Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є. 31.10.2003 року за реєстром № 6737, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 8.11.2003 року і записано в реєстрову книгу за № 5133. Однак, він не може відчужувати належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, в зв'язку з накладенням арешту та заборони відчуження на усе майно, включаючи і вказану нерухомість. 16 липня 2010 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження накладено арешт на все майно позивача. 29 січня 2013 року позивач отримував постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по ВП № 20295152, з якої вбачається, що виконавчий документ - наказ Господарського суду Тернопільської області № 16/19-420 від 26 травня 2010 року про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь Виробничо-комерційного приватного підприємства «Тонус Плюс» матеріальних збитків вигляді вартості втраченого товару у розмірі 97221,30 грн., 5191.50 грн. оплати за проведення експертизи та 972,21 грн. державного мита та 88,78 грн. витрат на ІТЗ - повернути стягувану, де пунктом 2 вищезазначеної постанови державного виконавця зазначено - припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. 21 лютого 2018 року позивач звернувся із заявою до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, на яку отримав відповідь за № 30/10564 від 23 лютого 2018 року, в якій зазначалося, що перевіркою бази даних АСВП встановлено, що на виконанні у Відділі відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення за виконавчим листом № 16/19-420 від 26.05.2010 року про стягнення з [PERSON] в користь юридичних та фізичних осіб не перебуває. А також, згідно перевірки бази даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) встановлено, що вищевказаний виконавчий лист перебував на виконанні в Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, однак був повернутий стягувачу без виконання. Постанову про накладення арешту на майно боржника позивачу не надано у зв'язку зі знищенням архівних виконавчих проваджень по закінченню терміну зберігання та станом день подання позовної заяви неможливо з'ясувати стан виконавчого провадження № 20295152 та надати інформацію щодо накладення арешту на майно боржника. У зв'язку з тим, що 29 січня 2013 року виконавче провадження № 20295152 було завершене, а виконавчий документ повернуто стягувачу, позивач просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 16 липня 2010 за № 10044124 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження із накладенням арешту на все майно боржника, б/н від 16 липня 2010 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції по виконавчому провадженню № 20295152 старшим державним виконавцем Козіцьким П.В., а саме двохкімнатної квартири [ADDRESS] яка на підставі реєстраційного посвідчення від 08 листопада 2003 року записаного в реєстрову книгу за № 5133. Ухвалою суду залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виробничо-комерційне приватне підприємство «Тонус-Плюс». У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Просив суд позов задовольнити. Представник відповідача міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у його відсутності. Щодо прийняття рішення покладається на думку суду. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Виробничо-комерційного приватного підприємства «Тонус-Плюс» в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу письмові пояснення, в яких заперечив проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні. Зазначив, що про наявність невиконаного боргового зобов'язання позивача перед ВКПП «Тонус-Плюс» підприємству стало відомо нещодавно з матеріалів позовної заяви. Державний виконавець не виносив постанови про закінчення виконавчого провадження чи про повернення виконавчого документа суду, а тому підстави для скасування арешту відсутні. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. У судовому засіданні встановлено, що згідно реєстраційного посвідчення, виданого 08 листопада 2003 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Е. 31 жовтня 2003 року за реєстровим №6737 і записано в реєстрову книгу за №5133. Як слідує із постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 січня 2013 року, ВП №20295152, винесеної старшим державним виконавцем Першого відділу виконавчої служби Тернопільського міського управління Кашицькою В.М., при примусовому виконанні документу - наказу №16/19-420, виданого 26 травня 2010 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь Виробничо-комерційного приватного підприємства «Тонус Плюс» матеріальні збитки у вигляді вартості втраченого товару у розмірі 97221,40 грн. оплати за проведення судової експертизи та 972,21 грн. державного мита та 88,78 грн. витрат на ІТЗ, встановлено, що з відповіді ДАІ від 22 квітня 2011 року встановлено, що боржнику належать транспортні засоби: VAN HOOL ЗВ0011, 1990 року випуску, [NUMBER], червоний № шасі 57200; TRAILIR SYY3CP, 1996 року випуску, [NUMBER], білий № шасі [NUMBER]. Державним виконавцем 14.11.2011 року винесено постанову про розшук майна боржника, яку направлено органам УДАІ УМВСУ до виконання. Протягом одного року з дня перебування даних транспортних засобів в орієнтуванні вони не виявлені органами УДАІ УМВСУ та не затримані. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. На підставі викладеного старшим державним виконавцем Першого відділу виконавчої служби Тернопільського міського управління Кашицькою В.М. постановлено вказаний вище виконавчий документ повернути стягувачу. Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Згідно листа Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби №30/0564/06 від 23 лютого 2018 року, перевіркою бази даних АСВП встановлено, що на виконанні у Відділі відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення за виконавчим листом №16/19-420 від 26 травня 2010 року про стягнення з [PERSON] в користь юридичних та фізичних осіб не перебуває. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 лютого 2018 року 16 липня 2010 року реєстратором Тернопільської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністертсва юстиції України накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження із накладення арешту на все майно боржника, б/н, 16 липня 2010 року, Перший відділ виконавчої служби Тернопільського міського управління. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єкти цих прав. Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 04 листопада 2010 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Як встановлено судом, виконавчий лист по виконавчому провадженню за ВП №20295152, яке є підставою виникнення обтяжень на майно, що належить позивачу, повернуте стягувачу, а чинність арешту на все належне позивачу нерухоме майно не припинена, про що свідчить наявність записів про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже, позивач позбавлений права на вільне володіння та розпорядження належним йому майном. Однак суд зазначає, що в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29 січня 2013 року, ВП №20295152, винесеної старшим державним виконавцем Першого відділу виконавчої служби Тернопільського міського управління Кашицькою В.М., зазначено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. Крім цього, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Також, із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що квартира належить позивачу на праві власності, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена 29.01.2013 р. і з того часу стягувач не пред'явив вимоги до [PERSON], на виконанні у державної виконавчої служби не перебувають виконавчі провадження відносно позивача. Тому суд приходить до висновку, що відповідач порушив право позивача, оскільки не зняв арешт з майна на підставі постанови про повернення виконавчого документу з 2013 року, і дане право підлягає захисту шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 16 липня 2010 за № 10044124 реєстратором Тернопільська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження із накладенням арешту на все майно боржника, б/н від 16 липня 2010 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції по виконавчому провадженню № 20295152 старшим державним виконавцем Козіцьким П.В., а саме двохкімнатної квартири [ADDRESS], яка на підставі реєстраційного посвідчення від 08 листопада 2003 року записаного в реєстрову книгу за № 5133. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved