Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Вказує, що [INFO] померла її свекруха [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.11.2003 року, виданого виконкомом Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області). Свекор [PERSON] помер раніше - [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, а саме: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1, 8740 га, кадастровий номер 12:256:820:00:01:002:002, що розташована на території Китайгородської сільської ради та належить померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №008892, виданого Царичанською райдержадміністрацією 06.04.2004 року на підставі розпорядження голови Царичанської райдержадміністрації від 29.09.2003 року №430-р. Спадкоємцями майна померлої [PERSON] були її діти - [PERSON] та [PERSON] . Її чоловік [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з померлою [PERSON] на день її смерті більше шести місяців, а його сестра спадщину не приймала, але і не відмовлялась від прийняття спадщини. [INFO] помер її чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.05.2005 року, виданого виконкомом Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області. Після смерті чоловіка залишилась спадщина - земельна ділянка для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, яку її померлий чоловік прийняв у спадок від матері [PERSON] , але не встиг оформити спадщину. Спадкоємцями майна померлого [PERSON] являються вона - його дружина та діти - [PERSON] і [PERSON] . Вважаються такими, що прийняли спадщину померлого [PERSON] відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. В червні 2020 року вона звернулась до державного нотаріуса Фрізен Н.Ю. про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8740 га, кадастровий номер 12:256:820:00:01:002:002, що розташована на території Китайгородської сільської ради та належить померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №008892, виданого Царичанською райдержадміністрацією 06.04.2004 року на підставі розпорядження голови Царичанської райдержадміністрації від 29.09.2003 року №430-р, але постановою державного нотаріуса від 05 червня 2020 року у видачі свідоцтва було відмовлено з тієї причини, що державний акт на земельну ділянку був виданий вже після смерті [PERSON] . На підставі викладеного, прохає визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій прохає слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник позивача [PERSON] - адвокат Руденко А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що [INFO] померла свекруха позивача - [PERSON] [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.11.2003 року, виданого виконкомом Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області), яка на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON] (чоловік позивача в даній справі), з позивачем та відповідачем [PERSON] (а.с.42). [INFO] помер свекор позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Китайгородською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області 26.11.1984 року). За життя [PERSON] заповіту не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 1,8740 га, розташована на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:256:820:00:01:002:002, яка належала померлому спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №008892 від 06 квітня 2004 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом першої черги були її діти: чоловік позивача [PERSON] , який прийняв спадщині після смерті матері спільним проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та [PERSON] , третя особа в даній справі, яка спадщину у встановленому законом порядку не приймала і не відмовлялася у її прийнятті у встановленому законом порядку та строки. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане виконкомом Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 18 травня 2006 року), який надень смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з позивачем [PERSON] та сім`єю відповідача [PERSON] (а.с.43). За життя [PERSON] свої спадкові права на майно, яке залишилося після смерті матері [PERSON] не оформив у встановленому законом порядку. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Як вбачається з копії спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивач [PERSON] спадщину після смерті чоловіка прийняла, подавши у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини (а.с.32). При цьому, відповідач [PERSON] після смерті батька [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, подавши до нотаріуса у встановлений законодавством і порядку заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с.34). Відповідно до постанови нотаріуса від 05 червня 2020 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт серії ДП №008892 на право власності на земельну ділянку площею 1,8740 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 12:256:820:00:01:002:002, розташовану на території Китайгородської сільської ради, яка належить померлій [INFO] [PERSON] , виданий 06.04.2004 року, тобто вже після смерті спадкодавця (а.с.80). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП №008892, виданий Царичанською райдержадміністрацією 06.04.2004 року на підставі розпорядження голови Царичанської райдержадміністрації від 29.09.2003 року №430-р (спадкодавець померла [INFO] ). Таким чином, оскільки спадкодавець за життя набула право власності на земельну ділянку, то і відповідне право згідно зі ст. 1218 ЦК України, переходить до спадкоємців в порядку спадкування, а тому може бути визнано за позивачем право власності на земельну ділянку, посвідчену Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП №008892, виданого Царичанською райдержадміністрацією 06.04.2004 року. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, враховуючи вищевикладене, оскільки спадкове майно дійсно належало спадкодавцю, позивач оформити своє право на спадщину не може у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на спадкове майно не були отримані спадкодавцем у зв`язку зі смертю останньої, визнання права власності не порушує права інших осіб та й іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо, єдиним правовим способом захисту її законних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є звернення до суду з позовом про визнання права власності на нього в порядку спадкування за законом, а тому суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання права власності останньої на земельну ділянку. При вирішенні питання про розподіл судового збору, судом враховується позиція позивача [PERSON] не стягувати судовий збір із відповідачів. На підставі викладеного, та

Outcome: approved