Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина до якої ввійшла квартира [ADDRESS]. В серпні 2014 року вона, звернулась до Першої Чернівецької нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав і 13.08.2014 року була заведена спадкова справа №56416141, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв'язку з тим, що нею не подано державній нотаріальній конторі документів про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка успадковується. Просить визнати за нею, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з 2-х кімнат житловою площею 28, 40 кв.м., у тому числі перша кімната 12,30 кв.м.. 2-га кімната 16,10 кв.м., кухні площею 8,20 кв.м., ванної кімнати площею 2,80 кв.м., вбиральні площею 1,10 кв.м., коридору площею 7,80 кв.м., комори площею 0,80 та 0,60 кв.*. балконом площею 3,10/0,90, лоджією 3,30/1,60 кв.м., а всього загальна площа квартири складає 56.10 кв.м., в порядку спадкування після смерті моєї матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи, захист своїх інтересів доручила представляти в судовому засіданні представнику - [PERSON], який заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, в наданій суду письмовій заяві просить заявлені вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Чернівецької міської ради, за довіреністю Осовська М.М. в судове засідання будучи повідомленою в порядку визначеному ч. 4 ст. 74 ЦПК України не з'явилася, в наданій письмовій заяві не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, її батьками записано: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.6). Свідоцтво про одруження [NUMBER] свідчить, що [PERSON] змінила прізвище після державної реєстрації шлюбу 14.06.1998 року за актовим записом №657 на прізвище [PERSON] (а.с.7). У відповідності до паспорта позивача [PERSON] серії [NUMBER], її місцем народження зазначено реєстрації зазначено: с. Карапчів Вижницького району Чернівецької області, а місцем проживання: квартира [ADDRESS] (а.с.5). Згідно Витягу з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №42/2 від 27.01.2009 року, вирішено оформити право власності на виплачену кооперативну квартиру [PERSON], члену ЖБК №36 на двокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею - 28,40 кв.м., загальною площею - 52,20 кв.м., вартість якої виплачена повністю в 1992 році, Чернівецькому міському комунальному бюро технічної інвентаризації у встановленому законодавтвом порядку видати свідоцтво про право власності на виплачену кооперативну квартиру (а.с.10). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 29.01.2009 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності 1/1 частки [PERSON], квартира складається з двох житлових кімнат (а.с.11). Відповідно до технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається 2 кімнат, житловою площею - 28,40 кв.м., загальною площею - 52,20 кв.м. (а.с.15-17). Згідно реєстрової книги та інвентаризаційної справи право власності на квартиру [ADDRESS] реєстраторами Чернівецького КОБТІ до 30.12.2012 року не реєструвалося, що вбачається з повідомлення Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №2177 від 26.11.2014 року (а.с.12), а з довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №2163 від 25.11.2014 року вбачається що змін в квартирі не має (а.с.14). Крім наведеного, судом установлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] у відповідності до свідоцтва про смерть (а.с.8). Для прийняття спадщини, позивач звернулася до Першої чернівецької державної нотаріальної контори, де на підставі її заяви була заведена спадкова справа щодо майна померлої [INFO] [PERSON] та у відповідності до Витягу про реєтрацію в Спадковому реєстрі, за заявою позивача [PERSON] зареєстровано спадкову справу №56416241, спадкодавець [PERSON] (а.с.9). В межах 6-ти місячного строку на прийняття спадщини позивач [PERSON], звернулась до Першої чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], але їй було відмовлено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії в зв'язку з тим, що нею не подано державній нотаріальній конторі документів про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка успадковується (а.с.13). Статтею 16 ч.2 п.1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) визначено статтею 1216 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ч. 1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також ті особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини та згідно з статтею 1223 ч.1 та ч.2 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно норм ст. 1268 ч. 5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено статтею 1270 ч.1 ЦК України. Вимогами ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, відповідно до положень ст. 328 ЦК України. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.384 ЦК України передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово - будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. У відповідності до положень ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 р. № 697-ХІІ, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, член житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування набуває права власності на це майно. Також, згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. У відповідності до ст.1268 ч.3 ЦК України, спадкоємець [PERSON], постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки звернулася в строки, передбачені ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Отже, відповідно до вищезазначених норм законодавства, право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] у [PERSON] виникло з моменту здійснення повної оплати даної квартири. Вимоги щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно нормативні акти того часу не містили. Такі висновки підтверджуються правовою позицією Верховного Суду України у справі з приводу схожих правовідносин та викладеною у постанові від 13.06.2012 р. № 6-54цс12. Так, у вказаній постанові Верховний Суд України, зокрема, вказав, що відповідно до статті 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»…, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на той час, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, квартира [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] належала їй на праві власності і входила до спадкової маси. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази, надані відповідно сторонами в їх сукупності, виходячи з позиції представника позивача щодо задоволення позовних вимог за обраним способом захисту та системного аналізу співмірності заявлених вимог з вимогами закону, суд вважає, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved