Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] акціонерне товариство «Альфа-Банк», 11 травня 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 34 764 грн. 65 коп. та судових витрат в сумі 1 378 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 червня 2015 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір 500979176, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 27 978 грн. 31 коп. зі сплатою 15,99% річних строком до 10 червня 2020 року. Відповідно до умов договору відповідач зобовязувалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання та обслуговування кредиту та всі інші платежі. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобовязань станом на 10 квітня 2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 34 764 грн. 65 коп., яка складається з кредиту в сумі 27 978 грн. 31 коп., відсотків 2 609 грн. 03 коп., комісії 2 777 грн. 31 коп., що і просили стягнути з відповідача та понесені ними судові витрати в сумі 1 378 грн. Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Альфа-Банк» в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що кредит вона не сплачувала в зв'язку з скрутним матеріальним становищем, не працює, є інвалідом третьої групи. Зверталася до банку з приводу "кредитних канікул", але їй було відмовлено. Оскільки заперечень до позову не надійшло, він визнаний відповідачем і це не суперечить закону і не порушує прав чи інтересів сторін та інших осіб, то в відповідності до ст.130 ч.4 ЦПК України суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Судом встановлено, що 09 червня 2015 року сторони: [PERSON] акціонерне товариство «Альфа-Банк» і [PERSON] уклали кредитний договір № 500979176, згідно п.2 умов якого позивач зобовязувався надати відповідачеві кредит в сумі 8 27 978 грн. 31 коп. зі сплатою 15,99 % річних строком до 10 червня 2020 року, а відповідач зобовязувався повернути кредит в порядку і на умовах передбачених договором та сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою 15,99 % річних. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 27 978 грн. 31 коп., виконавши таким чином свої зобовязання в повному обсязі. Внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору станом на 10 квітня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 34 764 грн. 65 коп., а саме: кредит в сумі 27 978 грн. 31 коп., відсотки 2 609 грн. 03 коп., комісії 2 777 грн. 31 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком, який судом перевірений та визнаний правильним. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України, згідно з якою зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України ( ч. 2 ст. 1050 ЦК України). З урахуванням встановлених обставин суд приходить до висновку про правомірність предявлення позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту. Оскільки позов задоволено, то в відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378 грн.

Outcome: approved