Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що має депозитний рахунок № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», який було відкрито 24.05.2019року та на якому зберігає власні грошові кошти. У зв`язку із закінченням строку дії депозитного договору, позивач звернулась до відділення АТ КБ «Приватбанк» у м.Біла Церква з вимогою про видачу грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку, проте працівники банку відмовили позивачу у видачі грошових коштів. Листом від 19.01.2021 року №2012236223 відповідач повідомив, що відносини між клієнтом і банком регулюються законодавством України, та позивач приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг згідно яких у випадку наявності у клієнта простроченої заборгованості, банк має право приймати і розподіляють кошти для її погашення за рахунок коштів, переданих клієнтом за договором вкладу після закінчення терміну дії вкладу або після розірвання договору за ініціативою банку. Позивач не погоджується з такою позицією, вважає дії відповідача протиправними та просила суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти, що перебували на її депозитному рахунку № [NUMBER] у розмірі 9400 грн. Ухвалою суду від 12.03.2021 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.04.2021 року о 14.00 год. (а.с.26). 23.04.2021року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву де просив суд відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі, зазначаючи, що відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2012 року було стягнуто з [PERSON] солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №95879-CRED від 23.10.2007 в у розмірі 92334,14грн. Також вказує на те, що позивач приєдналась до Умов та Правил банківських послуг 01.11.2017 року, згідно яких клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, при настанні строків платежів по іншим договорам., банк проводить списання котів і грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості. (а.с.60-108) 28.04.2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій останній заперечував щодо відзиву відповідача. (а.с.11-153). Ухвалою суду від 13.05.2021 року витребувано у відповідача належним чином завірену копію договору, укладеного між позивачем та АТ КБ «Приватбанк», про відкриття депозитного рахунку № [NUMBER] (а.с. 146-147). Ухвалою суду від 13.05.2021року закрито підготовче судові засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.06.2021 року о 15 годині 00 хвилин а.с.148-149). 02.06.2021 від представника відповідача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи витребуваних документів на вимогу ухвали суду (а.с.157.165) Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Домітращук І.М. через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник відповідача - Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності позивачки, її представника та представника відповідача. Відповідачем було подано до суду відзив згідно якого останній просив суд відмовити у задоволені позову. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання 23.06.2021 року всіх учасників справи і розглядом справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.05.2019 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанку» укладено угоду Стандарт безподатковий для пенсіонерів, одержувачів зарплати та соціальних виплат на 3 місяця» картка для виплат № [NUMBER] незнижувальний залишок на 24.05.2019року 4600 грн., відсотки за ставкою 16% річних (а.с.161). Проценти за вкладом «Стандарт», нараховані відповідачем за умовами договору, що були встановлені ним у відсотковій ставці - 16% річних, відповідач зобов`язався зарахувати на рахунок банківської картки позивачки № [NUMBER] виданої їй в АТ КБ «Приватбанк» щомісяця, а саме після закінчення цілого місяця, що минув з моменту укладання договору, в перший робочий день, наступний за датою встановлення незнижуваного залишку, після 15:00 год. Встановлено, що згідно копії залишку коштів на депозитному рахунку за період з 11.05.200 по 25.05.2021 року, залишок становить 9400 грн. (а.с.160). Позивач звернулася до банку з вимогою про виплату всієї суми коштів, що маються на рахунку № [NUMBER] , проте, дану вимогу банком не виконано. Судом встановлено, що 19.01.2021 року листом від 19.01.2021 року № 2012236223 АТ КБ «Приватбанк» повідомило позивачу, що відносини між клієнтом і банком регулюються законодавством України, та позивач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг згідно яких у випадку наявності у клієнта простроченої заборгованості банк має право приймати і розподіляють кошти для її погашення за рахунок коштів, переданих клієнтом за договором вкладу після закінчення терміну дії вкладу або після розірвання договору за ініціативою банку. Виплата може бути здійснена за умов погашення заборгованості за кредитним договором, або у разі, якщо до моменту закінчення вкладу, заборгованість не буде погашена, банк у відповідності до умов, самостійно здійснить перерахування коштів необхідних для погашення заборгованості, та здійснить виплату залишку вкладу за договором (а.с.7-8). Аналогічну позицію виклав відповідач у відзиві на даний позов. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що АТ КБ «Приватбанк» не виконав взяті на себе зобов`язання по угоді від 24.05.2019р. щодо повернення грошових кошті, що знаходяться на депозитному рахунку № [NUMBER] . Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Статтею 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Наданий відповідачем у якості доказу документ - «Извлечение из Условий и правил предоставления банковских услуг», суд оцінює критично, оскільки відсутні докази про ознайомлення позивача з цим документам та безперечне погодження відповідачем даних Умов. Суд не досліджує наявність заборгованості за кредитними договорами, які були укладені між сторонами, оскільки кредитний договір, чи розмір боргу за ним не є предметом спору по даній справі. Суд вважає, що в даному випадку, відповідач допустив обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, що знаходяться на рахунку [PERSON] та оскільки позивач не визнає Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позивача, то є підстави вважати, що банк в односторонньому порядку, без згоди позивача прийняв рішення про розпорядження депозитними коштами [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19, викладені у постанові від 03.07.2019 року - Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, якщо вони не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви - анкети. Також, Велика Палата висловилась щодо відсутності у підписаній заяві-анкеті АТ КБ «Приватбанк» істотних умов, що притаманні кредитному договору. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача». З огляду на вказані вимоги, з відповідача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 908 грн. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 625, 629,1058,1070 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та

Outcome: approved