Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївни про визначення розміру часток співвласників земельної ділянки, що є спільною, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням 188 сесії Чернівецької міської ради 5 скликання № 352 від 12.07. 2007 року земедбну ділянку площею 0.1000 га по [ADDRESS] було передано у спільну сумісні власність позивача, відповідача та [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідно на яку 15.11.2007 року було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку . Вказує, що [INFO] року помер [PERSON], який при житті заповіту спадкоємцям не склав на спадкоємців - доньку [PERSON] та дружину [PERSON] Зазначає,що звернувшись до нотаріуса останнім їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини обґрунтовуючи тим, що частки земельної ділянки не виділені в натурі, а тому просить захистити її право по суду та визначити за співвласниками, а саме - нею, [PERSON]; [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року по 1/3 (одній третій) кожного розміру часток у спільній власності на земельну ділянку, площею 0,1000га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в [ADDRESS]), кадастровий номер [NUMBER] та припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована в [ADDRESS]), кадастровий номер [NUMBER]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі; в наданих суду поясненнях посилалася на обставини аналогічно викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, відомостей про поважність причини неявки в засідання суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення сторін та об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, наданих сторонами в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Судом встановлено, що позивачу, відповідачу та [PERSON], який помер [INFO] року належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована по [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.8). [INFO] року помер [PERSON], що вбачається з дослідженого свідоцтва про смерть (а.с. 10); після смерті якої було відкрито спадкову справу, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь доньки, позивача по справі. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1064/02-31 від 31.05.2017 року нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на частку яка належала її батькові [PERSON], яки помер у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку (а.с. 9). В абзаці 5 п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз»яснено, що «у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності». Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 4 ст. 86 ЗК України, - співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш того, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз»яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка, у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно положень ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно ї законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмету спору, позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved