Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], третьої особи [PERSON] про звернення стягнення. В обґрунтування позову позивач в справі у своїй позовній заяві зазначив, що відповідно до договору № 1/165-МК/1 від 02 квітня 2008 року укладеного між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], останній 02 квітня 2008 року отримав кредит у розмірі 20000.00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2018 року. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON], станом на 17 січня 2013 року має заборгованість в сумі 36726.30 [Долар США], яка складається з наступного: -15675.53 [Долар США] - заборгованість за кредитом; -14170.15 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6880.62 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1/165-МК/1 від 02 квітня 2008 року укладеного між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 11 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки № 1/165-МК/1. Згідно до умов якого [PERSON], надала в іпотеку нерухоме майно а саме квартиру загальною площею 44.00 м2, житловою площею 29.60 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. вартістю 113625 гривень 00 копійок, що належить останній на праві власності. Тому позивач просив суд постановити рішення яким звернути стягнення на квартиру на третьому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку загальною площею 44,0 кв.м, житловою площею 29,6 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 1/165-МК/1 від 11 квітня 2008 року) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за ціною визначеною договором між сторонами, а у випадку недосягнення такої згоди за ціною, визначеною в експертному звіті суб'єкта оціночної діяльності. Виселити [PERSON] [INFO] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, розташованій за адресою Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Кропивницького, будинок № 83а, квартира № 24.Стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була судом повідомлена належним чином про причину своєї неявки вона суд не сповістила. Представник відповідачки [PERSON], у судове засідання не зявилась, заздалегідь надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у судових засіданнях які були проведені раніше за участю [PERSON], остання позовні вимоги не визнала та суду зазначила що, відповідачка [PERSON], при укладенні договору іпотеки № 1/165-МК/1, згідно до умов якого [PERSON], надала в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]., що належить останній на праві власності, в повній мірі не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, в звязку з похилим віком та тяжкою хворобою, тому просила суд в задоволені позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зверненні стягнення та виселення відмовити в повному обсязі. Суд, у судовому засіданні встановив, що відповідно до договору № 1/165-МК/1 від 02 квітня 2008 року укладеного між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], останній 02 квітня 2008 року отримав кредит у розмірі 20000.00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2018 року.У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON], станом на 17 січня 2013 року має заборгованість в сумі 36726.30 [Долар США], яка складається з наступного: -15675.53 [Долар США] - заборгованість за кредитом; -14170.15 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 6880.62 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1/165-МК/1 від 02 квітня 2008 року укладеного між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] 11 квітня 2008 року було укладено договір іпотеки № 1/165-МК/1. Згідно до умов якого [PERSON], надала в іпотеку нерухоме майно а саме квартиру загальною площею 44.00 м2, житловою площею 29.60 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. вартістю 113625 гривень 00 копійок, що належить останній на праві власності. Згідно ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено що Позичальник зобовязаний повернути Кредитору надані грошові кошти та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержателя вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартісню визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає письмову вимогу про усунення порушення. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або майнового права та інтересу. Тобто положення статті 35 ЗУ «Про іпотеку» не є перешкодою для реалізації прав іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі викладеного суд вважає доводи позивача в справі повністю підтверджені письмовими доказами, а саме, - кредитним договором № 1/165-МК/1 від 02 квітня 2008 року укладенbv між [PERSON] акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], згідно до якого [PERSON], 02 квітня 2008 року отримав кредит у розмірі 20000.00 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 квітня 2018 року, договором іпотеки № 1/165-МК/1 від 11 квітня 2008 року, укладеним в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1/165-МК/1 від 02 квітня 2008 року, згідно до умов якого [PERSON], надала в іпотеку нерухоме майно а саме квартиру загальною площею 44.00 м2, житловою площею 29.60 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS] вартістю 113625 гривень 00 копійок, що належить останній на праві власності, письмовими попередженнями позивачем відповідача, та третьої особи про необхідність погашення заборгованості, розрахунком погашення заборгованості, та іншими письмовими доказами. Також позивач згідно до ст. 61 ЦПК України звільняється від обовязку доказування позовних вимог у частині наявності заборгованості за кредитним договором, суми заборгованості, та періоду її виникнення у повному обсязі, так як ці вимоги фактично були визнані в судовому засіданні представником відповідача, та представником третьої особи. Та вважає безпідставним твердження представника відповідача про те що, відповідачка в звязку з похилим віком, та тяжкою хворобою не усвідомлювала значення своїх дій, та не могла керувати ними, оскільки це твердження не знайшло свого доказового підтвердження під час розгляду справи. На підставі викладеного позивач має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь. В рахунок виконання основного зобов'язання позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30 березня 2012 року, суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Враховуючи невизнання та порушення прав іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю. Згідно п.12.1 іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст.3,4 ЦПК України. Згідно п. 10.3, 10.4, 11 іпотечного договору, банк має право у разі невиконання позичальником умов Основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов цього договору звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі, включаючи суму кредиту та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до умов основного зобов'язання, проценти за користування кредитом, пеню, інші платежі і санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також всі витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки, в тому числі з вчиненням виконавчого напису, його реалізацією та вартість послуг незалежного експерта- суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. За змістом ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Визначаючи порядок виконання рішення, суд виходить з того, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, за одночасної наявності перелічених вище умов застосовується мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, а відтак не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року, у справі № 6-483цс15 від 09 вересня 2015 року, який має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Під час судового розгляду достовірно встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки була передана в іпотеку на забезпечення зобов'язань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті; дана квартира використовується відповідачкою [PERSON] як місце постійного проживання, про що в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить реєстрація її місця проживання за вищевказаною адресою, а загальна площа квартири складає 44.00 кв.м., тобто не перевищує встановлених законом 140,00 кв.м., а відтак існують законні підстави для відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доказове підтвердження під час розгляду цієї справи, а тому на думку суду вимоги позивача повинні бути задоволеними у повному обсязі.

Outcome: approved