Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 25 вересня 2019 року позивачка звернулася з позовом до Приватного підприємства «Куземин-Агро» про визнання недійсним договору оренди землі від 29 липня 2015 року зі скасуванням рішення про його реєстрацію. Вимоги позову обґрунтовані тим, що їй на підставі державного акта від 28.12.2001 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,0481 га, кадастровий номер 5920385000:01:001:0306 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Куземинської сільської ради Охтирського району Сумської області. Вказана земельна ділянка з 2011 року передана в оренду Приватному підприємству «Куземин-Агро» строком на п`ять років. В 2019 році [PERSON] звернулася до керівника Приватного підприємства «Куземин-Агро» Пилипенка Р.В. з вимогою повернути їй земельну ділянку у зв`язку з відсутністю наміру поновлювати договір оренди та бажанням самостійно користуватися належними земельними паями. [PERSON] проти повернення вказаної земельної ділянки не заперечував, однак в подальшому фактично продовжив нею користуватися. В серпні 2019 року [PERSON] було повідомлено, що нібито нею з Приватним підприємством «Куземин-Агро» укладено договір оренди землі строком на 10 років. На звернення до відповідача позивачці було надано договір оренди землі без номеру та без дати, де в графі «Реквізити сторін», «Орендодавець» міститься сфальсифікований розчерк підпису [PERSON] .. Крім того, позивачці було надано акт приймання-передачі земельної ділянки, де також є, нібито, її особистий підпис, який нею зроблено не було. Посилаючись на проведення відповідачем державної реєстрації права на земельну ділянку площею 2,0481 га, кадастровий номер 5920385000:01:001:0306 на підставі сфальшованих документів, позивачка просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 29.07.2015 року б/н укладений між [PERSON] та Приватним підприємством «Куземин-Агро» зі скасуванням рішення про його реєстрацію. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області 30 вересня 2019 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до підготовчого засідання за правилами загального позовного провадження на 29 жовтня 2018 року (а.с 15). 29 жовтня 2019 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 11 листопада 2019 року. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2019 року у підготовчому судовому засіданні було задоволено клопотання представника позивачки та призначено судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а. с. 31). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 грудня 2019 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 26 грудня 2019 року, у зв`язку з надходженням від Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 46,47). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 грудня2019 року витребувано з Куземинського відділення «Укрпошти» відомості про вручення пенсії [PERSON] за період з 01. 01. 2014 року по 31.12.2017 року, на період проведення експертизи провадження у справі зупинено (а. с. 59). Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2020 року після надходження до суду висновку судової почеркознавчої експертизи від 24 квітня 2020 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19 травня 2020 року. 19.05.2020 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по вказаній справі, призначено справу до судового розгляду на 10.06.2020 року (а. с.99). Позивачка та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справу у їх відсутність, позов підтримують. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України від 20.05.2020 року у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв не подав. Відповідачу 07.10.2019 року вручено копію ухвали про відкриття провадження в справі з копією позову та доданих до нього документів, про що в справі мається письмове повідомлення (а. с.19), відзиву на позов ним не подано, поважності причин його не подачі відповідачем суду не повідомлено, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст.128, ст.130 ЦПК України для повідомлення відповідачки про розгляд її справи. У зв`язку з цим суд вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений в установленому законом порядку у відповідності до положень ст. 128, ст.130 ЦПК України. За таких обставин суд вважає, можливим проводити розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Аналіз наведених норм дає суду підстави дійти висновку, що наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до норм ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю від 28.12.2001 року серії ІІІ-СМ № 003054 [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Куземинської сільської пади від 27.06.2001 року є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 2,21 га (з них ріллі -2,05 га, сіножаті-0,16 га), розташованої на території Куземинської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с. 9). За матеріалами справи 29.07.2015 року між [PERSON] та Приватним підприємством «Куземин-Агро» було укладено договір оренди землі б/н, згідно якого [PERSON] надала, а відповідач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,0481 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5920385000:01:001:0306, яка знаходиться на території Куземинської сільської ради Охтирського району Сумської області на строк 10 років (а.с. 11-12). Зазначений договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.07.2015 року, номер запису про інше речове право 10591203, кадастровий номер земельної ділянки площею 2,0481 га 5920385000:01:001:0306 (а.с.13). Будь-яких документів, які б свідчили про нарахування та виплату Приватним підприємством «Куземин-Агро» орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою на користь [PERSON] відповідач суду не надав. Згідно висновку проведеної у даній справі судово-почеркознавчої експертизи №2114/2115 від 24.04.2020 року підпис від імені [PERSON] у графі «орендодавець» у розділі «реквізити сторін» в договорі оренди землі б/н від 29.07.2015 року про передачу в оренду земельної ділянки кадастровий номер 5920385000:01:001:0306, укладеному між [PERSON] та Приватним підприємством «Куземин-Агро» виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.77-89). Вказаний висновок експерта суд приймає до уваги як належний допустимий переконливий доказ, він є обґрунтованим та таким, що не викликає у суду жодних сумнівів. Відповідач не надав доказів у спростування зазначених висновку. Мотиви суду. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. У пункті «в» ч. 3 ст. 152 ЗК України закріплено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Частиною 1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. Таким чином, оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору, він в силу вимог статей 210, 640 ЦК України є укладеним, а отже оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-99цс13. При вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору. Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (правовий висновок Верховного Суду України від 18.12.13 р. у справі № 6-127цс13, та від 25.12.13 р. у справі № 6 - 118цс13). Отже, за вказаних вище вимог закону вбачається, що наявність волевиявлення особи на укладення правочину має бути обов`язкова, особа має бажати, щоб настали правові наслідки за укладеним договором, а також набувати права та обов`язки згідно умов договору. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір оренди земельної ділянки, укладений від імені [PERSON] з Приватним підприємством «Куземин-Агро» підписаний не нею, а іншою особою, що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи (а. с. 77-81). Та обставина, що [PERSON] вважає порушеними її права та інтереси саме наявністю укладеного договору оренди земельної ділянки без її волевиявлення, як сторони правочину, оскільки вказаний договір підписаний не позивачкою, заслуговує на увагу, і вони підлягають судовому захисту в обраний позивачкою спосіб. При цьому суд керується не тільки положеннями національного законодавства, а й враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, у своєму рішенні від 30 листопада 2004 року (справа «Онер`їльдиз проти Туреччини», заява № 48939/99, п.124) Європейський суд з прав людини наголошує, що поняття «майно» охоплює не лише «існуюче майно», але також може стосуватися засобів праводомагання, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Суд зазначає, оскільки підпис в оспорюваному договорі оренди землі виконаний від імені [PERSON] не нею, то вимоги позивачки щодо визнання договору оренди землі недійсним є обґрунтованими. Визнання недійсним договору оренди землі є підставою для відновлення становища, яке існувало до порушення, тобто для скасування запису про реєстрацію договору. Також згідно з змістом Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення суду про визнання недійсним договору оренди землі є підставою для скасування запису про реєстрацію зазначеного договору (ч.3ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»). Таким чином, вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заявлена передчасно, оскільки позивачка може вирішити це питання в позасудовому порядку, тому задоволенню не підлягає. Висновок суду. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про недійсність оспорюваного договору оренди земельної ділянки, оскільки він був укладений без волевиявлення позивачки, так як підпис у договорі виконаний не [PERSON] , а іншою особою, що знайшло своє підтвердження в суді, тому позов є обґрунтованим та підлягає в цій частині задоволенню. В іншій частині слід відмовити. Щодо судових витрат. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. За приписами статті 133 ЦПК України,судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням експерта. По справі маються судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 768,40 грн., та витрат, пов`язаних із залученням експерта в розмірі 5024 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с.1, 50, 55). Вирішуючи питання про судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України, суд виходить з того, що позивачкою при подачі позову до суду був сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн., а також нею оплачено вартість судової почеркознавчої експертизи в розмірі 5024 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 55). Таким чином, враховуючи, що позов [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі задоволено повністю, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме за сплату судового збору в розмірі 768,40 грн., та витрат, пов`язаних із залученням експерта в розмірі 5024 грн., а всього 5792,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved