Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів, в якому просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 232390 грн. 40 коп. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 7582 грн. 27 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що працював в ПрАТ «Рівнеазот». Наказом № 1087-ВК від 07 квітня 2017 року був звільнений з роботи 14 квітня 2017 року за статтею 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не була виплачена заробітна плата за період з січня 2017 року по квітень 2017 року в сумі 61954 грн. 37 коп. У зв"язку з чим він звернувся до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 квітня 2017 року по день ухвалення судом рішення. Посилаючись на вимоги статті 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у вказаному розмірі та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати Представник ПрАТ «Рівнеазот» Поляк І.В. подала до суду відзив на позовну заяву вказавши, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає їх безпідставними з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в якому вказує, що відсутня вина відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов»язань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі, тощо. Крім того, зазначила, що позивачем невірно зазначено кількість днів затримки в червні 2018 року, вказано 16 робочих днів, замість 15 робочих днів. Таким чином кількість днів затримки за період з 15 квітня 2017 року по 21 червня 2018 року становить 293 робочі дні, відтак середній заробіток за час затримки розрахунку становить 193 438, 60 грн. Щодо вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати жодних заперечень не подала. 12 вересня 2018 року позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив вказавши, що станом на 12 вересня 2018 року його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 231070 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 квітня 2017 року по 12 вересня 2018 року включно в сумі 231070 грн., з 13 вересня 2018 року по день ухвалення рішення в розмірі 660 грн. 20 коп. за кожний робочий день. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, заперечення представника відповідача, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ПрАТ «Рівнеазот». Наказом № 1087-ВК від 07 квітня 2017 року позивач був звільнений з роботи з 14 квітня 2017 року за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не була виплачена вчасно заробітна плата, а відтак він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Як вбачається з довідки №1207 від 27.03.2018 року про суми, які належать до виплати при звільненні, на день звільнення позивача заборгованість по заробітній платі, яка належить до виплати позивачу становить 61594,37 грн. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень, наведених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд погоджується з розрахунком середнього заробітку за час затримки [PERSON] виплати заробітної плати при звільненні, здійсненим позивачем, оскільки він відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, та становить 232390,40 грн. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов"язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, суд визнає недоречним. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені. Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці» та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд приймає до уваги проведений позивачем розрахунок розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, оскільки він здійснений у відповідності до ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Таким чином, позовна вимога про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в розмірі 7582 грн. 27 коп. підлягає до задоволення повністю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1941 грн. 00 коп. та стягнути з відповідача 382,90 грн. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved