Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування жилим приміщенням по [ADDRESS] , належного їй на праві власності. В судовому засіданні пояснювала, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] це її донька, вона зареєстрована в її будинку, однак з квітня 2010 року проживає в м [ADDRESS] . При оформлені документів на отримання субсидії у неї виникли труднощі в здійснені її права користування та розпорядження майном. Вирішити це питання в добровільному порядку відповідач відмовляється. [PERSON] в її будинку зареєстрована з 2003 року, однак з 2010 року проживає в м [ADDRESS] . Витрат [ADDRESS] утриманню будинку не несе. Реєстрація відповідачки за вказаною адресою створює їй перешкоди в користуванні житлом. Тому посилаючись на дані обставини, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та визнати відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Суду пояснила, що в неї конфлікт з матір`ю, вона дійсно проживає в м. Одеса, працює, а тому не має змоги приїздити та допомагати матері. Просить її не виписувати за вказаною адресою, так як власного житла не має. Представник третьої особи Гаївськської сільської ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №150172482. (а.с.4) Також вказаний факт підтверджується випискою із рішення Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 19.12.2011 року №337, згідно якої за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . (а.с.5) Згідно довідки Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 29.03.2017 року № 147 [PERSON] є пенсіонеркою та по [ADDRESS] проживає одна. (а.с.14) З довідок Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 04.04.2019 року № 158 та №159, судом встановлено, що за вище вказаною адресою в будинку належному [PERSON] також зареєстрована з 17.01.2003 року [PERSON] , [INFO] , але за адресою реєстрації не проживає з 10.04.2010 року, цей факт також підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного 04.04.2019 року. (а.с.15,16, 17) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що дійсно донька позивачки [PERSON] не проживає в її будинку. Підтвердив в суді, що вказана особа проживає в м [ADDRESS] та будинок позивачки не використовує для проживання. По господарству матері не допомагає. Навіть не приїхала до неї, коли вона хворіла. Він періодично приїздить допомагати їй по господарству. У позивачки троє дітей, син проживає в місті, ще одна донька проживає неподалік, але до матері не приїздить, а доньку [PERSON] він взагалі бачив в останній раз в 2012 році. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . дали покази аналогічні свідку [PERSON] Також підтвердили, що відповідачка в будинку [PERSON] не проживає тривалий час, витрат на утримання будинку не несе, матері по господарству не допомагає. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що відповідач [PERSON] тривалий час не проживає за адресою реєстрації, а також має інше місце проживання. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Позивач просить визнати втратившим право на користування житлом відповідачку, так як вона будинок для проживання не використовує, витрат по його утриманню не несе, а її реєстрація в будинку створює їй труднощі в розпорядженні та утриманні будинком, а тому суд вважає, що дані спірні відносини стосуються захисту права власності позивача на житло. Дані правовідносини регулюються наступними нормами права. У ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71,72,116, 156 ЖК УРСР, ст.405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Суд, дослідивши по справі надані сторонами докази, встановивши зміст спірних правовідносин і відповідність заявлених вимог нормам права, прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] виходячи з наступного. Позивач по справі [PERSON] дійсно є одноособовим власником будинку по [ADDRESS] відповідно до наданих нею правовстановлюючих документів, зареєстрована у вказаному будинку і використовує даний будинок для проживання, несе при цьому витрати на його утримання. Оскільки позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , то відповідно має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Відповідач по справі [PERSON] є членом сім`ї позивача відповідно до ст.64 ЖК України, зареєстрована в будинку [PERSON] з її згоди і відповідно до норм Житлового кодексу України навіть після припинення сімейних стосунків автоматично право користування цим будинком не втрачає. Умови втрати права на користування житлом членами сім`ї власника житла викладені в ч.2 ст.405 ЦК України, і відповідно підставою для втрати прав на житло є відсутність членів сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Суд повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, прийшов до висновку, що дійсно вказана особа - відповідачка по справі по місцю знаходження житла в с. Лучинське Роздільнянського району Одеської області відсутня без поважних причини понад один рік, витрат по утриманню будинку не несе. Про це свідчать і надані суду письмові докази позивача, а також покази допитаних по справі свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачкою по справі в ході її розгляду суду не надано жодних доказів, які б спростували вимоги позивача. Спроб вселитися примусово до будинку через суд з 2010 року відповідач [PERSON] не робила, доказів того, що існують перешкоди або поважні причини для її не проживання в будинку не доведено. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] втратила право на проживання в будинку [ADDRESS] , так як не використовує будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідач [PERSON] втратила з квітня 2010 року, що встановлено судом під час судового розгляду. Дане рішення суду є підставою для зняття відповідача [PERSON] з реєстрації за адресою [ADDRESS] , так як вона втратила право на користування житлом в зв`язку з не проживанням тривалий час за місцем реєстрації. На підставі ст.383, ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, ст. 150, 156 Житлового кодексу України,

Outcome: approved