Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 22.10.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Пацканівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №05. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Шлюбні відносини між ними припинені, спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає, що за даних обставин реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін та дитини. В ході судового розгляду справи позивач подала до суду заяву про зміну предмету позову і просила суд: шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати, місцем проживання дитини визначити місце проживання позивача та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в сумі 2500,00 грн. щомісячно. З посиланням на викладене та норми ст.ст. 104,105,110,112,181,184 СК, просить суд змінені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявила клопотання про залишення позовних вимог в частині заявлених нею до [PERSON] щодо стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], без розгляду, а в іншій частині змінені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові, надала суду пояснення аналогічні викладеним. Зокрема пояснила суду, що основною причиною розірвання шлюбу є зрада у подружній вірності зі сторони відповідача. З липня 2015 року вони спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2016 року позовні вимоги в частині заявлених позивачем до [PERSON] щодо стягнення на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення повноліття, залишено без розгляду. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 22.10.2011 року у Пацканівській сільській раді Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом - №05, що стверджується свідоцтвом про одруження виданим виконавчим комітетом Пацканівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, серії [NUMBER] від 22.10.2011 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.4/ У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с.5/. Як встановлено судом, неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини між подружжям припинені з липня 2015 року. Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є зрада у подружній вірності зі сторони відповідача. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. Причиною розпаду цієї сім'ї є відсутність взаєморозуміння між подружжя. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того на думку суду, обґрунтованими є і вимоги позивачки щодо визначення місця проживання дитини разом з нею. Зважаючи на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що змінені позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved