Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , що діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] народився онук позивача, [PERSON] , матір`ю якого є її донька [PERSON] , а відомості про батька було внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 293/17 від 31.07.2015 року малолітньому онуку [PERSON] , було надано статус дитини-сироти. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 719 р від 25.08.2015 року, [PERSON] , яка є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , призначена його опікуном. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016 року, [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису про народження № 668 від 23.09.2010 року, складеного на дитину [PERSON] , в частині батька. [PERSON] з часу перебування його сина на вихованні у неї жодного разу його не відвідав, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно може впливати на його фізичний розвиток, не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, а створює умови, які шкодять інтересам дитини. Більш того, [PERSON] зловживає спиртними напоями, за вживання наркотичних засобів, відбував покарання у місцях позбавлення волі, тобто притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим своєю аморальною поведінкою може зашкодити подальшому розвиткові дитини. З 2015 року онук відвідував ДНЗ (ясла-садок) №42 «Сонечко» Запорізької міської ради. На даний час, з вересня 2017 року, онук відвідує шкільний навчальний заклад і жодного разу відповідач не з`явився до школи та не цікавився його навчанням. Після смерті її доньки, перша зустріч онука з [PERSON] відбулася в дитячому садочку 05.09.2016 року, в результаті чого дитина отримала нервовий зрив. Її онук [PERSON] не бажає зустрічатися з батьком, боїться його, плаче, зі страхом розповідає про візит останнього. Після цієї зустрічі в онука були прояви нічного енурезу, заїкання, дитина була роздратована, погано спав, скаржився на головні болі, боявся, що його заберуть. Враховуючи отриманий дитиною стрес, позивач прикладала зусилля аби дитина відновила свій психологічний стан, для цього відвідувала з дитиною санаторій, потім [PERSON] виявив бажання відвідувати спортивний кружок, як він сказав аби захистити себе і бабусю від « [PERSON] ». Також слід врахувати той факт, що її онука [PERSON] народився у 2010 році, а батьківство [PERSON] , щодо хлопчика встановлено лише в 2016 році. Батька хлопчик взагалі не знає і називає його « [PERSON] ». З висновків психоемоційного стану дитини за результатами проведення психологічного дослідження, складеного кандидатом психологічних наук, доцентом, завідуючою кафедри психології Запорізького національного університету Губа Н.О. , від 06 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] дитина пам`ятає як агресивного, злобного чоловіка, який завжди був п`яний, бив його, кричав на нього, а зараз хоче його забрати до себе, чим викликає страх у дитини. У липні 2017 року відповідач звернувся до суду з позовом до позивача « про відібрання малолітньої дитини». У свою чергу позивачем було подано зустрічний позов до [PERSON] «про визначення місця проживання дитини з бабусею». Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про відібрання малолітньої дитини - залишено без задоволення. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання малолітньої дитини - задоволено та визначено місце проживання [PERSON] разом з нею, за адресою: [ADDRESS] . Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 р. апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції від 19 квітня 2019 року у цій справі залишено без змін. Дані судові рішення відповідачем не оскаржувались та набрали чинності. Крім того, 20.05.2020 року за заявою позивача видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу з 15.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Вознесенівським ВДВС у м. Запоріжжі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито ВП № 62821755 від 17.08.2020 року з примусового виконання судового наказу № 335/4106/20 виданого 27.07.2020 року. Після отримання інформації про доходи боржника державний виконавець направив до ГУ ПФУ в Запорізькій області вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Листом від 13.11.2020 року ГУ ПФУ надало відповідь до ВДВС про те, що по постанові ВП № 62821755 від 01.10.2020 року на [PERSON] , згідно п.9 ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження» утримання виконати не можливо, у зв`язку із тим, що [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника на двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] .. Отже, відповідач [PERSON] , після встановлення батьківства за рішенням суду, подає документи до ПФУ та йому призначається пенсія по втраті годувальника на дітей її доньки. При цьому, обидва сини її доньки - [PERSON] , та [PERSON] проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Після отримання даної інформації 16.12.2020 року вона звернулась із заявою до Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області в порядку ст. 214 КПК України . Згідно витягу з ЄРДР відкрито кримінальне провадження № 12020085060000861 від 16.12.2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України. На даний час слідчим зроблено запити до ПФУ та ведеться досудове слідство. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина і, саме підступне те, що він забрав у дитини державну допомогу. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. У зв`язку з цим, вона звернулася до органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Вознесенівському району з проханням позбавити відповідача батьківських прав. На її заяву надійшла відповідь про те, що органом опіки та піклування буде підготовлений висновок щодо доцільності позбавлення особи батьківських прав у разі надходження від суду відповідної ухвали, запиту або листа. Також на її звернення до ГУ ПФУ від 16.12.2020 року про припинення виплати пенсії по втраті годувальника відповідачу, листом від 30.12.2020 року було відмовлено та вказано, що [PERSON] отримує дану пенсію згідно чинного законодавства, рекомендовано звернутись до суду за вирішенням спірного питання. Крім цього, за її заявою від 24.11.2020 року до ЗМЦСССДМ, було складено акт оцінки потреб родини та висновок оцінки потреб сім"ї від 02.12.2020 року. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного позивач просить, позбавити [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 24 березня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Станом на 12 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, на підставах викладених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та день судового засідання був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи органу опіки та піклування районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, надав заява про розгляд справи за відсутності представника. На вимогу суду надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені позивачем за текстом позовної заяви та у судовому засіданні, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд встановив, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є донька позивача - [PERSON] , а відомості про батька було внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 293/17 від 31.07.2015 року малолітньому онуку [PERSON] , було надано статус дитини-сироти. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 719 р від 25.08.2015 року, [PERSON] , яка є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , призначена його опікуном. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016 року, [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] . Внесено зміни до актового запису про народження № 668 від 23.09.2010 року, складеного на дитину [PERSON] , в частині батька. З 2015 року онук відвідував ДНЗ (ясла-садок) №42 «Сонечко» Запорізької міської ради. На даний час, з вересня 2017 року, онук відвідує шкільний навчальний заклад і жодного разу відповідач не з`явився до школи та не цікавився його навчанням. Після смерті матері дитини, перша зустріч дитини з [PERSON] відбулася в дитячому садочку 05.09.2016 року, в результаті чого дитина отримала нервовий зрив. Враховуючи отриманий дитиною стрес, позивач прикладала зусилля аби дитина відновила свій психологічний стан, для цього відвідувала з дитиною санаторій, потім [PERSON] виявив бажання відвідувати спортивний кружок, як він сказав аби захистити себе і бабусю від « [PERSON] ». Також слід врахувати той факт, що її онука [PERSON] народився у 2010 році, а батьківство [PERSON] , щодо хлопчика встановлено лише в 2016 році. Батька хлопчик взагалі не знає і називає його « [PERSON] ». З висновків психоемоційного стану дитини за результатами проведення психологічного дослідження, складеного кандидатом психологічних наук, доцентом, завідуючою кафедри психології Запорізького національного університету Губа Н.О. , від 06 квітня 2017 року вбачається, що [PERSON] дитина пам`ятає як агресивного, злобного чоловіка, який завжди був п"яний, бив його, кричав на нього, а зараз хоче його забрати до себе, чим викликає страх у дитини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про відібрання малолітньої дитини - залишено без задоволення. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання малолітньої дитини - задоволено та визначено місце проживання [PERSON] разом з нею, за адресою: [ADDRESS] . Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції від 19 квітня 2019 року у цій справі залишено без змін. Дані судові рішення відповідачем не оскаржувались та набрали чинності. Крім того, 20.05.2020 року за заявою позивача видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу з 15.05.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Вознесенівським ВДВС у м. Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито ВП № 62821755 від 17.08.2020 року з примусового виконання судового наказу № 335/4106/20, виданого 27.07.2020 року. Після отримання інформації про доходи боржника державний виконавець направив до ГУ ПФУ в Запорізькій області вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Листом від 13.11.2020 року ГУ ПФУ надало відповідь до ВДВС про те, що по постанові ВП № 62821755 від 01.10.2020 року на [PERSON] , згідно п.9 ст. 73 ЗУ «Про виконавче провадження» утримання виконати не можливо, у зв`язку із тим, що [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника на двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Отже, відповідач [PERSON] , після встановлення батьківства за рішенням суду, подає документи до ПФУ та йому призначається пенсія по втраті годувальника на дітей її доньки. При цьому, обидва сини її доньки - [PERSON] , та [PERSON] проживають разом з нею і знаходяться на її утриманні. Після отримання даної інформації 16.12.2020 року вона звернулась із заявою до Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області в порядку ст. 214 КПК України . Згідно витягу з ЄРДР відкрито кримінальне провадження № 12020085060000861 від 16.12.2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України. На даний час досудове розслідування триває. Згідно відповіді директора ЗЗСО №94 від 06.10.2021 року №01-23/380 за весь час навчання [PERSON] , у навчальному закладі з 01.09.2017 року по теперішній час його батько [PERSON] жодного разу не відвідував дитину у закладі, не відвідав батьківські збори, не спілкувався з вчителями чи адміністрацією навчального закладу. Зазначені факти, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Своїми діями по відношенню до дитини відповідач порушує вимоги ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», де зазначено, що батьки несуть відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини: зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральні розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, створювати належні умови для розвитку природних здібностей дитини, поважати дитину. Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 07.10.2021 року №01-10/2579, позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , є доцільним. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved