позов із наведених вище підстав, а відповідач [PERSON] та його представник адвокат Фесик І.В. визнали остаточно сформовані в судовому засіданні позовні вимоги, тобто, не заперечили проти визнання спільним майном подружжя та права власності кожної сторони по 1/2 частині на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по [ADDRESS] , а також на земельну ділянку за цією-ж адресою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши наявні докази по справі суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги [PERSON], з таких підстав. Судом установлено, що бувше подружжя [PERSON] (сторони у даній справі) перебували в зареєстрованому шлюбіз 20.02.2001 року по 01.12.2014 року, що підтверджується копією паспортних даних та судового рішення (а.с.5-6). Отже, підтверджуються доводи позивачки про те, що саме в період спільного проживання та за кошти сім"ї сторони придбали вищеназване нерухоме майно у спільну сумісну власність, але правова реєстрація нерухомого майна: житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами по [ADDRESS], а також на земельну ділянку за цією-ж адресою, було здійснено одноособово на ім"я відповідача [PERSON], що підтверджується копіями нотаріально-посвідчених договорів від 12.08.2011 року, витягами з реєстру прав власності (а.с.12-17), а також даними технічного паспорту на житловий будинок (а.с.7-9) та Державним актом Серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 766 кв.м. (а.с.18). Вирішуючи по суті позовні вимоги у даній справі, суд керується положеннями ст. 60 СК України про те, що майно яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд вважає законними і обгрунтованими на законі вимоги позивачки [PERSON] про визнання спільним майном подружжя та права власності кожної сторони по 1/2 частині на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами по [ADDRESS], а також на земельну ділянку за цією-ж адресою. За правилами ст.88 ЦПК України та враховуючи узгоджену позицію сторін по судових витратах, слід стягнути з відповідача на користь позивача 444 грн. сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved