Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 26.08.2000 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що їх з відповідачем сімейне життя не склалось, їх стосунки через непорозуміння протягом років поступово погіршувались, в зв`язку з чим вони припинили підтримувати шлюбні відносини та почали проживати окремо. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони з відповідачем є зовсім різними за характерами людьми, у них протилежні погляди на життя, різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків, що призвело до втрати взаєморозуміння. В зв`язку з наведеним, позивач вважає, що їхня сім`я розпалась остаточно, а їхній шлюб носить формальний характер, тому просить шлюб розірвати. Також, позивач вказує на те, що під час шлюбу за спільні кошти подружжя ними було придбано автомобіль «Toyota Corolla» державний номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску, який був зареєстрований на відповідача, вартістю 350 000,00 грн., який є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи специфіку такої неподільної речі, як автомобіль, позивач просить визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, виділивши автомобіль у власність відповідача, стягнувши з нього на її користь грошову компенсацію у розмірі 112 500,00 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва [PERSON] від 12.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2018 року, справа за єдиним унікальним номером 754/6986/17-ц, номер провадження 2/754/2421/18, передана судді Скрипці О.І. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 23.01.2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.04.2018 року по справі призначено судову авто товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновків експертизи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 01.08.2018 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 30.10.2018 року по справі призначено судову авто товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі до отримання висновків експертизи. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.01.2019 року провадження у справі відновлено. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. При цьому позивач зазначила, що між нею та відповідачем досягнуто згоди щодо компенсації вартості автомобіля, виходячи з вартості в розмірі 225 000,00 грн., надавши відповідну заяву. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. При цьому підтвердив, що він не заперечує проти позовних вимог про поділ автомобіля, придбаного за спільні кошти подружжя, а також погодився на компенсацію вартості автомобіля, виходячи з розміру 225 000,00 грн., що вони погодили з позивачем, надавши відповідну заяву. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26.08.2000 року, актовий запис №1452 в Центральному відділі реєстрації шлюбів м.Києва з Державним Центром розвитку сім`ї. Від шлюбу подружжя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав і не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім`ї суперечило б інтересам позивача та інтересам малолітньої дитини, а тому вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Також, судом встановлено, що під час шлюбу, а саме 21.12.2013 року, було придбано автомобіль «Toyota Corolla» державний номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску, який зареєстрований на ім`я відповідача. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 21.12.2018 року № 24702/18-54, вартість вказаного автомобіля становить 243 557,35 грн. Сторони по справі дійшли згоди щодо вартості спірного автомобіля, визначивши її розмір у 225 000,00 грн., про що свідчать відповідні заяви сторін. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України). Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що автомобіль «Toyota Corolla» державний номерний знак [NUMBER] , 2013 року випуску, який був зареєстрований на відповідача, був придбаний сторонами під час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, виходячи з принципу неподільності об`єкта спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку про можливість визнання права власності на автомобіль за відповідачем, стягнувши з нього на користь позивача компенсацію за Ѕ частину автомобіля в розмірі 112 500,00 грн. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, то згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог. На підставі ст.ст.69-72, 112, 372 СК України, Постанови ПВСУ №11 від 21.12.2007 року,

Outcome: approved