Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно до ЧМР, де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача є Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області, посилається на те, що 23.09.2008 року на підставі рішення Чернівецької міської ради 29 сесії V скликання №612 від 26.06.2008 року, між [PERSON] та Чернівецькою міською радою було укладено договір оренди землі № 5285. Згідно п.1.1 вказаного договору оренди позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку для встановлення малої архітектурної форми, яка знаходиться у [ADDRESS]. Передача вказаної земельної ділянки позивачу у користування підтверджується Актом прийому-передачі земельної ділянки на місцевості в оренду від 23.09.2008 р. 01.02.2013 року до вказаного договору оренди земельної ділянки № 5285 було укладено додаткову угоду № 2/5285, якою строк оренди землі на умовах основного договору продовжено до 31.12.2015 р. Позивачем було встановлено малу архітектурну форму за адресою [ADDRESS]. Як вказано в позовній заяві, 22.06.2009 р. технічна комісія, призначена розпорядженням міського голови, на підставі пункту 23 Типових правил розміщення архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності склала Акт про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію, яким встановила, що мала архітектурна форма встановлена згідно технічним умовам на проектування, та прийняла в експлуатацію об'єкт загальною площею 20,7 кв.м. Незабаром позивачем була проведена реконструкція вказаної малої архітектурної форми. В результаті такої реконструкції було збудовано монолітний залізобетонний фундамент, дерев'яні стіни, та облаштовано покрівлю. 21.06.2013 р. Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації позивачу надано довідку про те, що він є забудовником нежитлової будівлі на [ADDRESS], якій, у разі оформлення на нього права власності, може бути присвоєно поштову адресу: « [ADDRESS].». Як зазначає позивач, після реконструкції Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна загальною площею 20,6 кв.м. В ході виготовлення технічного паспорту ЧКБТІ було також виготовлено поповерховий план на будівлю яка знаходиться у [ADDRESS]. В розділі «Характеристика будинку» вказаного технічного паспорту серед іншого зазначено, що фундамент будівлі є монолітний залізобетонний. Також, згідно висновку експертного дослідження №13311 від 18.12.2013р. проведеного судовим експертом Лещишиним В.В., встановлено, що нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці по [ADDRESS] - пов'язана з землею, не являється цілісним конструктивним модулем, не може бути переміщена в просторі без знецінення, являється об'єктом нерухомості - нерухоме майно. Також у вказаному висновку (арк. 8) зазначено, що зведена нежитлова будівля по [ADDRESS], відповідає вимогам чинних державних будівельних, санітарно-епідеміологічних та протипожежних норм і правил, що регламентують об'єкти нерухомості та придатна до експлуатації. Станом на 17.12.2013 року на замовлення позивача було проведено незалежну оцінку майна нежитлової будівлі на [ADDRESS]. Згідно звіту №253/13 про проведену оцінку ринкова вартість нежитлової будівлі, що знаходиться на [ADDRESS], становить 59534,00 грн. Крім того, позивач вказує, що до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області він не звертався, оскільки на даний час подання до вказаної інспекції декларації про готовність об'єкта до експлуатації є неможливим, через те що будівництво щодо спірного нерухомого майна було завершено раніше та без достатніх для подачі декларації дозвільних документів. На основі викладеного, а також, враховуючи те, що проведене позивачем будівництво відповідає встановленим будівельно-технічним, санітарним та пожежним нормам, не порушує нічиї інші права, позивач просить визнати за ним [PERSON] право власності на нежитлову будівлю, яка знаходиться на [ADDRESS], загальною площею 20,6 кв.м. Позивач в судове засідання не з'явився, однак до початку судового засідання спрямував до суду заяву, в якій просить розглядати дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але до початку судового засідання спрямував до суду заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнає, щодо їх задоволення, вважає, що надані позивачем докази та погоджувальні документи є достатніми для задоволення заявлених позовних вимог. Представник третьої особи - Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомили, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду даної справи в суді, у зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути дану справу в їх відсутність. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 23.09.2008 року на підставі рішення Чернівецької міської ради 29 сесії V скликання №612 від 26.06.2008 року ( а.с. 6) між [PERSON] та Чернівецькою міською радою було укладено договір оренди землі № 5285. ( а.с. 9-10). Згідно п.1.1 вказаного договору оренди позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку для встановлення малої архітектурної форми, яка знаходиться у [ADDRESS]. Передача вказаної земельної ділянки позивачу у користування підтверджується Актом прийому-передачі земельної ділянки на місцевості в оренду від 23.09.2008 р. ( а.с. 11). 01.02.2013 року до вказаного договору оренди земельної ділянки № 5285 було укладено додаткову угоду № 2/5285, якою строк оренди землі на умовах основного договору продовжено до 31.12.2015 р. ( а.с. 12). Позивачем було встановлено малу архітектурну форму за адресою [ADDRESS]. 22.06.2009р. технічна комісія, призначена розпорядженням міського голови на підставі пункту 23 Типових правил розміщення архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності склала Акт про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію, яким встановила, що мала архітектурна форма встановлена згідно технічним умовам на проектування, та прийняла в експлуатацію об'єкт загальною площею 20,7 кв.м. ( а.с. 14). Після цього позивачем була проведена реконструкція вказаної малої архітектурної форми, в результаті якої було збудовано монолітний залізобетонний фундамент, дерев'яні стіни та облаштовано покрівлю. 21.06.2013р. Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації позивачу надано довідку про те, що він є забудовником нежитлової будівлі на [ADDRESS], якій, у разі оформлення на нього права власності, може бути присвоєно поштову адресу: « [ADDRESS].». ( а.с. 19). Після реконструкції Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна загальною площею 20,6 кв.м. В ході виготовлення технічного паспорту ЧКБТІ було також виготовлено поповерховий план на будівлю яка знаходиться у [ADDRESS]. В розділі «Характеристика будинку» вказаного технічного паспорту серед іншого зазначено, що фундамент будівлі є монолітний залізобетонний. ( а.с. 15-18). Статтею 181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Таким чином, нерухомість за своєю природою індивідуально визначена і не може вільно переміщатися в просторі. Згідно із Законом України від 01.07.2004 р. № 1952-ГУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" нерухоме майно - це земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їхнього знецінення та зміни призначення. Також, згідно висновку експертного дослідження №13311 від 18.12.2013р., проведеного судовим експертом Лещишиним В.В., встановлено, що нежитлова будівля, розташована на земельній ділянці по [ADDRESS] - пов'язана з землею, не являється цілісним конструктивним модулем, не може бути переміщена в просторі без знецінення, являється об'єктом нерухомості - нерухоме майно. ( а.с. 25). Також у вказаному висновку (арк. висновку 8) зазначено, що зведена нежитлова будівля по [ADDRESS], відповідає вимогам чинних державних будівельних, санітарно-епідеміологічних та протипожежних норм і правил, що регламентують об'єкти нерухомості та придатна до експлуатації. ( а.с. 23-26). Станом на 17.12.2013 року на замовлення позивача було проведено незалежну оцінку майна нежитлової будівлі на [ADDRESS]. Згідно звіту №253/13 про проведену оцінку ринкова вартість зазначеної нежитлової будівлі, становить 59534,00 грн. ( а.с. 20-22). Згідно із ст. 325 Цивільного кодексу України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Крім того, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до положень ст.376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самовільним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотними порушення будівельних норм та правил. Відповідно до п.3 вказаної статті, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі уже під збудоване нерухоме майно. Відповідно до п.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 376 ЦК України - право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року про практику застосування судами ст. 376 ЦК України власником або землекористувачем земельної ділянки право на забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року про практику застосування судами ст. 376 ЦК України, позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі ч.3 ст. 376 ЦК України, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Згідно зі ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Таким чином, оскільки вищевказана самочинно збудована нежитлова будівля, відповідає технічним, санітарним та пожежним нормам, права та свободи інших громадян цим будівництвом не порушуються, збудована на земельній ділянці, яка перебуває в користуванні позивача, а також враховуючи той факт, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв'язку з чим слід визнати за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю [ADDRESS], яка знаходиться на [ADDRESS], загальною площею 20,6 кв.м. На підставі викладеного та ст.ст. 16, 181, 325, 328, 331, 376 ЦК України,

Outcome: approved