Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогою про усунення [PERSON], [PERSON], [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 березня 2013 року, та усунення позивачу перешкоди у користуванні власністю квартирою №12 у будинку №98 по вулиці Мечникова у м. Одесі, шляхом виселення відповідачів, посилаючись на таке. 15 березня 2013 року померла [PERSON], яка була рідною сестрою дідуся позивача з боку батька, тобто [PERSON] є її двоюрідною онукою. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Оскільки позивач є спадкоємцем п'ятої черги за законом після смерті [PERSON], вона у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу за № 54558120. На теперішній час позивачем не надано нотаріусу усіх доказів, що підтверджують родинний зв'язок між нею та спадкодавцем, оскільки померла неодноразово укладала шлюб та змінювала прізвище. На запити нотаріуса позивач отримала витяг з реєстру про реєстрацію народження її батька - [PERSON], батьком якого є [PERSON], але нотаріусом їй було видано інші запити, з якими вона звернулась до відповідних органів. Але через декілька днів після смерті [PERSON], прийшовши до її помешкання, позивач не змогла потрапити у квартиру у зв'язку з тим, що там проживають невідомі особи, зокрема, жінка через відкриті двері квартири повідомила їй, що проживала з [PERSON] однією сім'єю та вважає, що вона має право на спадкування належної померлій квартири. Будь-яких інших родичів після її смерті не залишилось, як і не має осіб, що проживали з нею такий тривалий проміжок часу як 5 років. Таким чином, відповідачі є особами, які самовільно зайняли житлове приміщення спірної квартири, до нотаріальної контори або суду з будь-якими заявами щодо вступу у права спадкування вони не звертались, тому, на підставі вищевикладеного, а також ст. 391 ЦК України, можна прийти до висновку про відсутність будь-яких обставин, які б свідчили те, що відповідачі є спадкоємцями за законом або за заповітом після смерті [PERSON], що є підставою для усунення їх від права на спадкування та виселення зі спірної квартири. [PERSON] надала до суду заперечення на позов, в якому просила в задоволені позову [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що факт проживання [PERSON] разом з [PERSON] однією сім'єю був встановлений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2013 року. Якби [PERSON] підтримувала родинні стосунки з померлою [PERSON], то вона б не заперечувала факту її сумісного проживання з [PERSON] [PERSON] знайома з [PERSON] багато років, а сумісно проживаю з нею однією сім'єю з грудня 2005 року, і жодного разу не бачила та взагалі не чула про існування [PERSON] як родички [PERSON] Крім того, [PERSON] здійснювала поховання [PERSON] і [PERSON] не була присутня на цій церемонії. У грудні 2005 року, після того як у [PERSON] не склалися стосунки з її чоловіком, вона переїхала на постійне проживання до близьких їй друзів [PERSON] та [PERSON], до їхньої квартири № 12, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 98. 15 червня 2009 року помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] вона разом з [PERSON] залишились разом мешкати у вищезазначеній квартирі. Мешкаючи разом, вони здійснювали поточні ремонтні роботи, сплачували комунальні послуги, вели спільний побут та господарство тощо. Так як, [PERSON] хворіла, [PERSON] піклувалася про неї, водила її до лікарні, здійснювала покупку медичних ліків, готувала їй різні страви, тобто годувала її. Незадовго до смерті [PERSON] повідомила їй, що у зв'язку з відсутністю у неї родичів, вона прийняла рішення про оформлення заповіту на неї щодо всього свого майна. Разом вони ходили до нотаріальної контори з питань оформлення спадщини, але нажаль із-за раптової смерті [PERSON] це не можливо було зробити вчасно. 15 березня 2013 року померла [PERSON]. Усі витрати що стосувалися поховання [PERSON] здійснювала [PERSON] особисто, а про існування [PERSON], яка стверджує, що вона є спадкоємцем 5-ї черги, [PERSON] дізналася лише наприкінці червня 2013 року. Починаючи з грудня 2005 року до кінця квітня 2013 року [PERSON] проживала в квартирі № 12 за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 98, весь цей час та до сьогоднішнього дня утримує квартиру у належному стані, сплачує комунальні послуги. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] із вимогою про визнання її спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], померлої 15 березня 2013 року. Обґрунтовувала свої вимоги тим, що у грудні 2005 року, після того як у неї не склалися стосунки з її чоловіком, вона переїхала на постійне проживання до близьких їй друзів [PERSON] та [PERSON], до їхньої квартири № 12, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 98. 15 червня 2009 року помер [PERSON]. 27 липня 2012 року державним нотаріусом [PERSON] П'ятої одеської державної нотаріальної контори, на підставі заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 03.10.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-946, було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 390/2009. 14 серпня 2012 року КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] було зареєстровано ? частина право приватної власності на квартиру № 12, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 98, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.07.2012 року. Успадковану квартиру [PERSON] та [PERSON] набули по ? частині кожний на підставі договору купівлі-продажу № 12623 від 12 лютого 1996 року, оформленому на Одеській товарній біржі 12 лютого 1996 року. У подальшому цей договір купівлі-продажу був визнаний дійним рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 07 лютого 2007 рок, у справі 3 2-7514/2007. Отже, [PERSON] після успадкування ? частини квартири стала власницею всієї квартири № 12 в м. Одеса по вул. Мечникова, 98. Після смерті [PERSON], [PERSON] разом з [PERSON] залишились разом мешкати у вищезазначеній квартирі, здійснювали поточні ремонтні роботи, сплачували комунальні послуги, вели спільний побут та господарство тощо. Незадовго до смерті, [PERSON], у зв'язку з відсутністю родичів, прийняла рішення про оформлення заповіту на неї. Разом вони ходили до нотаріальної контори з питань оформлення спадщини, але нажаль із-за смерті [PERSON] це не можливо було зробити вчасно. 15 березня 2013 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири № 12, що знаходиться за адресою: м. Одеса по вул. Мечникова, 98. За заявою [PERSON] в порядку окремого провадження Малиновський районний суд м. Одеси 29 квітня 2013 року було винесено рішення про встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в період з грудня 2005 року до 15 березня 2013 року в квартирі № 12 в м. Одесі по вул. Мечникова, будинок 98. Також, було встановлено факт прийняття [PERSON] [INFO], спадщини після смерті [PERSON], [INFO], померлої 15 березня 2013 року. Дане рішення набрало законної сили 14.05.2013 року. На підставі даного рішення суду вона 19.06.2013 року звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори. Вона зверталась з такою заявою по Шостої одеської державної нотаріальної контори, але їй там повідомили, що не можуть прийняти від неї таку заяву, так як є ще спадкоємець [PERSON], яка вже подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Таким чином, вона повинна звернутися з такою заявою саме до цього нотаріуса, що [PERSON] і зробила. Пізніше вона дізналася, що [PERSON] подала апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.04.2013 року, яким був встановлений факт сумісного проживання однією сім'єю. А також, дізналася про те, що [PERSON] являлася внучкою рідного брата померлої [PERSON], а отже, являється спадкоємцем за законом п'ятої черги. 30.10.2013 року Апеляційним судом Одеської області була винесена ухвала, якою апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29.04.2013 року скасовано, а її заяву про встановлення факту про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] залишено без розгляду з підстав того, що дані вимоги розглядаються судом в межах позовного провадження та роз'яснено їй, що вона вправі звернутися до суду першої інстанції з позовом з відповідними позовними вимогами. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2013 року обєднані в одне провадження цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з цивільною справою за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання спадкодавцем четвертої черги. Ухвалою Малиновського районного суду м, [PERSON] від 24 грудня 2013 року виключено із кола відповідачів у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. [PERSON] були уточнені позовні вимоги, в яких вона просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15.03.20 13 року; усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою № 12 в будинку № 98 по вул. Мечникова у м. Одесі, шляхом виселення [PERSON], з житлового приміщення квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті 12.03.2013 року [PERSON], та стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати, посилаючись на те, що з [PERSON] вона та її сім'я постійно підтримувати стосунки, проявляли постійне піклування та матеріально її підтримували. [PERSON] ніколи разом з [PERSON], та [PERSON] не проживала, так як у неї є сім'я з якою вона постійно проживає за адресою: [INFO]. [PERSON] ніколи наміру оформити заповіт на відповідачку не мала, а якщо у неї був би такий намір, то ніяких перешкод для цього не існувало. Обставини того, що відповідачка [PERSON] постійно проживає за вказаною адресою підтверджуються довідкою № 39 від 20.01.2014 року КП «Житлово-комунального сервісу «Фонтанський», дільниця № 4 про склад сім'ї та сплату комунальних послуг та довідкою Управління пенсійного фонду України в Приморському районі міста [PERSON] № 504/07 від 20.01.2014 року про отримання відповідачкою пенсії за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідачка перебуває в шлюбі з [PERSON], який є членом її родини. Таким чином, відповідачка є особою, яка самовільно зайняла житлове приміщення спірної квартири, та у неї відсутні будь-які докази які б свідчили, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON], тому дані обставини є підставою для усунення її від права на спадкування та виселення зі спірної квартири. Таким чином, після смерті [PERSON] [PERSON] успадкувала квартиру, яка належала їй на праві приватної власності. Згідно листа № 155/02-3 1 від 18.11.2013 року приватного нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину вона не має можливості із - за відсутності у неї правовстановлюючих документів на квартиру. Вказані документи знаходяться у відповідачки [PERSON], яка відмовилась їх надати. Без правовстановлюючих документів на квартиру вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Після остаточного уточнення позовних вимог [PERSON] просила суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 12.03.2013 року; усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою № 12 в будинку № 98 по вул. Мечникова у м. Одесі шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. [PERSON] звернулась до суду із позовом до Одеської міської ради, третя особа \~[PERSON] із вимогою про визнання за нею права на спадщину на квартиру [ADDRESS], після смерті її мачухи [PERSON], померлої 15 березня 2013 року, посилаючись на те, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], народилась 5 червня 1965 року. У її свідоцтві про народження у графі "батько", записаний [PERSON]. 16 вересня 1989 року вона уклала шлюб із [PERSON], та змінила прізвище на «Маслова». Після одруження із [PERSON] вона переїхала від батька до свого чоловіка. Після цього її батько отримав у власність квартиру, у якій вони раніше мешкали - квартира [ADDRESS] шляхом приватизації. 13 січня 2004 року вони із її чоловіком [PERSON] розлучились. Вони із батьком проживали окремо, однак, вона постійно провідувала його та підтримувала із ним нормальні стосунки батька і доньки. Батько казав, що вона, як єдина його донька, успадкую все його майно, після його смерті. Після того як її батько розлучився із її матір'ю - [PERSON], він через деякий час вдруге одружився із [PERSON]. 15 червня 2009 року [PERSON] помер. З жовтня 2007 року її батьком був складений заповіт на ім'я його дружини - [PERSON]. Таким чином, після смерті її батька, [PERSON] отримала у спадщину спірну квартиру. 15 березня 2013 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді вищевказаної квартири [ADDRESS]. На даний час, як їй стало відомо, у квартирі мешкають не відомі люди, і вона боїться того, що вони можуть забрати шахрайським способом батькову квартиру. Вона декілька місяців намагається отримати від нотаріуса П'ятої Одеської Державної нотаріальної контори яку-небудь відповідь або відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, проте це все не має результатів. 27 червня 2013 року вона звернулась до Головного Управління юстиції в Одеській області із заявою щодо прийняття мір стосовно нотаріуса [PERSON] яка і не дає їй ніякої відповіді. Враховуючи викладене та згідно закону, [PERSON] має право звернутись з цим позовом до суду, так як захистити своє право власності вона не має іншої можливості. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року обєднані в одне провадження цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання спадкодавцем четвертої черги, з цивільною справою за позовною заявою [PERSON] до Одеської міської ради, третя особа \~[PERSON] про визнання права на спадщину. Представник Одеської міської ради надав до суду заперечення, в яких просив у задоволені позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що [PERSON], яка померла 15 березня 2015 року, право власності на квартиру не зареєструвала в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» (згідно законодавства, що діяло до 01.01.2013 року). Отже, в матеріалах позову відсутні докази, які б підтверджували державну реєстрації права власності на вищезазначену квартиру за спадкодавцем - [PERSON], яка померла 15 березня 2015 року. Відсутність доказів про зареєстровані права власності на нерухоме майно разом з системним аналізом вищевикладених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що спадкодавець не набув права власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачем у позовній заяви не вказано, яким чином Одеська міська рада порушила чи оспорює його право власності, що свідчить про пред'явлення позову до неналежного відповідача. Звернення до суду можливо лише у разі, якщо нотаріус з тих чи інших підстав відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, матеріали справи не містять постанови з нотаріальної контори, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру. Зазначені обставини свідчать про недоведеність позивачем факту оспорювання чи невизнання права власності на вищезазначене майно, що унеможливлює застосування такого способу захисту, як визнання права власності на спадщину у судовому порядку. У наступне судове засідання до суду надано заяву про слухання справи за відсутністю представника Одеської міської ради. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову [PERSON], а в задоволенні позову [PERSON] та в задоволені позову [PERSON] відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів, допитаних свідків. Судом встановлено, що 07 лютого 1964 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Булгак», про що свідчить запис ату про одруження №161 від 07 лютого 1964 року. 16 січня 1965 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Гутман», згідно запису акту про одруження №12 від 16 січня 1965 року. 19 липня 1976 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Ненова», що підтверджується записом акту про укладення шлюбу №355 від 19 липня 1976 року. 12 лютого 1996 року на підставі договору купівлі-продажу № 12623, оформленому на Одеській товарній біржі, [PERSON] та [PERSON], кожний із них набув по ? частині права власності на квартиру [ADDRESS], який був визнаний дійсним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 лютого 2007 року. 15 червня 2009 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть (повторно) серії 1-ЖД №185396 від 07 липня 2009 року, актовий запис за № 394. Відповідно до довідки №1425 від 09 липня 2009 року [PERSON] проживав та був зареєстрований постійно у квартирі [ADDRESS]. 27 липня 2012 року державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], на підставі заповіту [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори 03 жовтня 2007 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1-946, було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 390/2009. Тобто спір в цій цивільній справі стосується майна квартири [ADDRESS], що належить [PERSON]. На спадкове майно після смерті [PERSON] претендує також [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії VІ-УР №1181634 від 02 липня 1965 року, запис №1181, де батьками зазначені: мати [PERSON], батьком - [PERSON]. 16 вересня 1989 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], та змінила прізвище на «Маслова». На підставі чого [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2012 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та визнання права власності у порядку спадкування за законом відмовлено. Апеляційним судом Одеської області від 17 лютого 2015 року змінено рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2012 року, вилучивши з нього з підстав, викладених у даному судовому рішенні наступні речення: «Так, судом було отримано акт комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи, акт № 23 від 14 січня 2011 року, згідно якого комісія не змогла надати відповідь про психічний стан [PERSON] та його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними на час підписання заповіту 03 жовтня 2007 року, в зв'язку з відсутністю документально підтвердженого факту психічного розладу [PERSON] та наявністю суперечливих показань свідків. Вказаний висновок судово-психіатричної експертизи оцінюється судом з іншими зібраними по справі доказами.». В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2012 року залишено без змін з наведених у даному рішенні підстав. 14 серпня 2012 року КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] було зареєстровано ? частину право приватної власності на квартиру № 12, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 98, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 липня 2012 року. 15 березня 2013 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖД №331103 від 19 березня 2013 року, запис №2898, у звязку із чим відкрилась спадщина. До нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 15 березня 2013 року звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON], але їм було відмовлено та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу за № 54558120, про що також свідчить лист № 155/02-3 1 від 18 листопада 2013 року. Судом встановлено, що спадкоємцем пятої черги за законом після смерті [PERSON], померлої 15 березня 2013 року, на підставі ст. 1265 ЦК України, є [PERSON], (двоюрідна онука померлої з боку батька), позивач по справі. 17 лютого 1985 року народилась [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії ІV-ЖД №256805 від 29 березня 1985 року, запис №377, де батьками зазначені: мати [PERSON], батько [PERSON]. 31 серпня 1986 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серії ІV-АГ №662019 від 13 серпня 2013 року, запис №1495. 19 квітня 2005 року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №013550 від 22 квітня 2005 року, запис №3890. 20 серпня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Чупрінова», відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД №131605 від 20 серпня 2010 року, запис №1010. Оскільки [PERSON] та [PERSON] були рідними братом та сестрою, [PERSON] був рідним сином [PERSON], а [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON]. Тобто [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], позивач по справі, є родичем ближчого ступеня споріднення [PERSON]. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. 08 лютого 1961 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб та остання змінила прізвище на «Осокіна», відповідно до свідоцтва про шлюб серії ІІ-ГЩ №034556 від 08 лютого 1961 року, запис №174. 29 квітня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт сумісного проживання однієї сімєю [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в період з грудня 2005 року до 15 березня 2013 року в квартирі [ADDRESS], та встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], померлої 15 березня 2013 року. Апеляційним судом Одеської області від 30 жовтня 2013 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси скасовано. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки № 39 від 20 січня 2014 року КП «Житлово-комунального сервісу «Фонтанський», дільниця № 4 про склад сім'ї та довідки про стан сплати житлово-комунальних послуг, вбачається, що [PERSON] постійно зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], а також згідно довідки Управління пенсійного фонду України в Приморському районі міста [PERSON] № 504/07 від 20 січня 2014 року про отримання [PERSON] пенсії за цією адресою. Посилання [PERSON] про визнання її спадкодавцем четвертої черги, у звязку із тим, що вона з грудня 2005 року постійно проживала з померлою за спірною адресою не знайшло свого підтвердження з таких підстав. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору на право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обв'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'ю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи би, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Відповідно до п. 1 Узагальнення № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. В паспорті [PERSON] вказано місце реєстрації [ADDRESS]. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин зобовязаний на протязі семи днів з моменту переїзду на нове місце проживання знятись з реєстрації за старим місцем проживання. [PERSON] цієї вимоги не виконала. Показання допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] критично оцінюються судом, оскільки свідки з боку [PERSON] стверджували про її проживання в спірній квартирі, інші свідки стверджували, що ніколи не бачили [PERSON] за адресою спірної квартири. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допус\-кається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судо\-вому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле примі\-щення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов [PERSON] обґрунтованим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-УІ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу відповідає положенням Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином, суд має стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 4644,10 грн., які складаються з: 114,70 грн. судовий збір за заяву про забезпеч позову, 114,70 грн. судовий збір за заяву про забезпеч доказів, 114,70 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, 300,0 грн. за позовні вимоги майнового характеру, 4000,0 грн. витрати на правову допомогу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

Outcome: approved