Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в тому числі уточненою, в якій просив зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та визначити способи для його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначив, що з 17.04.2015 по 12.04.2021 року перебував із відповідачкою [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю, яка стала обмежувати його спілкування з дитиною та все частіше чинить перешкоди та забороняє дитині спілкуватися з батьком. Син нервує з цього приводу, не розуміє, що сталося з батьками, а їх зустрічі та розставання перетворилися на постійні переживання з приводу можливості наступної зустрічі. При цьому відповідачка має постійне місце роботи, де працює в позмінному режимі, і дві доби на тиждень син знаходиться або в бабусі, або з новим співмешканцем відповідачки, хоча він як рідний батько в цей час міг би бути з дитиною та забезпечити за ним належний догляд і виховання. Оскільки в позасудовому порядку відповідачка відмовляється вирішувати питання щодо участі батька у вихованні спільної дитини, позивач змушений звернутися до суду та просить зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та визначити позивачеві наступний спосіб участі у його вихованні й спілкуванні, а саме: знаходження дитини дві доби на тиждень у батька за адресою: [ADDRESS] , у дні перебування матері [PERSON] на роботі згідно графіку роботи відповідача. \~ \~ \~ \~Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.05.2021 року відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті. (а.с.25) \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та його представник адвокат Оберкович Ганна Василівна в судове засідання не з`явилися. До суу подали заяву, в якій наполягали на задоволенні уточненого позову в повному обсязі, та просили розглянути справу без їх участі на підставі наданих доказів. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання та судове засідання для розгляду справи по суті не з`явилася, просила надати час для підготовки відзиву на позовну заяву, однак відзиву на позов чи інших заяв, що перешкоджають розгляду справи по суті не подавала. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади.(а.с.55,58,63) Представник ІІІ особи Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та при ухваленні рішення покладався на розсуд суду (а.с.43, 47, 57) Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, суд встановив наступне: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Під час судового розгляду встановлено, що 17 квітня 2015 року позивач зареєстрував шлюб із відповідачкою, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис 22 (а.с.5) Від шлюбу\~сторони мають\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~народження,\~серії [NUMBER] ,\~виданим виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис 101 (а.с.3) Відповідач постійно працює черговим слюсарем-ремонтником 5-го розряду на ТОВ «Завод «ЕНЕРГОСТІЛ», має регулярний дохід, та 1/3 частку у приватизованій трикімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрований та фактично проживає (а.с.11-14) Позивач в позовній заяві зазначив про існування між сторонами спору про участь батьків у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та спричинення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною. Відповідач, в свою чергу, заперечень проти позову чи доказів на спростування твердження позивача про спричинення перешкод у спілкуванні з дитиною до суду не подавала. З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст.7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч.1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 Сімейного кодексу України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями статті 153 Сімейного кодексу України. При цьому, відповідно до положень ч.1, 2 статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має\~права перешкоджати\~тому з\~батьків,\~хто проживає\~окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За змістом положень статті 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі. Відповідач, будучи батьком дитини, прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Він піклується про сина та любить його, активно і стабільно виявляє бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні із дитиною. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином у спосіб, про який зазначено в позові, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, що перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому враховуючи інтереси дитини, вік дитини, стан дитини, суд приходить до висновку про задоволення позову. Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, інших фактичних обставин (зміна роботи, стану здоров`я дитини чи батьків, тощо), батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, найкращим інтересам дитини. Враховуючи викладене,

Outcome: approved