Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить позбавити відповідача [PERSON] по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] 22 січня 2008 року шлюб було розірвано. Колишній чоловік не спілкується з сином і не підтримує жодного зв`язку, внаслідок чого син не бачить свого батька. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу стягнуто аліменти у розмірі ј частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно починаючи з 24 червня 2008 року, до повноліття дитини. Виконавчий лист було подано до виконавчої служби, але відповідач жодного разу не сплатив аліменти та не надав допомоги. 21 червня 2013 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , з яким вони разом виховують її сина, і якого дитина почала вважати своїм батьком, оскільки останній виконує батьківські обов`язки, відвідує батьківські збори, супроводжує під час відвідування лікарів, приймає активну участь у вихованні та повноцінному розвитку дитини. В свою чергу відповідач ніколи не турбувався про життя сина, хоча і знає адресу його мешкання. Ухвалою від 31 травня 2021 року відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 19.07.2021 витребувано від виконкому Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування, висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 17.08.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала просила задовольнити з підстав, викладених в позові, додатково пояснила, що відповідача не бачила з 2007 року, засобів зв`язку з ним немає, вона писала заяву про його розшук, але органами поліції у розшуку було відмовлено. Представник третьої особи суду пояснив, що оскільки [PERSON] на території Інгулецького району м. Кривого Рогу не зареєстрований і не проживає, орган опіки не має можливості встановити винну поведінку батька дитини, тобто стан виконання або невиконання батьківських обов`язків та можливість зміни його ставлення до їх виконання. Тому при розв`язанні рішення поклався на розсуд суду. Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ст.128 ЦПК України, дотримано, в судове засідання він викликався також шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади, але відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі матеріалів справи, та зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Свідок [PERSON] в суді під присягою пояснив, що він є чоловіком позивача, з відповідачем він не знайомий, лише тільки бачив його. Сина дружини від першого шлюбу [PERSON] він виховує з малечку, вважає його своїм сином і бажає усиновити. [PERSON] свого батька мало пам`ятає, але говорить про нього негативно, оскільки пам`ятає, як він побив матір. За роки, що вони перебувають у шлюбі, відповідач жодного разу синові не телефонував, не спілкувався з ним. Свідок [PERSON] в суді під присягою пояснив, що він раніше дружив з відповідачем, однак останні десть років про нього нічого не чув та не бачив, йому відомо, що відповідач є біологічним батьком [PERSON] з сином після розлучення жодного разу не спілкувався, не дарує подарунки, не цікавиться життям дитини, причиною розлучення було постійні сімейні сварки. Також додав, що йому відомо, що [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності. Вислухавши позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши надані позивачем і витребувані судом докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Інгулецьким відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, 22 січня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №05. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 21 червня 2013 року, відділом ДРАЦС РС Широківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 21 червня 2013 року (актовий запис № 61). Позивач після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , про що Інгулецьким відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, у книзі реестрації народжень 10 жовтня 2006 року зроблено відповідний актовий запис №473. В свідоцтві про його народження батьком зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до листа Інгулецького відділу державної виконавчої у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) боржник [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, що згідно ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, а саме - 215456,25грн. Відповідно до довідки ОКЗ «Карпівська школа загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» Карпівської сільської ради, батько [PERSON] контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримує, з вчителями не спілкується. Згідно з довідкою, виданої виконавчим комітетом Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; проживають без реєстрації [PERSON] , [INFO] (зареєстрована [ADDRESS] ) і [PERSON] , [INFO] (зареєстрований [ADDRESS] ) з 2018 року по теперішній час. Відповідно до розрахунку, заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-2103/2008 від 08.07.2008, виданого Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі ј частини за період з 01.01.2010 по 01.02.2021 складає 215456,25 грн. Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 12.08.2021, орган опіки та піклування не має можливості надати суду висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , оскільки на території Інгулецького району м. Кривого Рогу [PERSON] не проживає. Встановленим в судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють умови та порядок виховання батьками неповнолітніх дітей. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.164 СК України - мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Оцінивши надані сторонами та зібрані судом докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позивачем надано переконливі докази негідної поведінки відповідача як батька, доведено, що відповідач [PERSON] не приймає участь у вихованні сина [PERSON] , 2006 року народження, не сплачує аліменти. Суд враховує, що комісія з питань захисту прав дитини не має можливості надати висновок щодо розв`язання спору про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Згідно з положеннями ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. При цьому суд керується положеннями Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», згідно з якою, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд вважає за необхідне зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Тому відсутність відповідача в судових засіданнях, неподання ним відзиву із запереченнями проти позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав, суд розцінює як відсутність інтересу до дитини, її долі. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 753/2025/19, зазначивши про це в Постанові від 6 травня 2020 року, де зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Суд вважає, що позивачем доведено достатньо підстав вважати відповідача неблагонадійним, що негативно впливає на дитину та сприяє її незадовільному розвитку, а також те, що він ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що суттєвим аргументом позивача, є заборгованість відповідача по сплаті аліментів, доказів несплати відповідачем аліментів суду не надано. Також слід зауважити що відповідач не цікавиться долею дитини більше ніж десять років, не підтримує з сином зв`язку, не сплачує аліменти, 0не надає добровільної допомоги, що свідчить про його ухилення від виконання покладених на нього законом обов`язків. Щодо судимості відповідача, суд встановив, що [PERSON] двічі був засудженим Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, а саме 17.09.2009 за ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт, та 11.11.2009 за ч.2 ст.389 КК України, із застосуванням ст.ст.71, 72 КК України до одного місяця та десяти днів арешту. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Отже, суд вважає, що необхідність позбавлення відповідача батьківських прав доведено позивачем оскільки відповідач ухиляється від їх виконання батьківських обов`язків. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог понесені позивачем судові витрати покладається на відповідача.

Outcome: approved