Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,39 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області. Будучи спадкоємцем померлої за законом, вона спадщину прийняла. Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 080832 був виготовлений та виданий після смерті [PERSON] , що перешкоджає оформити спадщину у встановленому законом порядку. Просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на належну померлій [PERSON] земельну ділянку площею 3,39 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 29 січня 2020 року відкрито провадження в справі та за клопотанням позивача судом вирішено питання про витребування письмових доказів у виді спадкової справи померлої [PERSON] . Аргументи учасників справи У судове засідання позивач не з`явилася, в поданій до суду заяві вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просила розгляд справи проводити за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Представник відповідача Яхнівського старостинського округу № 2 Миронівської міської ради в судове засідання не з`явився, міський голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника старостинського округу, зазначив що позовні вимоги визнає. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві послався на ті обставини, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області не порушувалися права позивача, предмет спору не перетинається з обов`язками Головного управління щодо їх реалізації. Крім того, відсутні позовні вимоги до Головного управління, тому воно не є належним відповідачем у справі. Фактичні обставини справи Судом встановлені наступні факти. [INFO] померла [PERSON] . Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Яхнівською сільською радою Миронівського району Київської області 10 квітня 1997 року (а.с. 15). Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги, оскільки являється її дочкою. Вказана обставина підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 23 листопада 2019 року (а.с. 14). Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори відкрито спадкову справу за № 65126953 (номер у нотаріуса 253/2019), що підтверджується даними Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 58490786 від 27 листопада 2019 року (а.с. 16). Позивач [PERSON] спадщину прийняла, оскільки фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області № 02-33/345 від 2 липня 2013 року, наявною в матеріалах спадкової справи (а.с. 62). Встановлено, що померла [PERSON] на підставі рішення 7 сесії 23 скликання Миронівської районної Ради народних депутатів від 4 червня 1999 року № 60-07-ХХІІІ «Про затвердження технічної документації щодо передачі земельних часток (паїв) у приватну власність громадянам із земель колективної власності КСП «Маяк» мала право на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зокрема, цим рішенням у відповідності до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» було надано громадянам у приватну власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно зі списками, що містилися в додатках № 1-6 до рішення. У вказаних списках розміщено інформацію про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] у розмірі 3,39 га (а.с.,а.с. 20-21). В підтвердження права власності на вказану земельну ділянку було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 080832, копію якого додано до позовної заяви. Зазначений державний акт було зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 28 вересня 1999 року за № 232 (а.с. 27). Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 080832 був виготовлений та виданий після смерті [PERSON] . Мотиви суду та застосовані норми права Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, тому до правовідносин щодо спадкування застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР в редакції на час відкриття спадщини. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 549 ЦК УРСР встановлено, що дією, яка свідчить про прийняття спадщини є фактичний вступ спадкодавця в управління або володіння спадковим майном. Статтею 560 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину. Статтею 12 Закону України «Про власність» (чинного на момент відкриття спадщини) встановлено, що громадянин набуває права власності на майно одержане внаслідок успадкування. Відповідно до пункту "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Земельна ділянка сформована, проте кадастровий номер на вказану земельну ділянку визначений не був. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 1 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Державний акт виданий після смерті спадкодавця. Факт прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Згідно з пунктами 4.12, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У матеріалах справи міститься повідомлення нотаріуса від 27 листопада 2019 року № 1376/02-14, за змістом якого перешкодою у вчиненні нотаріальних дій, що полягають у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, є те, що державний акт на право приватної власності на землю був виданий після смерті [PERSON] , а саме 14 грудня 1999 року (а.с. 19). Оскільки документ, що підтверджує право власності на земельну ділянку, яка є спадковим майном, видано на ім`я [PERSON] після її смерті, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не може бути видано позивачу. Дана обставина вказує на наявність перешкод у оформленні спадкових прав. Висновки за результатами розгляду Відповідно до змісту статті 6 ЦК УРСР та статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав ( п. а ч. 3 ст. 152 ЗК України). Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце. Будучи спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства, оскільки документ, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно, був виданий після її смерті. Позивачем доведено належними та допустимими доказами факт набуття спадкодавцем [PERSON] до дня смерті майна у виді земельної ділянки площею 3,39 га, яка була розташована на території Яхнівської сільської ради (на даний час територія Яхнівського старостинського округу № 2 Миронівської міської ради) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права власності за позивачем на вказану земельну ділянку буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця. Згідно правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем вимоги про стягнення судового збору з відповідача не ставилися, в зв`язку з чим судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved