Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю посилаючись на те, що у 1996 році він вселився у житловий будинок №6 по вул.Шевченка у с. Копані , Доманівського району Миколаївської області. Зазначений будинок позивач придбав у [PERSON], яка успадкувала данний будинок після смерті своєї матері [PERSON], але спадщину не оформила. Документів за життя [PERSON]позивачеві не надала. У 2017році [PERSON]померла. У її доньки позивач зясував, що документів на будинок взагалі не існує, тобто [PERSON] офіційно ніколи не була власницею даного будинку. За офійіними даними КП Доманівське районне бюро технічної інвентаризації, будинок по вул.Шевченка 6 в с.Копані, Доманівського району ні за ким не зареєстрований. Позивач з 1996р.відкрито володіє будинком та розпоряджається ним, однак не є його власником . Інші особи на даний будинок не претендують. Враховуючи, що іншим чином позивач не може оформити право власності на даний житловий будинок, він звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю. Позивач та представник позивача - адвокат [PERSON] у судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися. Представник позивача надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача - Доманівської селищної ради Миколаївської області у судове засідання надали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечуть проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав . З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], 07.01.1967р.народження, зареєстрований в [INFO] з 09 жовтня 1996р., про що свідчить копія його паспорта. Згідно довідки №366 від 13.08.2018року, виданої Доманівською селищною радою Миколаївської області, [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 1996року та являється власником даного господарства. Відповідно до копії погосподарської книги №1 за 1996-2015р.р., книги №4 за 2016-2010р.р., головою домогосподарства за адресою по вул.Шевченка, №6, Доманівського району Миколаївської області рахується [PERSON] . Згідно довідки № 8 від 14 січня 2019 року , виданої Доманівською селищною радою Миколаївської області, встановлено,що відповідно до погосподарських книг Доманівської (Царедарівської) селищної ради в будинку за адресою с.Копані, вул.Шевченка,6, Доманівського району Миколаївської області, проживала [PERSON] Ільїнічна, 15.02.1909р.народження, яка померла 31.04.1995р. Документи на даний будинок , що підтверджують право власності на дану особу, відсутні. Відповідно до довідки №55 від 25.10.2018року, виданої КП Доманівське районне бюро технічної інвентаризації, право приватної власності на нерухоме майно за адресою с.Копані, вул.Шевченка,№6,Доманівського району Миколаївської області, ні за ким не зареєстроване. Позивач в позовній заяві зазначив, що придбав даний будинок у [PERSON] у 1996р. , яка отримала даний будинок у спадщину після смерті матері [PERSON] Ільїнічни, померлої в 1995р. Згідно з листа №61/01-16 від 19.02.2019року в.о.завідуючої Доманівською державною нотаріальною конторою , спадкова справа після смерті [PERSON] Ільїнічни, померлої 31.04.1995р., в Доманівській державній нотаріальній конторі не заводилась. Аналізуючи письмові докази по справі, судом встановлено, що [PERSON] відкрито та добросовістно володіє чужим майном, а саме -житловим будинком, розташованим в с.Копані, по вул. Шевченка 6, починаючи з 1996р. , тобто більше 10 років. Зазначене нерухоме майно позивач за усною домовленістю придбав у [PERSON], яка не була власницею зазначеного майна, так як право власності на даний будинок не було ні за ким зареєстроване. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з її власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги до його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять років з часу спливу позовної давності. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». При вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. При вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, слід мати на увазі, що норми статті 344 ЦК України про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Зважаючи на доведеність факту добросовісності, відкритості та безперервності володіння позивачем протягом більш ніж пятнадцяти років нерухомим майном, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги про визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю .

Outcome: approved