Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів за договором позики у розмірі 48000,00 гривень. Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що 30.08.2011 року, 07.09.2011 року, 15.09.2011 року та 19.09.2011 року між сторонами було укладено договори позики за якими позивач передав відповідачу грошові кошти загальною сумою 48000,00 гривень. Факт передачі грошей підтверджується розписками оформленими у вигляді видаткових касових ордерів від 30.08.2011 року на суму 37000,00 гривень, від 07.09.2011 року на суму 2500,00 гривень, від 15.09.2011 року на суму 2000,00 гривень, від 19.09.2011 року на суму 900,00 гривень, 1000,00 гривень та 4600,00 гривень, що разом становить 48000,00 гривень. Зазначені розписки відповідач писав власноручно, а оригінали яких перебувають у позивача. Останній 11.01.2012 року письмову звернувся до [PERSON] з вимогою про повернення позики протягом семи календарних днів з моменту отримання даної вимоги, яку відповідач отримав особисто 16.01.2012 року. Однак, в порушення встановленого терміну повернення суми позики, відповідач до 24.01.2012 року умови договору не виконав, не повернув суму позики, відповідей або заперечень позивачу не надав. Тому, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на корить позивача грошові кошти у розмірі 48000,00 гривень та покласти судові витрати на відповідача. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач надіслав на адресу суду письмову заяву, якою просив справу розглядати за його відсутності та відсутності його представника. Як вбачається з наданих раніше суду додаткових письмових пояснень представника позивача, останній пояснює, що наявність у розписках приміток щодо підстави надання грошових коштів: плата за сортувальну лінію, закупка біг-бегов, закупка ПЕТ та ін., є підтвердження того, що отриманні відповідачем кошти у якості позики мають цільове призначення придання обладнання для сортування та переробки ТПВ. Відповідач в судове засідання 20 грудня 2017 року не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 02 грудня 2017 року №228, причин неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі та заперечень проти позову до суду не надходило. Виходячи з того, що фактичне місце проживання відповідача невідоме, а положення ч. 12 ст. 128 ЦПК України щодо порядку публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, яка почне функціонувати тільки через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, на даний час така система не функціонує, тому, суд вважає, що розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» про дату, місце та час розгляду справи є належним повідомленням відповідача. Відповідно до раніше наданих до суду письмових заперечень на позовні вимоги, представник відповідача зазначає, що позивач є засновником та генеральним директором ТОВ «АЛЗО», а відповідач працював на даному підприємстві на посаді комерційного директора з 01.12.2009 року. [PERSON] 30.08.2011 року видав відповідачу грошові кошти у сумі 37000,00 гривень на придбання сортувальної лінії, 07.08.2011 року грошові кошти у сумі 2500,00 гривень на придбання біг-бегов, 15.09.2011 року 2000,00 гривень на придбання ПЕТ, а 19.09.2011 року 900,00 гривень на придання біг-бегов, 1000,00 гривень в підзвітність, та 4600,00 гривень на придбання ПЕТ. Тобто, усі надані позивачем кошти видавались на придбання обладнання та сировини, які використовуються у виробництві. Тому, відповідач не укладав з позивачем договорів позики грошових коштів та не отримував від останнього гроші в якості позики. Зазначає, що видатковий касовий ордер це грошовий касовий документ, відповідно до якого оформляється касова грошова операція щодо видачі готівкових грошових сум касами підприємств, організацій, установ, а тому зміст таких ордерів свідчить про те, що між позивачем та відповідачем не укладались договори позики, а мали місце інші правовідносини, які повязані з наявністю іншого цивільно-правового або трудового спору між сторонами. З огляду на викладене просив суд визнати договір позики неукладеним. Враховуючи неявку у судове засідання належним чином повідомленого відповідача, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі документів та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно видаткового касового ордеру від 30 серпня 2011 року [PERSON] видав [PERSON] 37000,00 гривень, одержання яких відповідач засвідчив власним підписом. Підставою надання грошових коштів зазначено оплата за сортувальну лінію (а.с. 11). Відповідно до видаткового касового ордеру від 07 вересня 2011 року позивач надав відповідачу 2500,00 гривень, одержання яких відповідач засвідчив власним підписом. Підставою надання грошових коштів зазначено закупка біг-бегов (а.с. 11). Згідно видаткового касового ордеру від 15 вересня 2011 року [PERSON] надав [PERSON] 2000,00 гривень, одержання яких відповідач засвідчив власним підписом. Підставою надання грошових коштів зазначено закупка ПЕТ (а.с. 12). Відповідно до видаткових касових ордерів від 19 вересня 2011 року позивач надав відповідачу: 900,00 гривень, 1000,00 гривень, 4600,00 гривень, одержання яких відповідач засвідчив власними підписами. Підставами надання грошових коштів зазначено: купівля біг-бегов, в підзвіт, закупка ПЕТ, відповідно (а.с. 12, 13). Позивач 11.01.2012 року звернувся до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення позики за вищезазначеними видатковими касовими ордерами протягом семи календарних днів з моменту отримання даної вимоги, яку відповідач отримав особисто 16.01.2012 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 14,15). Як вбачається з довідок №1 від 12.11.2012 року та №2 від 11.03.2013 року, наказу №4 від 16.05.2011 року, наказу №5 від 31.10.2011 року, виданих ТОВ «АЛЗО», [PERSON] з 16 травня 2011 року по 31 жовтня 2011 року працював у ТОВ «АЛЗО», та 31 жовтня був звільнений за власним бажання на підставі його особистої заяви від 27.10.2011 року (а.с. 58, 59, 60, 88, 89, 90, 106, 128, 129). Відповідно до угоди про сумісну діяльність від 19 квітня 2011 року, зазначена угода укладена з метою визначити параметри і принципи сумісної діяльності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з метою отримання прибутку. Одними з основних принципів визначено: придбання необхідного обладнання для запуску та функціонування полігону з переробки відходів; сторони даної угоди прийшли до згоди, що центром прибутку на даному етапі є [PERSON], який буде мати договірні відносини з Добропільським виконкомом (а.а. 62). Згідно довідки № 1 від 11 березня 2013 року, виданої ТОВ «АЛЗО», останнє не купувало, не орендувало та не володіло будь-якими іншими засобами сортувальної лінії полігонного типу (а.с. 105). Відповідно до договору №47 від 01.08.2011 року щодо надання послуг зі збирання а заготівлі окремих видів відходів, як вторинної сировини, укладеного між КП «Добропільська служба єдиного замовника» та ТОВ «АЛЗО», ТОВ «АЛЗО» прийняло на себе зобовязання зі збору та заготівлі окремих видів відходів, як вторинної сировини. Окрім того, зобовязується забезпечити утилізацію відходів самостійно або шляхом передачі до переробного підприємства. Даний договір було розірвано 25.10.2011 року, що підтверджується додатковою угодою від 15.10.2017 року та листом КП «Добропільська служба єдиного замовника» №657 від 19.11.2012 року (а.с. 108, 111, 112). Як вбачається з довіреності від 26 квітня 2011 року, позивач як директор ТОВ «АЛЗО» уповноважив відповідача [PERSON] укладати від імені ТОВ «АЛЗО» договори необхідні для функціонування полігону з сортування та переробки твердих побутових відходів (а.с. 110). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Така сама позиція викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року. Дослідивши боргові розписки [PERSON], викладені в формі видаткових касових ордерів, суд дійшов висновку, що 30.08.2011 року, 07.09.2011 року, 15.09.2011 року та 19.09.2011 року між сторонами було укладено договори позики за якими позивач передав відповідачу грошові кошти в якості займу загальною сумою 48000,00 гривень, а останній зобовязувався повернути зазначену суму. Таким чином суд встановив, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем [PERSON] загальної суми 48000,00 гривень позичальнику [PERSON], а тому у відповідача виникло боргове зобовязання перед позивачем. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач 11.01.2012 року звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення позики за вищезазначеними видатковими касовими ордерами протягом семи календарних днів з моменту отримання даної вимоги, яку відповідач отримав особисто 16.01.2012 року. Однак, в порушення вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, [PERSON] протягом семи днів, з дня отримання вимоги, свої зобовязання за договорами позики не виконав, суму займу позивачеві не повернув, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 48000,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, ст. ст. 530, 612, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved