Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2014 року по 2017 рік. Від подружнього життя у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO] . Зазначає, що на протязі спільного проживання з відповідачем, останній неодноразово вчиняв насильство відносно неї, знущався, наносив побої та принижував її честь і гідність, вів аморальний спосіб життя, затримувався правоохоронними органами за підозрами у вчиненні злочинів. Зазначає, що з метою захисту її та новонародженої дитини, позивач була змушена звернутися до адміністрації КЗ Львівської обласної ради «Будинок дитини №1» для отримання тимчасового притулку. Після оголошення відповідача у розшук, вона повернулася у своє постійне місце проживання разом з дитиною. Батько дитини, відповідач по справі не бере жодної участі у вихованні дитини, не підтримує сім`ю ані фінансово, ані особисто не бачиться з дитиною та вже тривалий період їй невідоме місце його перебування. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав, відносно дочки [PERSON] [INFO] та стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 18.02.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. 10.03.2021 року ухвалою судового засідання було зобов`язано орган опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] [INFO] . 17.05.2021 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-34909 від 27.04.2021 р. про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] 19.05.2021 року ухвалою Сокальського районного суду Львівської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач, [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, розгляд справи просить проводити без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] , в судове засідання 08.06.2021р. повторно не прибув, та не повідомив суд про причини своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Позивач у поданій заяві не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Представник третьої особи органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не прибув, у поданій суду заяві вказав, що питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дітей з приводу чого надано висновок №260001-вих-34909 від 27.04.2021 р. про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Справу просить розглядати без участі представника органу опіки і піклування. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2014 р. З оглянутої в судовому засіданні копії свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] серії [NUMBER] встановлено що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.09.2017 р. шлюб між сторонами, розірвано Згідно довідки про склад сім`ї №36/90167 від 13.11.2020 року виданої Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради встановлено, що за адресою в [ADDRESS] є зареєстрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту №105 від 11.11.2020 року про фактичне місце проживання, встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] . Відповідно до характеристики наданої директором закладу дошкільної освіти №167 «Калинка» на дитину [PERSON] [INFO] встановлено, що така відвідує дитячий садочок з 2016 року. Вихованням та навчанням дитини займається мати [PERSON] бабуся [PERSON] , та сестра [PERSON] . Дитина є розвинутою, доглянутою, охайною та життєрадісною. За час перебування дитини в садочку, батько ніколи не з`являвся і не приймав участі в житті дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної державної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-34909 від 27.04.2021 р. визнано за недоцільне позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно його малолітньої дочки [PERSON] [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 15.01.2015 року оголошено розшук [PERSON] . Згідно ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, як батько малолітньої дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться її потребами, не займається забезпеченням її розвитку та не надає жодної матеріальної допомоги. З 2015 року відповідач жодного разу до дитини не з`являвся та місце його перебування невідоме. При таких обставинах, з метою захисту інтересів дитини, суд прийшов до висновку про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки [PERSON] [INFO] .. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Статтями 180, 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» регламентує право кожної дитини на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Ураховуючи вищенаведене суд вважає, що відповідач, за віком є працездатною особою і те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки, у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved