Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення,\~яким: встановити факт її постійного проживання разом з сестрою [PERSON], на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила 03 листопада 2017 року та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її сестри [PERSON], яка померла 03 листопада 2017 року право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9443 га, що розташована на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №068360 від 20 січня 2001 року. В обґрунтування позовних вимог позивач покликаються на те, що 03 листопада 2017 року померла її сестра [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9443 га, що розташована на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №068360 від 20 січня 2001 року. На випадок своєї смерті покійна склала заповіт, згідно якого все належне майно заповіла їй. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спадкову земельну ділянку, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви, а також у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] обєднаної територіальної громади [PERSON] подала заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника територіальної громади, оскільки вони не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд,\~за правилом\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями\~15,\~16 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України\~зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 03 листопада 2017 року, у віці 77 років, померла [PERSON], про що 03 листопада 2017 року зроблено відповідний актовий запис №394 та виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Жидачівського району Львівської області, від 03 листопада 2017 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №484218 /арк. справи 9/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що до складу спадщини [PERSON] ввійшло належне померлій майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,9443 га, що розташована на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №068360 від 20 січня 2001 року /арк. справи 14-16/. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 24 грудня 2015 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно якого все належне їй майно заповіла [PERSON]. Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /арк. справи 11-13/. Відповідно до ч.1\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1\~ст.1235 ЦК України\~заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З долучених до матеріалів справи копій документів вбачається, що позивач по справі [PERSON] і є сестрою спадкодавця та відповідно особою на чию користь складено заповіт /арк. справи 6-8/. Згідно із\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В поданій до суду позовній заяві [PERSON] пояснила, що протягом останніх років і до дня її смерті спільно проживала зі спадкодавцем [PERSON], оскільки остання була її сестрою та потребувала стороннього догляду та допомоги. Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, свідки [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що позивачка дійсно постійно проживала(без реєстрації) з своєю сестрою [PERSON] до дня її смерті спільно, вели спільне господарство /арк. справи 19-22/. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до\~ч.3\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживала з разом з сестрою [PERSON], на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила 03 листопада 2017 року. Відтак позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], як така, що постійно проживала разом із нею, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №581/02-31 виданою завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою від 21 вересня 2018 року, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті сестри та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку у звязку з тим, що пропустила піврічний термін передбачений цивільним законодавством для подання заяви, а також у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій та є спадковим майном /арк. справи 17/. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст.ст. 81,126\~ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; те, що позивач оформити право на частину спадкового майно(земельну ділянку), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved