Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач 11 червня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку площею 24 кв.м., в районі будинку [ADDRESS] під торгівельний кіоск. У межах повноважень, наданих Дніпропетровською міською радою, згідно з рішенням від 18.02.2004 року №18/15 «Про обсяги і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів», рішенням Ленінської районної у місті ради від 23.06.2006 року № 27 «Про організацію здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель у Ленінському районі» 05.03.2014 року групою по самоврядному контролю за використанням та охороною земель Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства та підтверджено актом № 37, що [PERSON] використовує земельну ділянку в районі будинку [ADDRESS] без документів, які б підтверджували право власності або право користування земельною ділянкою. Добровільно виявлене порушення усунуто не було. Позивач просив зобов»язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення торгівельного кіоску в районі будинку [ADDRESS], зобов'язати відповідача привести земельну ділянку у придатний до використання стан; стягнути судові витрати. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заву підтримав та просив задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився. Про день місце та час розгляду справи сповіщався належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров`я», про причини своєї неявки суд не повідомив, письмових заяв не надходило. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ході судового розгляду встановлено, що згідно акту № 37 перевірки дотримання вимог земельного законодавства групи по самоврядному контролю за використанням та охороною земель Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради встановлено, що станом на 05.03.2014 року гр. [PERSON] використовує земельну ділянку площею 24 кв.м. під кіоск. Документи на право постійного користування та право оренди землі відсутні, що є порушенням ст. ст. 125,126 ЗКУ (а.с.9). Статтею 83 ЗК України передбачено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності. Таким чином, земельна ділянка, на якій самовільно встановлено торгівельний павільйон, відноситься до земель територіальної громади м. Дніпропетровська. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органу місцевого самоврядування. Так, відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що йому у користування була виділена земельна ділянка в районі будинку [ADDRESS] для встановлення торгівельного кіоску. Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та вважає за необхідне зобов»язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення торгівельного кіоску в районі будинку [ADDRESS] та привести вказану земельну ділянку у придатний до використання стан. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved