Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулась з позовом про визнання відповідача [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою № [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки, 09 січня 1986 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. В однокімнатній квартирі [ADDRESS], що у м. Києві зареєстровані: позивачка - [PERSON], відповідач, тобто, колишній чоловік позивачки - [PERSON] та неповнолітній онук - [PERSON] Після розірвання шлюбу з 1986 року відповідач забрав всі свої речі з квартири та в спірній квартирі не проживає. Місце проживання відповідача позивачу не відоме. Ніякої участі в оплаті квартирної плати та комунальних платежів не приймає. Факт не проживання відповідача підтверджується актами від 28.01.2015 року та від 04.03.2015 року за підписами сусідів, засвідченими начальником ЖРЕО № 401, згідно яких в даній квартирі зареєстрований [PERSON], але фактично не проживає в ній з 1985 року. Комунальні рахунки, що надаються позивачеві, розраховуються із кількості осіб, зареєстрованих в квартирі, що здійснює перешкоди у вільному володінні та користуванні власністю позивача. Оскільки відповідач у спірній квартирі не проживає, факт його реєстрації в квартирі порушує право позивача, позивач, підтримавши позовні вимоги, просила позов задовольнити, на підтвердження викладених обставин просила допитати свідків, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час та місце судових засідань вважається повідомленим належним чином, в тому числі й шляхом розміщення оголошення про його виклик в судові засідання в пресі - газеті «Урядовий кур'єр» №53 від 24.03.2015р., що відповідає вимогам ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» в судові засідання не з'явився, однак, направив на адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. З довідки форми №3 з місця проживання сторін, виданої начальником ЖРЕО № 401 від 28.01.2015 року № 155 убачається, що в квартирі [ADDRESS], що у м. Києві зареєстровані три особи: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та онук позивача [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» із змінами, внесеними постановами від 10 березня 1989 р. № 2, від 25 грудня 1992 р. № 13 та від 25 травня 1998 р. № 15 зазначено, що наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішення законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, згідно із ст.107 Житлового кодексу УРСР наймач або член його сім»ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Наданими позивачем доказами підтверджується факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] з часу розірвання шлюбу між сторонами, - з 1985 року. Відповідно до актів виданих начальником ЖРЕО №401 від 28.01.2015 року та 04.03.2015 року, убачається, що [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте, з 1985 року за даною адресою не проживає (а.с. 8,25). Допитані свідки в судовому засідання також підтвердили факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS], що у м. Києві, відсутність в квартирі особистих речей останнього тощо. Отже, відсутність відповідача в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин доведена належними і допустимими доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскількинадані позивачем докази підтверджують те, що відповідач в спірній квартирі не проживає понад шість місців без поважних причин, доказів на спростування цих обставин суду не надано, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved