Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Орган опіки та піклування - Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав, в якій зазначає, що відповідач є матір'юнеповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] , [INFO]. [PERSON] є інвалідом ІІ групи і перебуває на обліку лікаря психіатра з 24.06.2014 року, крім того щороку госпіталізується до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» через загострення перебігу захворювання. На час лікування матері з 15.03.2016 року по 20.03.2017 року діти перебували на повному державному забезпеченні у КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації». 17.03.2017 року службою у справах дітей Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області матері надано дозвіл на повернення дітей до родини. Але [PERSON] не приділяла дітям належної уваги, залишала їх без нагляду тривалий час, витрачала отриману державну соціальну допомогу на власні потреби. Дозвілля діти проводили в неналежних місцях: на проїжджій частині, захаращених будівлях, на березі річки. Підставою для чергового влаштування дітей до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» стала госпіталізація їх матері до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради. За час перебування дітей у Центрі ( з 11.05.2017 року ) [PERSON] двічі - 05.10.2017 року та 17.11.2017 року відвідала дітей та декілька разів телефонувала. Всі зазначені вище обставини, на думку позивача, свідчать про безвідповідальне ставлення [PERSON] до виконання батьківських обов'язків, тому повернення дітей до матері є небезпечним для життя, здоров'я і морального виховання малолітніх дітей, що є підставою для їх відібрання від матері. Ухвалою суду від 12 липня 2018 року було відкрито провадження у справі, 21 серпня 2018 року провадження у справі було зупинено на час хвороби відповідача, 27 вересня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила, у встановлений ухвалою строк відзив на позовну заяву або зустрічний позов не подала. За наявності умов визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Центру соціальних послуг Великобілозерської сільської ради Маликіна Руслана Анатоліївна у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові докази, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.4, 7, 10, 13). Згідно з повними витягами з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, державна реєстрація народження дітей проведена відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України - відомості про батька дітей зазначені зі слів матері (а.с.5-6, 8-9, 11-12,14-15). За розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10.05.2017 року неповнолітні діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] влаштовані до КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» (а.с.18,22). З інформації КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» від 06.11.2017 року № 01-14/627 вбачається, що 05.10.2017 року під час зустрічі з малолітніми синами [PERSON] мала невпевнений вигляд, на запитання відповідала скуто, без особливих емоційних проявів. Зустріч відбулася сухо, без обійм та поцілунків. [PERSON] відмовлявся контактувати з матір'ю, при цьому останній це не здавалося дивним. Мати не проявляла ініціативи до дітей, особливої радості від зустрічі діти не відчули. Діти частково виявляють бажання їхати додому, але особливого прагнення не мають (а.с.23). Згідно з психолого-педагогічною характеристикою на вихованців КЗ «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації» [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом встановлено, що на момент прибуття до Центру останні мали виснажений та занедбаний вигляд, але швидко адаптувалися до нових умов перебування та набирали у вазі. В ході первинної психолого-педагогічної діагностики з'ясовано, що рівень розумових та пізнавальних здібностей дітей недостатній, недостатньо орієнтовані в оточуючій дійсності. Майже всі хлопці мають недостатній рівень шкільних знань, умінь та навичок, недостатньо сформована мотивація до навчальної діяльності, що є наслідками бездоглядності та безвідповідального відношення матері до виконання батьківських обов'язків або фізичний стан матері (стан здоров'я) чи соціальна неспроможність. Мати не може адекватно та в повному обсязі піклуватися та виховувати малолітніх дітей (а.с.24). Актами обстеження умов проживання та матеріально-майнового стану від 09.05.2017 року, 29.03.2018 року та 16.04.2018 року встановлено, що будинок, в якому мешкає родина [PERSON] потребує ремонту, коридор - в аварійному стані, продуктами харчування родина забезпечена в обмеженій кількості. Зі слів сусідів, мати не виконувала батьківських обов'язків стосовно малолітніх дітей, часто залишала їх без догляду, дозвілля діти проводили в неналежних місцях: на проїжджій частині, захаращених будівлях, на березі річки. Єдиним джерелом доходів родини є соціальна допомога, яка витрачається [PERSON] не за призначенням (а.с.27-28,32). Згідно з довідкою Великобілозерської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області від 29.03.2018 року № 1227 [PERSON] зареєстрована і проживає у [ADDRESS] разом з дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.30). Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0826961, [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності (а.с.33). 25.04.2018 року службою у справах дітей Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області складено висновок № 01-24/188 про доцільність відібрання дітей від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, оскільки повернення їх до матері є небезпечним для життя, здоров'я і морального виховання малолітніх дітей (а.с.39). Таким чином, встановлені обставини ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 4 ст. 155 СК передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 11 зазначеного Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Відповідно до ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Разом з тим, ч.1 ст. 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] не може в повному обсязі виховувати та піклуватися про своїх неповнолітній дітей, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки жодним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток неповнолітніх синів, суд вважає за необхідне відібрати неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] , [INFO], від матері - [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки рішення по справі ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, то судовий збір по справі підлягає стягненню з відповідача. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved