Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання договору поруки від 4.08.2006 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» припиненим з 17 грудня 2010 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що чоловік позивачки - [PERSON] уклав із ПАТ «Комерційний банк «Надра» 4.08.2006 року кредитний договір, а поручителем щодо виконання зобов»язань боржника виступала [PERSON] згідно умов договору поруки від 4.08.2006. Однак, [INFO] чоловік позивачки [PERSON] раптово помер, після чого позивачкою був випадково знайдений запис чоловіка щодо наявності додаткової угоди №1 від 17.12.2010 до кредитного договору і після отримання у Банку його копії, позивач дізналась, що в додатковій угоді повністю змінилась редакція всього кредитного договору. При цьому, вказана додаткова угода у зв»язку із тим, що не була підписана поручителем [PERSON], а іншою невстановленою особою, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.09.2013 визнано недійсною вказану додаткову угоду №1 в частині покладення на [PERSON] обов»язків поручителя по кредитному договору. Підпунктом 1.1.2. вказаної додаткової угоди №1 від 17.12.2010 додатково до первинних зобов»язань позичальника передбачалась сплата ним ПАТ «КБ «Надра» сум комісії за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75% від суми залишку кредиту, розрахованої на день сплати. Зазначене являється збільшенням первинних зобов»язань позичальника [PERSON] перед відповідачем - банком, та, відповідно, мало наслідком збільшення обсягу відповідальності позивачки, як поручителя по кредитного договору, однак таке збільшення відповідальності відбулось без згоди позивача як поручителя, що являється підставою для припинення договору поруки згідно ч.1 ст.559 ЦК України. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні, подав письмові заперечення проти позову в яких посилається на те, що з укладанням додаткової угоди обсяг відповідальності поручителя не збільшився. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і сторонами не заперечувалось, що між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір №5/П/60/2006-840 від 4.08.2006, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит на загальну суму 21720,00 дол. США строком по 03.08.2012р. (а.с.5-6). В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 04.08.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено Договір поруки, відповідно до умов якої [PERSON] та [PERSON] виступають як солідарні боржники (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.8). В матеріалах справи також міститься копія додаткової угоди №1 до кредитного договору №5/П/60/2006-840 04.08.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] та [PERSON] відповідно до умов якого (п.1.1.2.) починаючи з липня 2011 року позивальник сплачує комісію за консультації по кредитних операціях у розмірі 0,75% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день сплати. При цьому комісія сплачується одноразово протягом першого календарного дня після закінчення періоду, зазначеного в п.1.1.1. договору (а.с.20). Однак, на даний час договір поруки від 04.08.2006 р. укладений між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON], відповідно до умов якої [PERSON] та [PERSON] виступають як солідарні боржники наразі не скасований і недійсним не визнавався, не зважаючи на те, що додатковою угодою №1 було викладено нову редакцію кредитного договору від 4.06.2006 яка охоплює зміст взаємних прав та обов»язків як кредитора, так і боржника з поручителем (а.с.10-18). До вказаного договору поруки від 4.08.2006 не вносились зміни, які б відображали згоду позивачки як поручителя на збільшення обсягу відповідальності у зв»язку із збільшенням обсягу відповідальності первинних зобов»язань позичальника внаслідок викладення кредитного договору від 4.08.2006 в новій редакції від 17.12.2010. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. При розгляді вказаної справи суд вбачає за необхідне застосувати ч.3 ст.61 ЦПК України, вимоги якої передбачають, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищезазначені вимоги процесуального законодавства, судом приймається до уваги як уже встановлені та такі, що не потребують доказування, наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, згідно долучених до матеріалів справи копії рішення, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10.09.2013 задоволені позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання правочину недійсним в частині. А саме: визнано недійсною укладену Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] додаткову угоду №1 від 17 грудня 2010 року до кредитного договору №5/П/60/2006-840 від 4 серпня 2006 року, у частині покладання обов»язків поручителя по кредитному договору №5/П/60/2006-840 від 4 серпня 2006 року в редакції додаткової угоди №1 від 17 грудня 2010 року на [PERSON] (а.с.21-23). Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Отже, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема і щодо розширення змісту плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Отже, підставою для припинення договору поруки у даному випадку є встановлення додаткових вимог в п.1.1.2. додаткової угоди №1 від 17.12.2010 щодо сплати сум комісії в розмірі 0,75%, яка в частині зобов»язань позичальника [PERSON] є чинною. Адже згідно отриманої позивачем досудової вимоги ПАТ «КБ «Надра» від 20.09.2012 комісія за консультаційні послуги 0,75% становить 96,42 доларів США, що на дату подання вказаного позову складало1133,05 грн.(а.с.20). Отже, суд прийшов до висновку, що Додатковою угодою №1 від 17.12.2010 без згоди поручителя - позивача [PERSON] і без внесення відповідних змін до договору поруки від 4.08.2006, що був укладений між вказаними сторонами, був збільшений обсяг відповідальності поручителя [PERSON], що є підставою для припинення з 17.12.2010 року (дати укладання додаткової угоди №1) договору поруки від 4.08.2006 року згідно ч.1 ст.559 ЦК України. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини згідно ч.1 ст.559 ЦК України, на які посилається позивач як на підставу задоволення позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Судові витрати розподіляються судом у відповідності до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що судом було звільнено позивача від сплати судового збору відповідно до її заяви та на підставі вимог ч.3 ст.82 ЦПК України. А тому в даному випадку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. За положеннями ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на правову допомогу та проведенням судових експертиз. Правову допомогу, відповідно до приписів ст.56 ЦПК України, може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Вимога представника позивача про стягнення з банку таких витрат задоволенню не підлягає, оскільки, особа, яка надавала позивачу правову допомогу не допускалась до участі справи за заявою [PERSON] в якості особи яка надає правову допомогу, відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved