Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а членами такого були її батьки [PERSON] та [PERSON]. Вважає, що кожному з них належало по 1/2 ідеальній частині вказаного будинковолодіння. Вказує, що [INFO] помер батько [PERSON], а спадщину, що відкрилась після його смерті прийняла його дружина, а її (позивача) матір - [PERSON] відповідно до положень ст.1268 ЦК України, спільно проживаючи з спадкодавцем на час його смерті. Зазначає, що [INFO]. померла її матір [PERSON], яка також за життя своїм майном не розпорядилася. Стверджує, що як спадкоємець першої черги спадкування за законом у встановлені законом строк та порядку у відповідності до вимог статей 1268-1269 ЦК України прийняла спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті матері [PERSON]. Зокрема, з метою оформлення своїх спадкових справ зверталася до приватного нотаріуса Яксманицького Р.С., де отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного спадкодавцю [PERSON] майна. Однак нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва на решту спадкового майна, зокрема на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, через відсутність на такий правовстановлюючих документів. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу у її відсутності. Представник відповідача - Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій вказав, що проти позову не заперечує та просить справу слухати у їх відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з'явився, проте подав копії сторінок спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. за №199/2016, інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08.06.2018р. №52219856 та просив справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи - завідувач Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, а скерував на адресу суду повідомлення, з якого відомо, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа в нотаріальній конторі не заводилася, а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого, як вважає суд, були батьки позивача: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Конюшки Мишлятицької сільської ради Мостиського району. Зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, батьки позивача в рівних частках мали право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння), тобто кожен на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS]. 23.02.2006року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON], батька позивача. До складу даної спадщини входило право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що належав спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що лише дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] серед спадкоємців першої черги спадкування за законом вважається такою, що прийняла дану спадщину. Факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилась внаслідок смерті її чоловіка [PERSON] стверджується спільним проживанням зі спадкодавцем на час смерті згідно довідки, виданої Мишлятцькою сільською радою Мостиського району Львівської області 04.10.2017р. за№1202. Із повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори від 14.06.2018р. №01-16/504 відомо, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкова справа не заводилась. Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] успадкувала [PERSON] Отже, після смерті [PERSON], [PERSON] стала власником спірного будинковолодіння в цілому (1/2, що належала їй як члену колгоспного двору + 1/2 частина, яку вона успадкувала після смерті спадкодавця [PERSON].). 21.12.2015 року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадкового майна спадкодавця [PERSON] входили приватизовані земельні ділянки площею 2,3813 га та площею 1,1425 га, розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася. У зв'язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] право на спадкування за законом одержали особи, визначені в ст.1261 ЦК України. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №199/2016, заведеної після смерті [PERSON], належну [PERSON] спадщину прийняла спадкоємець першої черги спадкування за законом - її дочка - позивачка [PERSON] Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою нею до приватного нотаріуса Яксманицького Р.С. заявою про прийняття спадщини від 04.03.2016р. за №367. Інший можливий спадкоємець першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON], - її дочка [PERSON] подала 04.03.2016р. до приватного нотаріуса Яксманицького Р.С. заяву про відмову від належної їй частки у спадщині на користь своєї сестри - [PERSON], позивачки по справі. 20.07.2016р. позивач [PERSON] отримала в приватного нотаріуса Яксманицького Р.С. свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельні ділянки площею 2,3813 га та 1,1425 га, розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району, що належали спадкодавцю [PERSON] В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок в с.Конюшки, що фактично входить до складу спадщини спадкодавця [PERSON], та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON]; копією свідоцтва про смерть [PERSON]; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 14.06.2018р. за №01-16/504 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11.06.2018р. №52238083; копією спадкової справи №199/2016, заведеної в приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. після смерті [PERSON]; копіями паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON], позивача по справі; виписками з по господарських книг по с.Конюшки Мостиського району Львівської області; довідкою, виданою виконкомом Мишлятицької сільської ради Мостиського району за №1202 від 04.10.2017р.; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивача на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв'язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. Крім того, Верховний Суд України у листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет і підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] права власності на спірне будинковолодіння - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Миру 16 в с.Конюшки Мостиського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]

Outcome: approved