Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач 30 березня 2016 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідачів, в якому просив визнати дійсним укладений з відповідачами договір купівлі-продажу житлового будинку №8 по вулиці Затишній (Свердлова) в місті Кодимі Одеської області, дійсним, та визнати за ним право приватної власності на це нерухоме майно. В позовній заяві позивач [PERSON] зазначив наступне. 28 серпня 2015 року він та відповідач [PERSON], яка діяла як в своїх інтересах так і в інтересах свого недієздатного сина [PERSON], уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою, на які цей будинок розташований по вулиці Затишній (Свердлова),8 в місті Кодимі, Одеської області. Договір був укладений в простій письмовій формі у вигляд розписки відповідача про отримання грошових коштів за продане помешкання. Спірне помешкання належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Нотаріально договір купівлі-продажу не посвідчувався. Після укладання зазначеного договору, відповідач [PERSON], отримавши від нього 50000 грн. за проданий будинок, передала ключі від будинку та правовстановлюючі документи на цей об»єкт нерухомого майна. При цьому, відповідач [PERSON] усно пообіцяла нотаріально посвідчити укладений договір купівлі- продажу. Однак, після отримання грошей за продане майно, відповідач почала ухилятися від явки до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу. Його неодноразові звернення до тої із письмовими пропозиціями-заявами про нотаріальне посвідчення угоди, останньою ігнорувалися, хоча на заявах є її підпис про отримання таких пропозицій. В теперішній час він використовує придбане житло за призначенням, зробив ремонт. З урахуванням того, що він зі свого боку, як покупець усі умови договору купівлі-продажу виконав, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 52,7 кв.м на земельній ділянці площею 1000 кв.м по вулиці Затишній (Свердлова), будинок 8 в місті Кодимі, Одеської області, укладений 28 серпня 2015 року між ним та [PERSON] таким, що відбувся та дійсним. Визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 52,7 кв.м на земельній ділянці площею 1000 кв.м по вулиці Затишній (Свердлова) будинок 8 в місті Кодимі Одеської області, вартістю 50000 грн.. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач (представник), в судове засідання не зявилась, надавши до суду, до початку розгляду справи по суті, письмову заяву про визнання заявлених позивачем позовних вимог. В цій же заяві просила розглянути справу без її участі. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, у звязку з цим вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі представника відповідача. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача та надані сторонами письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і охоронюваних інтересів сторін і інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~ Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків, окрім іншого, є договори та правочини, а також інші юридичні факти (п.п.1,4 ч.2 ст.11 ЦК). Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснив, що встановлюючи позовні вимоги, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача з'ясовується предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню. При цьому, оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. З позовної заяви позивача вбачається, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (у вигляді розписки) від 28 серпня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], яка також діяла і в інтересах свого недієздатного сина [PERSON], позивачеві було продано житловий будинок загальною площею 52,7 кв.м, з господарськими спорудами на земельній ділянці площею 1000 кв.м, вартістю 50000 грн., який розташований в місті Кодимі, Одеської області по вулиці Затишній (Свердлова), будинок 8. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення вказаних правочинів виникли відповідні цивільні права та обовязки. Так, відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним. Проте, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом установлено, що 15 грудня 2015 року відповідач продала, а позивач купив житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 52,7 кв.м, вартістю 50000 грн., на земельній ділянці загальною площею 1000 кв.м, який розташований в місті Кодимі, Одеської області по вулиці Затишній (Свердлова),будинок 8. Сторони погодили всі істотні умови купівлі-продажу спірного нерухомого майна, зокрема, були погоджені: сам факт купівлі-продажу нерухомого майна, визначена його ціна, порядок його передачі. За придбане майно позивач сплатив обумовлену договором купівлі-продажу суму. Згідно з п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при розгляді справ такої категорії суди повинні зясовувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення договір може бути визнано дійсним з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Як убачається з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні, власниками спірного майна є [PERSON] і [PERSON] (Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №56182535 від 29 березня 2016 року, надана Державним реєстратором Кодимського районного управління юстиції Одесьокї області [PERSON]П.). Крім того, в матеріалах справи, досліджених в судовому засіданні, присутні письмові заяви позивача, адресовані відповідачеві про необхідність явки до нотаріальної контори для посвідчення укладеного договору купівлі-продажу від 30 вересня 2015 року,01 грудня 2015 року, 08 січня 2016 року, 12 лютого 2016 року. Ці заяви проігноровані відповідачем, що позбавило можливості позивача нотаріального посвідчити зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Як убачається з дослідженого в судовому засіданні рішення Кодимського районного суду Одеської області від 03 квітня 2013 року (справа №1514/2268/12), [PERSON], [INFO] визнаний недієздатним. Опікуном недієздатного [PERSON], призначена його мати [PERSON]. Відповідно до статті 41 ЦК України (ч.1-3) над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Вчиняючи дію по відчуженню нерухомого майна, яке також належить і недієздатному [PERSON], опікун того законних прав і інтересів не порушила, оскільки, як убачається з дослідженого в судовому засіданні Свідоцтва про державну реєстрацію права, виданого державним реєстратором міста [PERSON] Федерації, [PERSON], №63-63/001-63/001/300/2015-1171/3, [PERSON] є власником ? частини квартири 47, житловою площею 29,1 кв.м в житловому будинку №194 по вулиці Ново-Садовій в місті Самарі Російської Федерації. Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом установлено, що сторони правочину (продавець і покупець) досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, здійснили його передачу покупцеві, який прийняв його у своє володіння, та сплатив обумовлену договором грошову суму, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину. Отже, враховуючи, що укладений між сторонами правочин є консенсуальним, тобто права і обовязки сторін виникають в момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення немає, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно. З огляду на викладене суд констатує, що захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved