Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.04.2017 року по 18.07.2017 року. 04.11.2017 року у них народився син - [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що спільне життя не склалося, шлюб між сторонами був розірваний 18.07.2017 року, про що ВДРАЦС по Індустріальному та Немишлянському районах у м. Харкові ГТУЮ в Харківській області складено відповідний актовий запис № 30. З моменту розірвання шлюбу та на час звернення з позовом до суду відповідач жодного разу не цікавився долею дитини, не бажав зустрічей з ним, не надає матеріальної допомоги, не приймає участі у вихованні сина. Дитина мешкає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], та повністю знаходиться на її утриманні. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та пояснила обставини справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надав нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначив, що надає згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Третя особа, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, надали заяву про слухання справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У судовому засіданні надавав свідчення батько позивача [PERSON], який пояснив, що дитину виховує позивачка сама, батько дитини [PERSON] не зацікавлений у спілкуванні з сином та надав офіційну відмову від дитини. Крім того [PERSON], пояснив, що дуже часто приїздить до доньки та жодного разу не бачив відповідача у дитини, також [PERSON] з моменту народження дитини не приїздив до неї, матеріальної допомоги не надавав, жодного разу не контактував з сином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щобдитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згіднозі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціальногорозвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 18.07.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції, актовий запис №30 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 21.11.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції), (а.с. 7). Встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 30.11.2017 року №04-03-12/6580/17, (а.с. 10). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 04.05.2018 № 1292/0/202-18 - Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] час розгляду та вивчення наданих документів встановлено. Мати дитини - [PERSON]. Батько дитини - [PERSON].Шлюб між батьками дитини розірваний 18.07.2017 р.Після розірвання шлюбу між батьками, малолітній [PERSON] мешкає разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS].[PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з'явився, надав особисту нотаріально посвідчену заяву від 21.11.2017, в якій зазначає, що не займається вихованням та утриманням дитини, не заперечує проти позбавлення батьківських прав, просить розглядати питання без його участі, що підтверджує байдуже ставлення батька до [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні [PERSON], [INFO], та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов'язків не надавав.Згідно з інформацією адміністрації Медичного центру «Ваш ребенок» 1111 «Ясен» малолітній [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом фахівців закладу з 12.12.2017. За вказаний час дитину супроводжувала у мед закладі мати, [PERSON]. Під час виходу лікаря на виклик за місцем проживання дитини у квартирі з дитиною були присутні мати та бабуся. Батько дитини заклад з дитиною не відвідував.Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи вищезазначене та рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Протеж одного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляв до сина батьківської турботи, не цікавився та не відвідува вйого, не турбувався про його фізичний і духовний розвиток, не надавав матеріальної допомоги на його виховання. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст. 150 СК України. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). В рішенні ЄСПЛ по справі "Сахін проти Німеччини" (08.07.2003 року), Європейський суд зазначав, що компетентні національні суди, відмовляючи задовольнити прохання заявника щодо організації побачень з дитиною, посилалися на твердження заявника та матері дитини, показання свідків, на зауваження Вісбаденського (Wiesbaden) управління у справах молоді та на висновки експертів. Вони також взяли до уваги напружені стосунки між батьками і встановили, що контакти не відповідатимуть інтересам дитини. Суд не мав сумніву в тому, що ці підстави були доречними. Однак, на думку Суду, те, що німецькі суди не заслухали дитину, свідчить, що заявника не було достатньою мірою залучено у провадження, пов'язане з наданням доступу до дитини. Необхідно було, щоб компетентні суди, встановивши безпосередній контакт з дитиною, уважно розглянули питання про те, що належним чином відповідає її основним інтересам. Регіональний суд не повинен був спиратися на розпливчасті показання експерта щодо ризиків, з якими пов'язане опитування дитини, адже суд навіть не розглянув можливості вжити для цього спеціальних заходів, з огляду на ранній вік дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень . Як вбачається з нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинської Л.В. заяви, яка зареєстрована в реєстрі за № 1111 від 21.11.2017 р. - [PERSON], дав згоду щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до його малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що вихованням дитини він не займається та не бере участі в її матеріальному забезпеченні.У зв'язку із зайнятістю з'явитися до суду та до органів опіки та піклування не має можливості прийняти участь в розгляді даної справи та просить суд позбавити його батьківських прав та розглядати справу у його відсутність. Спірних питань у немає.Правові наслідки позбавлення батьківських прав згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України мені, [PERSON], відомі. З врахуванням того, що через малолітній вік дитина [PERSON]не може сформулювати власні погляди, вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що його стосуються, та не може бути вислухані судом під час розгляду справи, що його стосується, питання про позбавлення батьківських прав вирішується судом без врахування думки дитини, на підставі ретельного з'ясування усіх обставин справи та наданих суду письмових доказів. На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставівикладеногота

Outcome: approved