Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON] академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідача з 1 вересня 2009 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, який згодом було реорганізовано в [PERSON] академію внутрішніх справ. 29 вересня 2009 року між КНУВС та відповідачем було укладено договір № 09-522 про підготовку фахівця у КНУВС, який згодом доповнено Додатковим договором № 1 від 27.07.2012 року, що є його невід'ємною частиною. Відповідно до умов договору, [PERSON] навчалася за рахунок коштів державного бюджету і зобовязалася після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. Так, з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року відповідач у період навчання перебувала на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після присвоєння кваліфікації юриста за спеціальністю «Правознавство» та видачі диплома бакалавра, [PERSON] було направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області. Однак 23 січня 2015 року відповідача було звільнено з ОВС на підставі поданого нею рапорту, за власним бажанням. Таким чином, остання в порушення умов договору звільнилася з власної ініціативи до спливу трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. Із сумою витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, відповідача було ознайомлено під підпис та поінформовано про необхідність відшкодування даної суми, однак кошти і досі до НАВС не надходили, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно з [PERSON] з наказу Київського національного університету внутрішніх справ №568 від 31.07.2009 року відповідача зараховано з 01 вересня 2009 року курсантом 1 курсу денної форми навчання за спеціальністю «Правознавство» (а.с. 9). Суд вбачає, що 29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ в особі ректора [PERSON],Головним управлінням МВС України в Вінницькій області в особі начальника [PERSON] та рядовим міліції [PERSON] було укладено договір № 09-522 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ (а.с. 10-11). Відповідно до п. 1 вищевказаного договору, предметом договору є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за напрямом (спеціальністю) «правознавство». Згідно п. 2.3. вищезазначеного договору, [PERSON] зобовязалася: після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначена Замовником, і відпрацювати не менше трьох років; у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязвязкуідрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ та звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням (п. 3.1. договору). Ще однією підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п. 3.2. договору). Відповідно до п. 4 вищевказаного договору, відшкодування особою фактичних витрат на підготовку здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку (п. 4.4. договору). Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Аналогічні положення щодо укладення договору та обовязку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі, затвердженому Наказом МВС України від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України». Також, суд звертає увагу на те, що 27.07.2012 року між [PERSON] академією внутрішніх справ в особі ректора [PERSON], ГУ МВС України у Вінницькій області в особі начальника [PERSON] та рядовим міліції [PERSON] було укладено додатковий договір № 1до Договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ від 29.09.2009 року (а.с. 12). Відповідно до умов даного договору, назву виконавця «Київський національний університет внутрішніх справ» замінено на «[PERSON] академія внутрішніх справ». Додатковий договір є невід'ємною частиною Договору. Згідно витягу з наказу [PERSON] академії внутрішніх справ № 602 від 14.06.2013 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» і видано диплом бакалавра (а.с. 13). Разом з тим, з витягу з наказу начальника УМВС України у Вінницькій області № 10 о/с від 23 січня 2015 року, лейтенанта міліції [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням на підставі рапорту (а.с. 28). Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] 29.09.2014 року було написано рапорт, в якому вона просить звільнити її з органів внутрішніх справ за власним бажанням, в звязку з низькою оплатою праці (а.с. 29). З довідки про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у [PERSON] академії внутрішніх справ від 13.06.2013 року суд вбачає, що розмір фактичних витрат, повязаних з навчанням лейтенанта міліції [PERSON] у навчальному закладі за період з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року складає 36\~296,57 грн. (а.с. 15). З даною сумою та реквізитами для оплати відповідач була ознайомлена, що підтверджується її підписом в даній довідці. Відповідно до довідки про розрахунок фактичних витрат, повязаних з утриманням рядового міліції [PERSON] встановлено, що на утримання відповідача було понесено наступні витрати: грошове забезпечення 12\~984,31 грн.; продовольче забезпечення 7\~234,50 грн.; речовим забезпеченням 2\~343,34 грн.; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 13\~734,42 грн., а всього 36\~296,57 грн. (а.с. 16). Факт понесення даних витрат також підтверджується довідкою щодо витрат коштів на харчування (а.с. 22), довідкою про фактичне перебування на харчовому забезпеченні (а.с. 23), довідкою-витрат речового майна (а.с. 24), розрахунком фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (а.с. 25-26). Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялася відповідачу вимога про відшкодування фактичних витрат за навчання в добровільному порядку (а.с. 32). Однак, вона була залишена без відповіді та виконання. Відповідно до ст.ст. 901,\~903 ЦК України, за договором про надання послуг, у тому числі освітніх, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовником) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу; якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частиною 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» визначено, що курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Порядок відшкодування особами витрат, повязаними з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджено Постановою КМУ від 01.03.2007 року № 313. Згідно п. 2 вищевказаного Порядку, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються у повному розмірі: особами чоловічої статі, що вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у навчальний заклад, та жіночої статі - за весь період навчання ( п. 5 вищезазначеного Порядку). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем вірно здійснено розрахунок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. З огляду на вищевикладене, відповідач повинен відшкодувати позивачу фактичні витрати, повязані з утриманням її у навчальному закладі з дня її зарахування до університету по день закінчення навчання, тобто з 01.09.2009 року по 14.06.2013 року, що складає 36\~296,57 грн. Тому, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, оскільки останні є достатньо вмотивованими та такими, що ґрунтуються на наявних у справі доказах. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 1378 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 5020 від 31.10.2016 року (а.с. 1), також підлягає стягненню з відповідача, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved