Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Заявник через свого представника звернулася до Ленінського районного суду міста Харкова із заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року, вказуючи, що її мати, [PERSON] , [INFO] та дві її доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до початку 1990 року проживали у м. Баку. 17 Січня 1990 року через початок громадянських заворушень та гонінь на осіб вірменської національності родина змушена була тікати та переїхала до України, де оселилась у селищі Покотилівка Харківської області. Тут, у селищі Покотилівка, заявниця 01 вересня 1991 року пішла до першого класу, де навчалась станом на 13 листопада 1991 року. З часу переїзду Заявниця територію України не полишала. Заявниця також зазначає, що ніколи не була документована паспортом, проте постійно безперервно проживає на території України з 17 січня 1990 року та бажає отримати паспорт громадянина України. Однак підкреслює, що, згідно вимог чинного законодавства, для підтвердження належності до громадянства України вона повинна надати рішення суду про встановлення факту її проживання у неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Представник заявника до судового засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності; викладені у заяві обставини підтвердила, вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник зацікавленої особи Холодногірського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області до судового засідання не з`явився, надали заяв про неможливість прибути до судового засідання, заперечень не надано. На підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність не з2явившихся осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вивчивши матеріали заяви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає заяву такою обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Баку Азербайджанської РСР. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 26.07.1990 року відділом ЗАГСа Кудминського району м. Баку Азербайджанської РСР, батьками є [PERSON] та [PERSON] . З 17 січня 1990 року по 1994 рік заявниця разом з матір`ю, [PERSON] , та сестрою, [PERSON] , постійно проживала у селищі Покотилівка за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записом у алфавітній книзі запису учнів, підтвердженим адміністрацією Покотилівського ліцею «Промінь» (а.с. 7). Також судом встановлено, що 01 вересня 1991 року [PERSON] , [INFO] була зарахована до 1-А класу Покотилівської середньої школи, де безперервно навчалась до травня 1994 року (а.с. 7). Згідно Закону України «Про громадянство України» та Указу Президента № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» випливає, що, враховуючи відсутність реєстрації місця проживання родини заявниці станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 р., для підтвердження належності заявниці до громадянства України необхідне судове рішення про встановлення факту постійного проживання у неповнолітньому віці в Україні станом на 24 серпня або 13 листопада 1991 року. Таким чином, суд вважає, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для підтвердження належності до громадянства України. Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р. Отже, підтвердження належності до громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання заявниці у неповнолітньому віці в України станом на 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Належність до громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і пов`язується з фактом постійного проживання на території України станом на конкретну дату. Відповідно до ст.4 Конституції України - в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття та припинення громадянства України визначаються законом. Так, відповідно до п. 2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; Згідно п.9 Розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, серед інших документів подає судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 10 Розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них), така особа зобов`язана в обов`язковому порядку подати до органу ДМС серед іншого судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявниці у неповнолітньому віці в Україні разом з матір`ю за станом на 13 листопада 1991 року. Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання у неповнолітньому віці в Україні разом з матір`ю має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження такого постійного проживання заявниці за станом на 13 листопада 1991 року, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved