Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 липня 2003 року відповідач зобов»язаний щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян й до його повноліття, з 11 липня 2003 року. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв»язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 жовтня 2013 року у розмірі 77 357 грн. 18 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з січня 2011 року по вересень 2013 року становить 186 601 грн. 30 коп. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просили їх задовольнити: стягнути з відповідача на її користь 186 601 грн. 30 коп. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у цілому. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є колишнім подружжям, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). За рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 липня 2003 року відповідач зобов»язаний щомісячно сплачувати позивачці аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ? частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян й до його повноліття, починаючи з 11 липня 2003 року (а.с.7). Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв»язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 жовтня 2013 року у розмірі 77 357 грн. 18 коп. (а.с.12-13), відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з січня 2011 року по вересень 2013 року становить 186 601 грн. 30 коп. (а.с.14-15). За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. За змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Позивачка просить стягнути з відповідача розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з січня 2011 року по вересень 2013 року в загальній сумі 186 601 грн. 30 коп. (а.с.14-15). Суд, надавши правову оцінку вказаним розрахункам, вважає їх такими, що ґрунтуються на вимогах ст. 196 СК України. З урахуванням вищенаведеного, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позову. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір - 1 866 грн. 01 коп. (а.с.20), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного, ст. 196 СК України, з урахуванням п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у зв»язку з переглядом цивільних справ в касаційному порядку і за винятковими обставинами у 2007 році,

Outcome: approved