Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та позбавлення батьківських прав, у якому вона просила суд стягнути з відповідача суму заборгованості по аліментах в розмірі 21152. 52 грн., пеню в розмірі 3600 грн. та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] року. В подальшому позивачем та її представником було заявлено клопотання про залишення позовної вимоги про стягнення заборгованості по аліментах без розгляду. Вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач та її представник підтримали у повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON]. як батько з дитиною не спілкується, не проявляє до дитини батьківської турботи, не цікавиться нею та не відвідує дочку, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її виховання та утримання. Вказує, що відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, повністю відмовився від дитини, її матеріального утримання. З 2012року, після розірвання шлюбу, про дітей турбується і дбає лише позивач, за весь цей час відповідач жодного разу не поцікавився життям та успіхами дитини, не запропонував свою допомогу. Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків, долі та здоров'я його дитини, змусило її звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила суд позов задовольнити. Додатково пояснила, що на даний час проживає зі своїми батьками. Дочка перебуває на повному її утриманні а відповідач на протязі понад 5 років не цікавиться життям дитини, не спілкується з нею, жодної допомоги на її утримання не надає, хоча рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання дочки. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів на даний час становить понад 20 тис. грн., що також підтверджує байдуже ставлення відповідача як батька до долі своєї дитини. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник служби у справах дітей Генічеської РДА за довіреністю Малецький Я.М. в судовому засіданні вимоги позивача підтримав повністю. Вказує, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], відповідатиме інтересам дитини. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши висновок Служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони в період з 2009 року по 2012 рік перебували в зареєстрованому шлюбі та проживали однією сім'єю. За період спільного життя у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження дитини, згідно якої відповідач записаний її батьком. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що з 2012 року сторони припинили проживати однією сім'єю та шлюб між ними було розірвано, що підтверджується рішення Генічеського районного суду від 10.01.2012 року. Відповідно до пояснень позивача, наданих в позовній заяві так і в ході судового розгляду справи - відповідач будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, її вихованням не займається. Дій направлених на участь у вихованні своєї дочки не вчиняв. Допомоги на її утримання не надає та відповідно до розрахунку заборгованості, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі понад 20 тис. грн.. Відповідно до характеристики з місця навчання дитини, встановлено, що батько успіхами дитини та її навчанням не цікавиться, особою яка займається навчанням та вихованням дитини є її мати [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, на звернення до відповідача з приводу сплати аліментів на утримання дитини оскільки позивач потребує допомоги, до позитивних результатів не привели, заборгованість по аліментах становить понад 20 тис. грн.. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його можна застосовувати тоді, коли це викликано необхідністю. Відповідно до пояснень позивача на протязі тривалого часу батько [PERSON], не відвідує її, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, не допомагає позивачеві матеріально та повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Як вбачається з Висновку № 302/09-384/02/29 від 30.10.2017 р. Органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON]. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги те, що відповідачем не вчинялося будь-яких дій на налагодження стосунків з дитиною, намаганні брати участь у її вихованні та утриманні. Останній не звертався до служби у справах дітей Генічеської РДА з метою визначення його участі, як батька у вихованні дочки; ним не вжито заходів щодо утримання дитини; відсутні докази, що підтверджували б його намагання домовитися з позивачем про спілкування з дочкою. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Матеріалами справи підтверджена винна поведінка [PERSON], щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім цього, судом враховується, що станом на дату винесення рішення набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо обов'язку осіб, позбавлених батьківських прав утримувати дитину» від 17.05.2016 року, а тому згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як встановлено судом, рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 22.09.2015 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, з 07.07.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. З огляду на те, що рішенням суду від 22.09.2015 року вирішено питання з приводу стягнення аліментів на утримання дітей, суд вважає що відсутні обставини, визначені ст.. 166 ч.3 СК України, щодо одночасного прийняття рішення про стягнення аліментів. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача на її косить судових витрат, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі визначеному Законом. Відповідні витрати позивача на загальну суму 640 грн. в рахунок оплати судового збору підтверджуються оригіналом квитанції долученої до матеріалів справи, які суд вважає належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених [PERSON] витрат, оскільки ці докази дають можливість ідентифікувати, за що саме сплачувалися кошти. На підставі викладеного

Outcome: approved