Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення з нього аліментів та стягнення аліментів з відповідача у частці від заробітку на утримання дітей, третя особа - Горохівський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Позивач мотивує свій позов тим, що він 19 листопада 2018 року розірвав шлюб із відповідачем. У шлюбі з відповідачем народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 18 лютого 2019 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Позивач сплачував аліменти на утримання дітей по грудень 2020 року включно, однак відповідач не використовувала дані кошти на дітей. З листопада 2020 року аліменти на дітей позивач не сплачує, оскільки відповідно до розпорядження Горохівської райдержадміністрації визначено місце проживання дітей із позивачем - [PERSON] . Зважаючи на вказані обставини, позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на утримання дітей та стягувати аліменти з відповідача [PERSON] в його користь на утримання дітей розмірі ј частини заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення повноліття дітьми. Ухвалою судді від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач [PERSON] скерував до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала, хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином, проте, на адресу суду повернувся конверт з судовою кореспонденцією, що направлялась на адресу відповідача, з відміткою поштової установи причини повернення: інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Горохівського районного відділу державної виконавчої служби Західного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши наявні в матеріалах справи надані письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантує кожній дитині право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтями 141, 180 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно рішення Горохівського районного суду від 19 листопада 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народився [INFO] , їх батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Горохівського районного суду від 18 лютого 2019 року з [PERSON] , в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 грудня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття. Згідно довідки Мар`янівської селищної ради №2192 від 28.12.2020 року на утриманні в позивача [PERSON] перебуває двоє неповнолітніх дітей. Згідно розпорядження голови Горохівської районної державної адміністрації №320 від 16 листопада 2020 року «Про визначення місця проживання малолітніх дітей», визначено місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Із висновку органу опіки та піклування Горохівської районної державної адміністрації від 22.11.2019 року вбачається, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей. Із акту обстеження від 28.12.2020 року вбачається, що діти [PERSON] та [PERSON] , проживають без реєстрації разом із позивачем [PERSON] в [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до пунктів 17, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що кожен з батьків зобов`язаний брати участь в утриманні своїх дітей. Один з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний, зокрема, на підставі рішення суду, сплачувати аліменти на її утримання. Одержувачем таких аліментів, як правило, являється особа з якою проживає дитина (другий і батьків, опікун або піклувальник, тощо). Сплачені аліменти являються власністю дитини, але їх одержувач має право розпоряджатися ними виключно на потреби дитини і в її інтересах. При цьому платник аліментів зберігає право здійснювати контроль за цільовим використанням аліментів, що забезпечує дотримання найкращих інтересів дитини. Таким чином необхідно прийти до висновку про те, що у разі, якщо батьки дитини проживають окремо та коли особа, з якої стягуються аліменти, починає проживати разом з дитиною, на яку такі аліменти сплачує, та утримує цю дитину, сплата аліментів іншому з батьків, який, відповідно, починає проживати окремо від дитини, втрачає сенс, адже вказані кошти платник аліментів має можливість безпосередньо витратити саме на утримання дитини. Відповідно до частин другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст..161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.09.2019 (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини перша, друга статті 12 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За положеннями частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, беручи до уваги наведені вище правові норми та обставини справи, зважаючи, що діти проживають на даний час із позивачем, їх місце проживання визначено згідно розпорядження голови Горохівської районної державної адміністрації №320 від 16 листопада 2020 року з батьком, який несе витрати на їх утримання, та продовжує сплачувати на користь відповідача аліменти за рішенням суду, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення стягнення аліментів на утримання дітей з дати звернення позивача до суду - 11.01.2021 року. При цьому вважає, що згідно з матеріальними потребами дітей та відповідно до реальних матеріальних можливостей відповідача з останньої слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 11 січня 2021 року, та до досягнення дітьми повноліття. Крім того, згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути у доход держави судовий збір в сумі 908,00 грн., так як позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674 - VI.

Outcome: approved