Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила зобовязати підприємця селянського фермерського господарства «Довіра» [PERSON], що знаходиться на території села Суха Маячка Новосанжарського району повернути їй самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0, 50 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5323487201:01:001:0121, яка розташована на території Сухомаячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням вісімнадцятої сесії п'ятого скликання Сухомаячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 05 вересня 2008 року прийнято рішення про передачу [PERSON] у власність земельну ділянку загальною площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства. 11 лютого 2010 року на підставі рішення вісімнадцятої сесії п'ятого скликання Сухомаячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 05 вересня 2008 року вона отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011014100006. З 2008 по 2015 рік вказана земельна ділянка постійно використовувалась позивачкою та засіювалась різними аграрними культурами, тобто використовувала для ведення особистого селянського господарства як і передбачено в державному акті на право власності на земельну ділянку. В березні 2016 року відповідач [PERSON] як приватний підприємець селянського фермерського господарства «Довіра» самовільно зайняв земельну ділянку, яка на праві власності належить позивачці і використовує в своїх цілях. Самовільно зайнята земельна ділянка площею 0, 50 га використовувалась ( була виорана та засіяна). По факту самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем [PERSON] позивачка неодноразово зверталася до Сухомаячківської сільської ради, але її заяви та прохання залишилися без реагування, у зв'язку з чим вона не може надати суду акт обстеження земельної ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Земельна ділянка підлягає звільненню та приведенню її за рахунок відповідача до стану придатного для використання за цільовим призначенням. Тому позивач змушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, надали письмові заперечення на позов. Представник третьої особи Сухомаячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не зявився, до суду направив заяву № 02-29/640 від 13.12.2016 року про розгляд справи без представника сільської ради. Позовні вимоги підтримують. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судовим розглядом справи встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,5000 га, що розташована: Полтавська область, Новосанжарський район, с. Суха Маячка, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 5323487201:01:001:0121, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 946431, виданого на підставі рішення від 05 вересня 2008 року 18 сесії 5 скликання Сухомаячківської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011014100006 (а.с.6). Згідно довідки Сухомаячківської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 115 від 01.03.2016 року, [PERSON], [INFO], жителька с. Суха Маячка, користувалася земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства площею 0,50 га. Заява про відмову від земельної ділянки не подавалася (а.с.7). У суді позивач підтвердила, що межі земельної ділянки, яка їй належить, не закріплені в натурі межовими знаками, пояснила, що не може надати суду акт встановлення межових знаків, оскільки такий не складався. Суд дослідив в судовому засіданні такі документи: -схему розташування земельних ділянок на полі біля кладовища в с. Суха Маячка (а.с.32); -акти прийомки передачі межових знаків на зберігання від 09 березня 2016 року (а.с.33-34, 35-36), з яких вбачається, що земельна ділянка, належна позивачу [PERSON] не обробляється СФГ «Довіра». Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" в редакції від 15 квітня 2008 року, самовільним заняттям земельних ділянок є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про його передачу у власність або надання у користування (оренду), або при відсутності укладеної угоди щодо такої земельної ділянки, крім дій, які, згідно з законом, є правомірними. Згідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі проводиться відповідно до топографо геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка. На час розгляду справи позивач не довела суду підставності заявлених позовних вимог. Суд стягує з позивача на користь держави 424, 13 грн. недоплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved