overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2010року. За час подружнього життя у них народилась дочка [PERSON], [INFO], яка проживає спільно з позивачем. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому просить суд стягнути в її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала повністю, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні відносно задоволення позову не заперечив. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.02.2010року,що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №124 від 06.02.2010року. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №1103 від 17.05.2011року. Дитина проживає разом з матір'ю без реєстрації за адресою: м. Тернопіль, вул. Бр.Бойчуків,3/49, що підтверджується довідкою №317 від 26.05.2014року виданої ПП "Перспектива", відповідач проживає окремо від дитини, Судом з'ясовано, що відповідач [PERSON] добровільно не бере участі в утриманні малолітньої дочки. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати свою малолітню дочку [PERSON]. В судовому засіданні не було представлено жодних доказів стосовно того, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини. Інших утриманців у нього немає. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, стягнення аліментів слід визначити у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідача [PERSON] щомісячно до досягнення дочкою повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з вимогами до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2008року. За час подружнього життя у них народились діти: син [PERSON],[INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які проживають спільно з позивачем. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, а тому просить суд стягнути в її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 600грн. на кожну дитину окремо, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За згодою позивача, на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2008року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис №143 від 23.02.2008року. Від шлюбу в них народились діти: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №3025 від 26.02.2008року та дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №15 від 09.01.2014року. Діти проживають разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №123 від 08.09.2014року виданої ОСББ "СИМОНЕНКА-5", відповідач проживає окремо від дітей. Судом з'ясовано, що відповідач [PERSON] добровільно не бере участі в утриманні малолітніх дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач [PERSON] зобов'язаний утримувати своїх малолітніх дітей сина [PERSON] та дочки [PERSON]. В судовому засіданні не було представлено жодних доказів стосовно того, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків по утриманню малолітніх дітей. Інших утриманців у нього немає. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення, стягнення аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. на кожну дитину окремо, з відповідача [PERSON] щомісячно до досягнення дітьми [PERSON] та [PERSON] повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даним позовом, вказавши, що 12.02.2013 р. померла її мати [PERSON]. Позивач являється спадкоємцем за заповітом. Коли вона 11.07.2016 р. звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй у цьому було відмовлено по причині пропуску строку прийняття спадщини. Причиною цього пропуску позивач вказала наступну: з 2013 року по липень 2016 року вона перебувала за межами України у Російській Федерації в м. Калінінград у родичів і не мала можливості часто приїжджати додому. Посилаючись на вказану обставину, позивач просить визначити їй додатковий строк для звернення в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом. В судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача Скориківської обєднаної громади в суд не зявився, подав заяву з проханням справу розглянути без його участі, щодо позову не заперечує. Ознайомившись із заявами та доказами по справі, суд встановив такі факти: 12 лютого 2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть № 147322, виданим 14.02.2013 р. Терпилівською сільською радою Підволочиського району. 26 квітня 2001 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], заповівши їй усе своє майно, з чого б воно не складалося. Таким чином, позивач являється спадкоємцем за заповітом. 11.07.2016 р. приватним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (дві земельні ділянки площею 4, 53 га та 0, 36 га) на імя [PERSON] по причині пропуску звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. У відповідності до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» вказано: вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непоборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій. Згідно письмових тверджень позивача, зазначених у позовній заяві, вона не прийняла вчасно спадщину після матері, оскільки тривалий час перебувала у своїх родичів в Російській Федерації. Зважаючи на викладені обставини, суд прийшов до переконання, що причина пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є поважною, а тому позов слід визнати підставним і підлягаючим до задоволення шляхом визначення додаткового одномісячного строку для подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини з часу набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 1272 ЦК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даним позовом, вказавши, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. До майна спадкодавця позивач являється спадкоємцем за законом. Посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини був пропущений через необізнаність у спадковому праві, проживання у м. Тернополі та догляд за новонародженими дітьми, позивач просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача не з'явився у судове засідання, згідно поданої суду заяви позов визнав, просив справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 16 квітня 2013 року виконавчим комітетом Староскалатської сільської ради Підволочиського району. 13 березня 2015 року позивач як спадкоємець за законом після батька [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй у цьому було відмовлено по причині пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно письмових тверджень позивача, зазначених у заяві, [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини через необізнаність щодо строку прийняття спадщини. Крім того, у неї 10.11.2011 р. та 30.01.2013 р. народилися сини [PERSON] та [PERSON] відповідно, молодший з яких перебував на грудному лікуванні, у зв'язку з чим вона не мала можливості прийняти спадщину. У відповідності до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» вказано: вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непоборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до переконання, що причини пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є поважними, а тому позов [PERSON] є підставним і підлягає до задоволення шляхом визначення їй додаткового двомісячного строку для подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини з часу набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 1272 ЦК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даним позовом, вказавши, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. До майна спадкодавця позивач являється спадкоємцем за законом. Посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини був пропущений через неправильну поінформованість нотаріусом м. Тернополя про порядок прийняття спадщини, позивач просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача не з'явився у судове засідання. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 11 травня 2010 року Кошляківською сільською радою Підволочиського району. 10 серпня 2015 року позивач як спадкоємець за законом після матері [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Коломійчука О.І. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй у цьому було відмовлено по причині пропуску строку для прийняття спадщини. Згідно письмових тверджень позивача, зазначених у заяві, [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини через необізнаність щодо порядку прийняття спадщини. Так, нотаріус у м. Тернопіль їй пояснила, що вона може після спливу шестимісячного строку отримати свідоцтво про право на спадщину, однак не уточнила, що заява про прийняття спадщини подається у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» вказано: вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непоборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до переконання, що причини пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини є поважними, а тому позов [PERSON] є підставним і підлягає до задоволення шляхом визначення їй додаткового двомісячного строку для подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини з часу набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 1272 ЦК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з даним позовом до [PERSON], зазначивши, що 06 березня 2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, (актовий запис за № 189). Від даного шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем виявилося невдалим. З березня 2012 року проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. Вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер та подальше його збереження і примирення з відповідачем є не можливим, тому просить суд їх шлюб розірвати. Неповнолітню дитину залишити біля неї. Позивач в судовому засіданні свій позов підтримала повністю та просила його задовольнити.Проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судові засідання відповідач належним чином повідомлений на 14.08.2014 року та повторно на 26.08.2014 року не з"явився. Будь-яких повідомлень про причини неявки від нього не надійшло. З викладених обставин, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення, згідно ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції вбачається, що сторони по справі 06.03.2012 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено запис за №189 (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 09.11.2012 року, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с.4). Як встановлено судом, сторони понад два роки тому припинили ведення спільного господарства та проживають порізнь. Позивач примирення та збереження сім"ї не бажає через втрату до відповідача, почуття поваги та любові. Отже даний шлюб носить формальний характер . Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сурепечить, як інтересам позивача так і інтересам дитини сторін, а тому приходить до висновку про необхідність розірвання вказаного шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з даною позовною заявою до відповідача [PERSON] та в позовній заяві вказала, що 02.09.2011 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі . Від даного шлюбу в них дітей немає. З початку подружнього життя вони проживали добре, проте згодом між ними часто почали виникати сварки і непорозуміння, чоловік залишив сім"ю і вони проживають окремо. За таких обставин вважає, що надалі продовжувати шлюбні відносини не варто, їхня сімя фактично розпалась та шлюб між ними зберігати недоцільно, а тому просить суд його розірвати. В судове засідання позивач прибула, позов підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином попереджений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: сторони втратили взаємні подружні почуття і примирюватися не бажають, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім"ї, сторони проживають окремо вже тривалий час, саме ці обставини є дійсною причиною позову. При таких обставинах, коли подальше спільне життя не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, а тому їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з даною позовною заявою до відповідача [PERSON] та в позовній заяві вказала, що 14.11.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі . Від даного шлюбу в них немає дітей. З початку подружнього життя вони проживали добре, проте згодом між ними часто почали виникати сварки і непорозуміння, погрожував її життю, чоловік залишив сім"ю і вони проживають окремо. За таких обставин вважає, що надалі продовжувати шлюбні відносини не варто, їхня сімя фактично розпалась та шлюб між ними зберігати недоцільно, а тому просить суд його розірвати. В судове засідання позивачка не прибула, однак подала заяву, що позов вона підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав заяву , що позов він підтримує, просить його задовольнити. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав: сторони втратили взаємні подружні почуття і примирюватися не бажають, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім"ї, сторони проживають окремо вже тривалий час, саме ці обставини є дійсною причиною позову. При таких обставинах, коли подальше спільне життя не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, а тому їх шлюб слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить винести рішення про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку. Позов обґрунтовує тим, що вищевказаний будинок належить їй на праві власності. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, однак у будинку більше року не проживає та не сплачує за комунальні послуги, а також не несе витрат з утримання будинку. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про проведення судового розгляду справи у її відсутності, зазначивши що підтримує позовні вимоги. Відповідач в судові засідання не з'являвся, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що є відомості в матеріалах справи. Відомостей про причину його неявки немає. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Позивачу, на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.2008 року належить будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано у 2016 році, що стверджується рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/2217/15-ц. Згідно з актами від 04.11.2016 року, 04.12.2016 року та 04.01.2017 року відповідач у зазначеному житловому приміщенні не проживає, однак згідно довідки від 04.11.2016 року зареєстрований у вказаному житлі. Відповідно ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Суду не подано доказів та не повідомлено про обставини, які згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду УРСР «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2, свідчили б про поважність причин непроживання відповідача за вказаною адресою, чинення йому перешкод у цьому. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає до задоволення. Що стосується вимог щодо зняття відповідача з реєстрації, суд виходив з того, що ці вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволеними бути не можуть. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права на житлове приміщення або користування житловим приміщенням). Отже, рішення суду вже є підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання.

Outcome: approved