Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Керівник Маневицької місцевої прокуратури звернувшись до суду із даним позовом в інтересах Пожарківської сільської ради посилається на те, що [PERSON]\~у червні\~-\~липні 2009\~року,\~перебуваючи на\~посаді Пожарківського\~сільського голови,\~достовірно знаючи\~про те,\~що згідно\~рішення Пожарківської\~сільської ради\~Рожищенського району\~Волинської області\~№ 24/12\~від 19.05.2009\~«Про розгляд\~заяв» [PERSON]\~передано у\~приватну власність\~земельну ділянку\~для ведення\~особистого селянського\~господарства площею\~0,22\~га,\~зловживаючи своїм\~службовим становищем,\~діючи умисно,\~з метою\~сприяння третій\~особі,\~зокрема [PERSON],\~в набутті\~права власності\~на земельну\~ділянку,\~в порушення\~вимог ст.ст.\~26,\~46,\~59\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» та\~ст.\~116\~Земельного кодексу\~України,\~самостійно підписав,\~скріпив відтиском\~печатки Пожарківської\~сільської ради\~Рожищенського району\~Волинської області,\~тим самим\~надавши документу\~статус офіційного,\~та видав\~завідомо неправдивий\~офіційний документ,\~а саме\~виписку із\~рішення Пожарківської\~сільської ради\~Рожищенського району\~Волинської області\~№ 24/12\~від 19.05.2009\~«Про передачу\~земельної ділянки\~у приватну\~власність»,\~згідно якої\~[PERSON]\~передано у\~приватну власність\~земельну ділянку\~для ведення\~особистого селянського\~господарства площею\~вже 0,36\~га,\~а не\~0,22\~га,\~як у\~рішенні.\~На підставі\~вказаної підробленої\~виписки із\~рішення Пожарківської\~сільської ради\~Рожищенського району\~Волинської області\~№ 24/12\~від 19.05.2009\~«Про передачу\~земельної ділянки\~у приватну\~власність» приватним\~підприємцем [PERSON]\~згідно письмової\~заяви [PERSON]\~від 20.07.2009\~виготовлено технічну\~документацію із\~землеустрою щодо\~складання документів,\~що посвідчують\~право власності\~на земельну\~ділянку площею\~0,36\~га [PERSON]\~для ведення\~особистого селянського\~господарства в\~с.\~Пожарки Пожарківської\~сільської ради\~Рожищенського району\~Волинської області.\~В подальшому,\~[PERSON]\~отримано Державний\~акт на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ЯЛ №\~490897\~від 26.07.2010,\~площа якої,\~а саме\~0,36\~га,\~не відповідає\~рішенню Пожарківської\~сільської ради\~Рожищенського району\~Волинської області\~№ 24/12\~від 19.05.2009\~«Про розгляд\~заяв».За вказаним фактом слідчим відділенням Рожищенського відділення поліції Ківерцівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області 06.05.2016 розпочато\~досудове розслідування\~у кримінальному\~провадженні №12016030180000185\~за ознаками\~кримінальних правопорушень,\~передбачених ч.\~1\~ст.\~364,\~ч.\~1\~ст.\~366\~КК України.За результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження 30.01.2018 до суду скеровано обвинувальний акт стосовно голови Пожарківської сільської ради [PERSON]за\~правовою кваліфікацією\~кримінальних правопорушень,\~передбачених ч.\~1\~ст.\~364,\~ч.\~1\~ст.\~366\~КК України.Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.02.2018, яка набрала законної сили, задоволено клопотання обвинуваченого [PERSON] та звільнено останнього від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України, у звязку із закінченням строків давності, згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. У звязку з чим, просить визнати недійсним Державний акт серії ЯЛ № 490897 на право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,36 га та скасувати його реєстрацію у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011007800077 від 26.07.2010. Зобовязати [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 0,36 га, кадастровий номер земельної ділянки 0724585200:01:001:0111, вартістю 89 028 грн., яка знаходиться у с. Пожарки Рожищенського району Волинської області. Судові витрати покласти на відповідача [PERSON], стягнувши їх на користь прокуратури Волинської області. У судовому засідання прокурор позовні вимоги в заявленому позові підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник Пожарківської сільської ради в судовому засіданні заявлений цивільний позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов заперечили, просили відмовити повністю у позові, який був поданий прокурором. Крім того, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України для захисту його порушених прав. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЛ №490897 від 26.07.2010 року, виданий відповідачу гр.[PERSON] на підставі рішення Пожарківської сільської ради №24/12 від 19.05.2009 року «Про розгляд заяв». Зазначений державний акт складено у двох примірниках, один з яких передано власникові земельної ділянки, другий зберігається в Управлінні Держкомзему у Рожищенському району, зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди земліза №011007800077, підписаний головою Пожарківської сільської ради [PERSON] та начальником Управління Держкомзему у Рожищенському районі з проставленням відповідних відтисків печаток вказаних державних установ 26.07.2010 року. З зазначеної дати за відповідачем [PERSON] рахується спірна земельна ділянка, що стверджується довідкою Пожарківської сільської ради №585 від 04.10.21018 року, відповідачем сплачується земельний податок за спірну земельну ділянку (копії квитанцій про сплату додаються). Викладене свідчить про достатню обізнаність Пожарківської сільської ради, в особі якої прокурор представляє інтереси держави у цій справі, про оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю. Отже, перебіг позовної давності за вимогами прокурора почався у 2010 році. Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт порушення прав та законних інтересів Пожарківської сільської ради відповідачем [PERSON]. Просить відмовити за безпідставністю в задоволенні позовних вимог Пожарківської сільської ради, в інтересах якої діє Маневицька місцева прокуратура Волинської області, до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання її повернути. Крім того, застосувати строк позовної давності до позовних вимог Пожарківської сільської ради, в інтересах якої діє Маневицька місцева прокуратура Волинської області, до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобовязання її повернути. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено,\~що ухвалою\~Ківерцівського районного\~суду Волинської\~області суду 20 лютого 2018 року [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 КК України. В ході судового розгляду по даному кримінальному провадженню встановлено, що гр.\~[PERSON]\~у червні-\~липні 2009\~року,\~перебуваючи на\~посаді Пожарківського\~сільського голови,\~достовірно знаючи\~проте,\~що згідно\~рішення Пожарківської\~сільської ради\~№24/12\~від 19.05.2009\~року «Про\~розгляд заяв»\~[PERSON]М\~передано у\~приватну власність\~земельну ділянку\~для ведення\~особистого селянського\~господарства площею\~0,22\~га,\~зловживаючи своїм\~службовим становищем,\~діючи умисно,\~з метою\~сприяння третій\~особі,\~зокрема [PERSON],\~в набутті\~права власності\~на земельну\~ділянку,\~в порушення\~вимог ст.ст.26,46,59\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» та\~ст.\~116\~Земельного кодексу\~України,\~самостійно підписав,\~скріпив відтиском\~печатки Пожарківської\~сільської ради,\~тим самим\~надавши документу\~статус офіційного,\~та видав\~завідомо неправдивий\~офіційний документ,\~а саме\~виписку із\~рішення Пожарківської\~сільської ради\~№24/12\~від 19.05.2009\~року «Про\~передачу земельної\~ділянки у\~приватну власність»,\~згідно якої\~[PERSON]\~передано у\~приватну власність\~земельну ділянку\~для ведення\~особистого селянського\~господарства площею\~вже 0,36\~га,\~а не\~0,22\~га як\~у рішенні. 28.02.2018\~року ухвала\~Ківерцівського районного\~суду Волинської\~області суду 20 лютого 2018 року набрала законної сили(а.с.24-25). Дані обставини в судовому засіданні підтвердив [PERSON] та пояснив, що саме він в 2009 році видав завідомо неправдиву виписку із рішення Пожарківської сільської ради №24/12 від 19.05.2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», згідно якої [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,36 га, а не 0,22 га як у рішенні Пожарківської сільської ради №24/12 від 19.05.2009 року. Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Встановлено, що на підставі підробленої виписки із рішення Пожарківської сільської ради №24/12 від 19.05.2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», згідно якої [PERSON] передану у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею вже 0,36 га, а не 0,22 га як у рішенні, відповідачу незаконно видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №490897, який підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.(а.с.26) Згідно статті 14 Конституції України, а також статей 1, 4, 5 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, держави, раціонального використання та охорони земель. Статтею 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Зі змісту ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. У відповідності до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» регулювання земельних правовідносин є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування. Частиною 5 статті 60 вказаного Закону також визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності. Таким чином, для правомірного розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у власності територіальної громади, необхідне волевиявлення відповідної територіальної громади, представником якої у даному випадку виступає Пожарківська сільська рада Рожищенського району Волинської області. Воля територіальної громади як власника, може виражатися лише в таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади (вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України №916/2129/15 від 05.10.2016). Оскільки, у даному випадку, внаслідок підроблення [PERSON] виписки із рішення Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області №24/12 від 19.05.2009 «Про передачу земельної ділянки у приватну власність», що стало підставою для розробки документації із землеустрою, виготовлення та видачі [PERSON] Державного акта на право власності на земельну ділянку такого волевиявлення не було, то використання відповідачем земельної ділянки загальною площею 0,36 га, згідно Державного акта серії ЯЛ №490897, є свідченням тривалого порушення майнових прав позивача, а також вимог земельного законодавства, що прямо суперечить приписам ст. 14 Конституції України. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч. 1 ст. 125 ЗК України). На підставі ч. 1 ст.\~126\~ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Верховним Судом України висловлено правову позицію у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2824цс15 про те, що оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таким чином, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] видано з порушенням норм чинного законодавства, останньою набуто право власності на спірну земельну ділянку, яка незаконно вибула із власності територіальної громади, то, враховуючи положення ч.1\~ст. 155 ЗК України\~(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Державний акт серії ЯЛ № 490897 на право власності на земельну ділянку площею 0,36 га, кадастровий номер 0724585200:01:001:0111, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Пожарки Рожищенського району, виданий на імя [PERSON] та зареєстрований 26.07.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011007800077, підлягає визнанню недійсним. На момент звернення з позовом до суду вартість земельної ділянки, яка неправомірно надана у користування відповідачу [PERSON], становить 89 028 грн. (а.с. 18). Статтею 131-1 Конституції України на органи прокурати покладено ряд функцій, зокрема представництво інтересів держави в судах у випадках, визначених законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч.ч. 4 та 5 ст. 56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України зазначено, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Зі змісту статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» вбачається, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказана позовна заява подається прокурором в інтересах держави в особі Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області, яка виступає власником земельної ділянки та представляє інтереси територіальної громади у даній сфері правовідносин. Внаслідок неправомірних\~дій сільського\~голови [PERSON],\~що підтверджується\~ухвалою Ківерцівського\~районного суду\~Волинської області\~від 20.02.2018\~року та\~поясненнями Поржарківського\~сільського голови\~[PERSON],\~відповідач [PERSON]\~неправомірно набула\~право власності\~на земельну\~ділянку,\~а також\~безпідставно обмежено\~права позивача\~ Пожарківської\~сільської ради\~Рожищенського району\~Волинської області,\~як представницького\~органу територіальної\~громади,\~у праві\~розпоряджатися в\~установленому законом\~порядку земельними\~ділянками комунальної\~власності,\~розташованими на\~території с.\~Пожарки,\~в тому\~числі надавати\~їх у\~власність чи\~користування громадянам\~та юридичним\~особам. При цьому, місцевою прокуратурою встановлено, що Пожарківською сільською радою Рожищенського району Волинської області відповідні заходи, спрямовані на захист інтересів територіальної громади у сфері земельних правовідносин, не застосовувалися. Зазначене, згідно ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.\~56\~Цивільного процесуального\~кодексу України, є підставою представництва місцевою прокуратурою інтересів держави в суді. Також, на виконання приписів та вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», місцевою прокуратурою повідомлено Пожарківську сільську раду Рожищенського району Волинської області про звернення до суду з даною позовною заявою. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності, згідно ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України, встановлюється тривалістю у три роки. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і субєктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Варто зазначити, що факт підробки сільським головою [PERSON] виписки із рішення Пожарківської сільської ради Рожищенського району Волинської області №24/12 від 19.05.2009 «Про розгляд заяв», яке стало підставою для розробки на замовлення відповідача документації із землеустрою та видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку, встановлено 20.02.2018, тобто після постановлення Ківерцівським районним судом Волинської області зазначеної вище ухвали про закриття кримінального провадження №12016030180000185 від 06.05.2016. Отже, про порушення прав та законних інтересів територіальної громади Пожарківської сільської ради позивачу та прокурору стало відомо лише 20.02.2018, а тому початок перебігу позовної давності у даному конкретному випадку необхідно обчислювати саме з цієї дати. Тому доводи представника відповідача, про те, що строк позовної давності слід рухавати з 2010 року є безпідставними. Беручи до уваги вищенаведене, слід визнати недійсним та скасувати вищевказаний державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку загальною площею 0,36 га, скасувати записи про право власності на спірну земельну ділянку, повернути її з чужого незаконного володіння Пожарківській сільській раді Рожищенського району. На підставі викладеного, ст.\~ст. 21, 267, 373, 378, 388, 393\~ЦК України,\~\~\~ст.ст. 1, 12, 78, 116, 118, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 23\~Закону України\~"Про прокуратуру", та

Outcome: approved