Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач 15 липня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 2-5). У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого на імя позивача відкрито картковий рахунок та випущено платіжну картку №4149497846044503. В березні 2016 року позивач дізнався, що з його рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» списано грошові кошти в сумі 4\~637,89 грн. в рахунок погашення проблемної заборгованості. Зазначив, що 09 липня 2007 року між сторонами було укладено договір поруки №2007/071-М, який відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2016 року визнано припиненим. Позивач вважає дії ПАТ КБ «ПиватБанк» незаконними та такими, що порушують його конституційні права, у звязку із чим, вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд визнати протиправними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №№2007/071-М від 09.07.2007 року з рахунків відкритих на імя [PERSON]; стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 4\~837,99 грн., з яких: 4\~637,89 грн. сума основного боргу, 157,52 грн. інфляційне збільшення суми боргу, 42,58 грн. 3% річних. Позивач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином До суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с.35). Відповідач в особі свого представника в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомив. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За cт.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що із карткового рахунку №4149497846044503 відкритого на імя [PERSON], 22 березня 2016 року списано грошові кошти в сумі 4\~637,89 грн. в рахунок погашення заборгованості (а.с.6). Як вбачається із рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2016 року (а.с.11-13) між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» 09 липня 2007 року в забезпечення виконання умов кредитного договору укладено договір поруки №2007/071-М (а.с.31), відповідно до умов якого [PERSON] поручився за належне виконання [PERSON] своїх обовязків за кредитним договором від 09.07.2007 року № 2007-071-М. Вказаним рішенням суду договір поруки №2007/071-М від 09.07.2007 року визнано припиненим. Згідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно до п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року, при застосуванні положення\~пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з\~частиною одинадцятою статті 11\~зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. За ч.1 ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що зобовязання позивача перед банком як солідарного боржника за кредитним договором, є припиненим. Так як строки дії договору поруки, який був укладений між ними сплинув, у звязку із чим, порука визнана припиненою, тому дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо списання грошових коштів із рахунку позивача є неправомірними. Щодо вимог про стягнення коштів суд виходить з наступного. Встановлено, що 30 травня 2016 року [PERSON] звертався до установи ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про повернення на його рахунок списаних грошових коштів (а.с.7). Відповідачем повернення безпідставно списаних грошових коштів в сумі 4\~637,89 грн. здійснено так і не було. Згідно ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає за належне стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 4\~837,99 грн., з яких: 4\~637,89 грн. сума безпідставно списаних грошових коштів; 157,52 грн. інфляційне збільшення суми боргу за період із 22.03.2016 року по 11.07.2016 року; 42,58 грн. 3% річних. Таким чином, аналізуючи наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з боку позивача та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», його позовні вимоги задоволено, суд вважає за належне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1\~102,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved