Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач 02.11.2015 року звернулася до суду з зазначеною позовною заявою та в обґрунтування посилається на те, що з 29.12.1999 року до 26.06.2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2015 року було ухвалено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на користь позивача у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. В даний час позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, а відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, тому що інших аліментних зобов'язань не має, за виконавчими документами стягнення не проводяться, є здоровим працездатним чоловіком. Позивач просила суд збільшити розмір аліментних платежів, визначених рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2015 року з 1/4 частки, та стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей, сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття. Правом на участь в судовому засіданні позивач не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити (а.с.23). Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 22,25), в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони по справі з 29.12.1999 року по 26.06.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2015 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.7,9), та які проживають разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.2-3). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2015 року було ухвалено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.2-3). Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК, тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, якщо аліменти стягуються у твердій грошовій сумі. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю. Частинами 1, 2 статті 128 Кодексу законів про працю України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку. Разом з цим, частина третя цієї ж статті визначає, що обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Аналогічні положення викладені і у ч. 4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Суд, аналізуючи всі докази по справі, в їх сукупності, з урахуванням скрутного матеріального становища позивача, можливості відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі, відсутності у останнього інших аліментних зобов'язань, стягнень за виконавчими документами, адже відповідач до суду не з'явився та доказів протилежного суду не надав, вважає можливим позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Згідно загальних вимог процесуального права щодо набрання рішенням суду чинності, аліменти у збільшеному розмірі підлягають стягненню з часу набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved