Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач в червні 2012 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що останні не проживають в ній з 2005 року, тобто більше шести місяців без поважних причин. З того часу відповідачі взагалі не цікавляться спірним житлом, будь-яких обов'язків по утриманню житла не несуть. Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.10.2012 року позовні вимоги задоволені, однак ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 05.02.2013 року вказане вище рішення скасоване та справа призначена до судового розгляду. Під час розгляду справи відповідачами пред'явлений зустрічний позов про вселення в квартиру [ADDRESS] та зобов'язання не чинити перешкоди в користування житлом. При цьому позивачі по зустрічному позову зазначили, що після розірвання шлюбу з 2000 року, відповідач [PERSON] постійно чинив перешкоди в користуванні спірною квартирою та вони змушені були неодноразово звертатися до суду, де їх вимоги про вселення були задоволені. На підставі останнього рішення суду лише в кінці 2008 року відбулося примусове вселення в спірну квартиру та позивач разом з донькою проживали в квартирі до того часу, тобто до січня 2013 року коли відповідач по зустрічному позову замінив вхідні замки в квартирі та навмисно заселив квартирантів. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з тих самих підстав, доповнили, що відповідачі в 2005 році забрали всі свої особисті речі, в спірній квартирі не проживають, в квартирі не з'являються, комунальні послуги не сплачують, в зустрічному позові просили відмовити за безпідставністю. Відповідач по первісному позову [PERSON] та її представник позов не визнали, просили вселити їх до спірного помешкання, оскільки спірним житлом не має можливості користуватись через те, що позивач замінив вхідні замки в квартирі та навмисно заселив квартирантів. Через неприязні стосунки, які склались між сторонами, просили зобов'язати не чинити перешкод користування цією ж квартирою. Відповідач по первісного позову [PERSON] в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу в її відсутності та в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник третьої особи - КП ВЖРЕП - 14 Житомирської міської ради покладався на розсуд суду при вирішенні питання по суті. Заслухавши позиції сторін, дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд прийшов до наступного висновку. Спірні правовідносини регулюються ст. ст. 64, 71, 72 ЖК України. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем, проживає та є зареєстрованим в квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира не приватизована, є фондом Житомирської міської ради./а.с.3/. Житлова площа квартири становить 27,1 кв.м./а.с. 11,12/. Відповідачі по первісному позову [PERSON] та [PERSON]. є бувшою дружиною сина позивача, та його донькою, зареєстровані як проживаючі в якості члена сім'ї наймача./а.с.42/. Відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа, яка понад 6 місяців відсутня в жилому приміщенні без поважних причин може бути визнана судом такою, що втратила право на користування останнім. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (зі змінами) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (внаслідок неправомірної поведінки членів сім'ї, інше) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що ні позивач по первісному позову, ні його представник не надали належних, достовірних, допустимих, достатніх доказів на підтвердження вимог, викладених в позовній заяві. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування, А достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу по суті. Позивач не довів, що відповідачі понад шість місяців були відсутні в спірному помешканні без поважних причин належними та допустимим доказами. Викладена в позові обставина спростовується поясненнями відповідачів по первісному позову, які узгоджуються з поясненнями допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Показання допитаних свідків узгоджуються між собою та з іншими доказами. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Дослідженими в судовому засідання матеріалами справи безспірно встановлено, що відповідач [PERSON] за спірною адресою на протязі 2012 року отримувала поштову кореспонденцію /а.с.62/ та грошові перекази стосовно аліментів на утримання доньки./а.с.77/. Із наданих довідок КП ВЖРЕП - № 14 Житомирської міської ради за 2010-2012 роки вбачається, відповідачі по первісному позову проживають за спірною адресою./а.с.74-76/. Таким чином, судом встановлено факт проживання в спірній квартирі відповідачів по первісному позову на протязі з дня вселення з кінця 2008 року та до кінця 2012 року. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки їх пояснення є суперечливими між собою, не конкретизованими, ґрунтуються на припущеннях. Із пояснень свідка [PERSON] встановлено, що останній не був в спірній квартирі з 2010 року, а зі слів свідка [PERSON] встановлено, що в спірну квартиру не заходив з 1989 року. Суд також не приймає до уваги акти КП ВЖРЕП - № 14 Житомирської міської ради за 2008, 2009, 2012 роки, /а.с.4-6/, оскільки в них зазначено, що відповідачі не проживають квартирі [ADDRESS] з 2005 року, хоча сам позивач не заперечує факту примусового вселення останніх на підставі рішення суду в спірну квартиру в кінці 2008 року. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів таким, що втратили право користування жилим приміщенням в зв'язку з відсутністю в спірному помешканні без поважних причин понад встановлені законом строки, відповідно до ст.ст. 71,72 ЖК України є безпідставними та задоволенню не підлягають. Згідно ст. 64 ЖК України член сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Суд вважає, що позивачі [PERSON] та [PERSON] по зустрічному позову довели в судовому засіданні, що відповідач чинить їм перешкоди в користуванні спірним помешканням, замінив в черговий раз вхідні замки в дверях, про що підтвердили також допитані свідки, а відтак права їх порушені та підлягають захисту шляхом вселення в квартиру [ADDRESS] та зобов'язання [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні зазначеною вище квартирою. На підставі викладеного,

Outcome: approved