Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором від 15.05.2007 року в сумі 133481 грн. 40 коп.. Представник позивача в письмовій заяві просить суд слухати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.01.2021 року. Представник [PERSON] , та представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, про що надали суду відзив та зазначили про застосування строків позовної давності. Педставники [PERSON] та [PERSON] - адвокати Гриценко Б.М., Чернишенко Д.В. в письмових заявах поданих до суду просять слухати справу їх відстуність і відсутність відповідачів, позов не визнають в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав: Судом встановлено, що 18.12.2014 року рішенням Зарічного районного суду задоволені вимоги Банку (набрало законної сили 22.02.2015 року), які виникли на підставі кредитного договору укладеного 15.05.2007 року № 761/4-263 з [PERSON] та договору поруки за яким поручителем виступила [PERSON] , та стягнуто на користь банку 146654,68 грн. заборгованості за кредитним договором. Вищезазначеним рішення було стягнуто достроково всю суму заборгованості за кредитним договором від 15.05.2007 року № 761/4-263 достроково. Таким чином, Банк в односторонньому порядку змінив умови договору, а саме строк виконання зобов`язання за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом про дострокове стягнення боргу. 21.02.2019 року поручителем [PERSON] сплачено всю суму заборгованості, яка була стягнута на користь Банку за рішенням суду від 18.12.2014 року, що підтверджується квитанцією № 0.0.1275637760.1. та визнається сторонами по справі. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Так, за змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з положеннями ч.1, 2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, які забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, що підтверджують це зобов`язання боржника. Аналізуючи вказані положення ст. 556 ЦК УКраїни, наслідки, передбачені зазначеної нормою, наступають лише у випадку повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов`язання. Цей узгоджується з положенням пункту 3 ч. 1 статті 512 ЦК України, що передбачає подібний спосіб заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Таким чином до поручителя перейшли права кредитора у зобов`язанні. Так як порука забезпечує договірне зобов`язання, а стягнення 3% річних та інфляційних не забезпечене порукою, так як воно є позадоговірним, ст. 625 ЦК України не може бути застосована до поручителя. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 267 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Відповідно до статті 625 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: - натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; - конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; - кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 року у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц. Як зазначалось вище, 21.02.2019 року поручителем [PERSON] сплачено всю суму заборгованості, яка була стягнута на користь Банку за рішенням суду від 18.12.2014 року розмірі 146654,68 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1275637760.1. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припинилось виконанням, проведеним належним чином 21.02.2019 року. Із позовом до суду Банк звернувся 25.06.2020 року, що підтверджується звітом про автоматизований розподіл. Таким чином, строк позовної давності в три роки повинен обчислюватись з 25.06.2017 року. Заявлені банком вимоги, щодо стягнення 3% річних з 22.08.2014 року виходять за межі строку позовної давності. Крім того рішенням суду від 18.12.2014 року було стягнуто 146654,68 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом 135849,76 грн. суми % 4742,42 грн., пеня на суму прострочених відсотків 524.86 пеня суму простроченого кредиту 5532,64 грн.. Враховуючи складову заборгованості та не можливість нарахування відсотків на відсотки та відсотків на пеню сума, з якої повинно розраховуватись 3% річних становить 135849,76 грн.. Період нарахування становить з 25.06.2017 року по 21.02.2019 року - 531 день. 135849,76 * 3%/365=11,17 грн. в день. 11,17грн. * 531 = 5931,27 грн.. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково на суму - 5931,27 грн.. Щодо стягнення інфляційних, то за змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент Швейцарському франку) нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає Відповідне положення міститься у постанові ВС від 22 червня 2020 року у справі № 752/10525/16-ц. та у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Таким чином, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника (відповідача) лише суми 3% річних в сумі - 5931 грн. 27 коп.. Відповідно до статті 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 99 грн. 65 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved