Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та від імені неповнолітнього [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права користування квартирою та вселення. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з вересня 2014 року вона почала проживати у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], в звязку з цим вона вселилась за місцем проживання свого чоловіка за адресою: вул. Покровська, 15/5, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. На той час в цій квартирі були зареєстровані її чоловік [PERSON] та його рідний брат. 30 липня 2015 року у них з [PERSON] народився син [PERSON] Його місце проживання було зареєстровано з адресою: вул. Покровська 15/5, м. Кривий Ріг. Однак, позивач стверджує, що її чоловік зловживав наркотичними засобами та постійно вчиняв сварки. У звязку з цим. Для того, щоб уникнути конфліктних ситуацій , вона була змушена не добровільно, а вимушено, у листопаді 2016 року разом зі своїм малолітнім сином [PERSON], залишити квартиру на деякий час . Вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2017 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі. В лютому 2017 року позивач стверджує, що вона прийшла до квартири її цивільного чоловіка щоб зібрати теплі речі передати їх йому в СІЗО, однак вона не змогла відкрити своїм ключем вхідні двері і потрапити до квартири, тому що відповідач змінив замки від вхідних дверей. Іншого житла вона та її малолітній син [PERSON] не мають, однак відповідач категорично відмовляється надати їй ключі від квартири. Крім того. Вона неодноразово зверталась до поліції та до служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, однак її звернення не дали жодних результатів. Відповідач так і не надав їй ключі від квартири. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, суду пояснив, що відповідач являється наймачем спірної квартири . Крім нього, в квартирі зареєстрований його брат [PERSON], який фактично в квартирі не проживає, оскільки перебуває в місцях позбавлення. [PERSON] в квартирі не проживає з листопада 2016 року, за комунальні послуги не сплачує, спільне господарство з [PERSON] не веде та ніколи не вела, тому відповідно до ст.. 64 ЖК України не є членом сімї. Позивач по справі змінила місце проживання дитини за власним бажанням. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, в режимі відео конференції, суду пояснив, що позовні вимоги визнає частково. Не заперечує проти вселення до квартири сина, однак, щодо вселення до квартири [PERSON] заперечує. Представник третьої особи [PERSON] з урахуванням інтересів дитини позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він проживає в одному будинку з відповідачем. [PERSON] він знайомий з дитинства. Хто мешкає в квартирі з 2014 року він не знає. Проте, свідку відомо, що брат [PERSON] зараз перебуває в місцях позбавлення волі. В квартирі за адресою вул. Покровська, 15/5, м. Кривий Ріг, був місяць тому назад, його запросив відповідач. Стан квартири не задовільний, вікна розбиті речі в занедбаному стані. [PERSON] не бачив ні разу. Хот зареєстрований за в квартирі не знає. Позивача не бачив ні разу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживала за адресою: [INFO] зі своїм чоловіком [PERSON] О з періоду вагітності. Коли дитині виповнилось 1,5 років [PERSON] виїхала з квартири та на протягом півтора два роки там не проживала. Свідок зазначає, що бачила як позивач вивозила з квартири холодильник. Причини, за яких позивач залишила житлове приміщення свідку не відомі. Свідок стверджує, що з тих пір, коли [PERSON] виїхала, а [PERSON] відбув до місць позбавлення волі, в спірній квартирі ніхто не проживав. Суд, вислухавши учасників судового процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи приходить до такого. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився 30 липня 2015 року, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с.10). Згідно довідки виданої Криворізькою обєднаною міською довідково-інформаційною службою [PERSON]О, 30.07.2015 року з 09.09.2015 року зареєстрований за адресою: [INFO]( а.с 12). 21 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Начальника СВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою, в якій зазначила, що [PERSON] чинить їй та її дитині [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме квартирою 5 в будинку, 15 по вулиці Покровській в м. Кривому Розі (а.с.13). Вищезазначена заява була прийнята та зареєстрована в ЖЕО за № 7593, згідно талону- повідомлення № 164 від 21.03.2018 року ( а.с.14). Згідно акту складеного мешканцями будинку № 15 розташованого по вул. Покровській, [PERSON] з вересня 2014 року проживала зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Покровська, 15/5. Після народження [PERSON]О, [INFO] також почав проживати у цій квартирі зі своїми батьками. З лютого 2017 року [PERSON] та її малолітній син [PERSON], 30.07.2015 року не можуть потрапити до квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Покровська, 15/5, оскільки брат [PERSON] [PERSON] змінив замки від вхідних дверей цієї квартири та заперечує проти їх проживання у цьому житловому приміщенні. ( а.с.17). [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], знаходиться на обліку в Саксаганському УПСЗН м. Кривий Ріг, та отримує щомісячну одноразову допомогу при народження однієї дитини в розмірі 860,00 грн. ( а.с.22). З заяви наданої представником виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради [PERSON] від 13.11.2018 року вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований у житлі за адресою : вул. Покровська, 15/5 разом з батьком [PERSON] Отже, факт реєстрації дитини є законним і сумнівам не підлягає. Оскільки батько малолітнього [PERSON] не може проживати разом із сином через перебування в місцях позбавлення волі, а дитина за віком не може проживати одна, служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради вважає за доцільним визнати за позивачем [PERSON] матір'ю малолітньої дитини [PERSON], право користування житловим приміщенням за адресою: вул. Покровська, 15/5 та вселити позивача разом з малолітньою дитиною до зазначеного житла з метою захисту житлових прав малолітньої дитини та недопущення дитячої без оглядності і безпритульності ( а.с.146). Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 та ч.4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. За приписами ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Згідно\~ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~орган опіки та піклування зобов'язаний здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень. Одним із правочинів, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органу опіки та піклування відповідно до\~ст. 177 СК України\~є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням, оскільки відповідно до частин 2 та 3\~ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~діти-члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних громадян» неприпустимим є зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Відповідно до\~ст. 65 ЖК України\~наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, судовому засіданні встановлено та представником відповідача не спростовано, що [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] мешкала у квартирі свого цивільного чоловіка [PERSON] Через постійні сварки, з цивільнім чоловіком позивач забрала малолітнього сина та змінила місце мешкання. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в Саксаганському УПСЗН м. Кривий Ріг, та отримує щомісячну одноразову допомогу при народження однієї дитини в розмірі 860,00 грн. Власного житла у праві приватної власності чи у праві користування позивач не має. [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], тому відповідно до положень Конвенції ООН «Про права дитини» та Закону України «Про охорону дитинства» має право на житло від народження. [PERSON] був вселений та зареєстрований у спірній квартирі у малолітньому віці, у відповідності до положень 65\~ЖК України, на час його вселення у приміщення вищезазначеної квартири жодних заперечень від наймачів квартири не було, жодних домовленостей про порядок користування квартирою не існувало. Також судом звязко до уваги, що допитаний в судовому засіданні батько [PERSON] [PERSON], позовні вимоги підтримав частково, не заперечував проти вселення його сина до квартири. Твердження представника відповідача, що [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] добровільно покину квартиру [ADDRESS], не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Суд зазначає, що у позивача були поважні причини тимчасово бути відсутньою за місцем свого мешкання та місцем реєстрації неповнолітнього [PERSON], оскільки неприязні стосунки [PERSON] з нею, постійні сварки негативно впливали на духовний розвиток дитини. Представник відповідача, під час судового розгляду не заперечував, що відповідач змінив замки в квартирі та чинить перешкоди, що вселення малолітнього [PERSON] та його матері [PERSON] до спірної квартири. Також, суд зазначає, що не може бути підставою для відмови в задоволення позовних вимого не проживання малолітнього [PERSON] в квартирі з 2017 року, оскільки його місце проживання визначене батьками та зареєстроване в законному порядку, тому він має право користуватись житлом свого батька, що не суперечить вимогам частини шостої\~статті 29 Цивільного кодексу України. \~Оскільки дитина не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності,\~причини його\~ не проживання у квартирі є поважними,\~а тому і відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування цією квартирою з підстав, передбачених статтями 71,\~72 ЖК Української РСР. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії»\~\~від 07 серпня 1996 року, § 78). У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2)\~\~\~\~ від 27 листопада 1992 року, [PERSON] A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку\~\~про те, що прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання повинні враховуватись в першу чергуй у спірних ситуаціях, а вже тільки потім права батьків. Отже, враховуючи інтереси дитини, беручи до уваги, що батько малолітнього [PERSON] не може проживати разом із сином через перебування в місцях позбавлення волі, а дитина за віком не може проживати одна, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] про вселення задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved