Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про визнання батьківства. Мотивував тим, що у 2008 році він познайомився із [PERSON] та з нею у нього склались приязні відносини, а згодом близькі особисті стосунки. 11.08.2009 року у них народилась донька [PERSON]. Однак тривалі та постійні стосунки між ними не склались, крім того він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На момент народження дитини, він з [PERSON] проживали окремо. При реєстрації в органах РАЦС, запис про батька був здійснений в порядку, визначеному ч. 1 ст. 135 СК України. За вказівкою матері у відомостях про батька було зазначено «Шандровський Олексій Сергійович». Дана обставина підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 20.02.2018 року № 00019611617. Вказує, що його ім'я та по батькові були вказані вірно, що також підтверджує факт наявності кровної спорідненості. У період вагітності, до та після народження [PERSON], позивач постійно спілкувався з її матірю [PERSON], цікавився її особистим життям, надавав матеріальну допомогу. Разом вони охрестили доньку. Згідно свідоцтва про Хрещення, батьком [PERSON] записано [PERSON], а матір'ю [PERSON] 19.07.2011 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області шлюб, зареєстрований між позивачем та [PERSON] було розірвано, що зняло формальні перешкоди для можливості створення нової сім'ї. Однак особисті стосунки між ним та [PERSON] не склались, вони разом не проживали, проте позивач цікавився життям дитини та допомагав у її вихованні. З донькою у позивача теплі приязні стосунки, вона вважає та називає його «батьком». [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувала. 14.09.2013 року у неї народилась ще одна дитина [PERSON], відомості про батька теж було записано за вказівкою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач вказує, що він є батьком [PERSON], та йому прикро, що встановлення батьківства відбувається таким чином. Проте це пов'язано з певними обставинами, що настали у житті дитини, оскільки 25.12.2017 року померла її мати [PERSON] Це підтверджується свідоцтвом про смерть. На даний час донька та її сестра перебувають на вихованні та утриманні їхньої бабусі [PERSON], яка виявила бажання стати опікуном обох дітей. У зв'язку з тим, що вони не можуть дійти згоди щодо особистої участі позивача у вихованні доньки, між ними виник спір. Позивач усвідомлює свій батьківський обов'язок та бажає безпосредньо як батько брати участь у житті та вихованні своєї дитини. Саме з цією метою він хоче встановити батьківство. На підставі наведеного просив суд визнати його батьком [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, просила справу слухати у її відсутності. Представник третьої особи що не заявляє самостійних вимог Орган опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - [PERSON] в судовому засіданні позов не заперечила . Заслухавши позивача та представник третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась 11.08.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 135008 від 20.08.2009 року (а.с.10). Батьками у свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON]. Дана обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України від 20.02.2018 року № 00019611617 (а.с.5). Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Судом встановлено, що державна реєстрація народження [PERSON], [INFO], здійснена відповідно до частини першої статті 135 СК України. Позивач вказує, що є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], проте особисті стосунки з матір'ю дитини у нього не склались, в шлюбі вони не перебували, так як він перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, та на момент народження дитини він з [PERSON] проживали окремо, а при реєстрації в органах РАЦС, запис про батька був здійснений в порядку, визначеному ч. 1 ст. 135 СК України. За вказівкою матері у відомостях про батька було зазначено «Шандровський Олексій Сергійович». Згідно з копією рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.07.201 року шлюб між [PERSON] Та [PERSON] розірвано (а.с.6). 14.09.2013 року [PERSON] народила другу дитину [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з ч. 1 ст. 135 СК України від № 00012792624. Відомості про батька теж було записано за вказівкою матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.8). 25.12.2017 року померла мати дитини [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НМ № 263014 (а.с.9). З копій витягів з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 185 від 22.02.2018 року вбачається, що дітям [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] надано статус дітей-сирот (а.с.17,18). Згідно копій витягів з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 339 від 04.04.2018 року [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], призначено опікуном над дітьми-сиротами [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зобов'язано опікуна переоформити на підопічних належну їм за законом спадщину після смерті матері та зберегти за ними право користування житлом за адресою: [ADDRESS] до досягнення дітьми повноліття. Вважати такими, що втратили чинність п.1.3.1, п.1.4.1 рішення виконачого комітету міської ради від 22.02.2018 року №185 (а.с.39-41). Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК ( 1618-15 ), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Як вбачається з інформації про участь батьків у вихованні дитини, наданою Івано-Франківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 3 Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області 13.04.2018 року (а.с.40), у ЗШ № 3 м. Івано-Франківська у 3-А класі навчається [PERSON], [INFO] Дічинка проживала з мамою ([PERSON]Р.) та молодшою сестрою ([PERSON], 14.09.2013р.н.) [ADDRESS]. Після того, як 25.12.2017 року мама дівчат померла, деякий час вони були під наглядом бабусі по маминій лінії ([PERSON], 27.04.1968р.н.). Протягом останніх двох місяців дівчатками опікується батько [PERSON] [PERSON] (08.03.1977р.н.) і проживають вони разом з ним та його сином від попереднього шлюбу, [PERSON] (28.08.2002р.н.) по вул. Вовчинецькій, 196/33. [PERSON] не пропускає заняття без поважних причин. До школи приходить вачсно без запізнень, має все необхідне приладдя для навчання. У дівчинки охайний зовнішній вигляд, поведінка неконфліктна, навчальна успішність задовільна. Протягом останнього часу батько утримує дітей, налагодив співпрацю з класним керівником, цікавиться у нього навчанням та поведінкою дитини в школі, підтримує зв'язок із пихологічною службою та адміністрацією школи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є хресним батьком дитини [PERSON], та позивач дійсно є біологічним батьком дитини, він брав участь у її вихованні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою померлої матері дитини [PERSON], та позивач дійсно є біологічним батьком. Позивач також зазначає, що з донькою у нього теплі приязні стосунки, вона вважає та називає його «батьком», що підтверджується фотознімками. Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про задоволення позову, так як він є обґрунтованим, законним та підтверджується матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved