Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом до досягнення сином віку повноліття; рішення суду просить допустити до негайного виконання у межах платежу одного місяця; стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу. На обґрунтування позову зазначила, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, [PERSON], вона перебуває з 26 липня 2016 року. Зареєстровано шлюб у Заводському районному у м. Дніпродзержинську відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено актовий запис № 236. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя у неї з відповідачем не склалось і з листопада 2016 року сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені. З того часу вони мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть та не мають загального бюджету. Оскільки відповідач не надавав матеріальної допомоги на її утримання в період вагітності, вона вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини в період вагітності. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14 березня 2017 року з [PERSON] на її, [PERSON], користь, було стягнуто аліменти на її утримання під час вагітності у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною трьох років. Але, в теперішній час відповідач оскаржує дане рішення в апеляційному порядку. Після народження сина [PERSON], відповідач ухиляється від свого обов'язку і щодо його матеріального утримання, тому вона бажає, щоб з [PERSON] стягувались аліменти на утримання дитини у порядку, встановленому законом, у зв'язку з чим звертаюсь з даним позовом до суду. На даний час відповідач на контрактній основі проходить військову службу в лавах Збройних Сил України, але розмір отримуваного ним прибутку їй невідомий. По іншим виконавчим листам виконавчою службою стягнень з відповідача немає, непрацездатних осіб на його утриманні також немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 липня 2016 року, зареєстрованому у Заводському районному у місті Дніпродзержинську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 236, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Дитина зареєстрована та проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою ТОВ «ЄРЦ КП» № 1/2212 від 30.03.2017 р. (а.с.4). З доводів позовної заяви вбачається, що сторони з листопада 2016 року проживають окремо, не мають спільного бюджету, спільних засобів для існування. [PERSON] не надає синові необхідної матеріальної допомоги, як того вимагає сімейне законодавство України. Відповідач на контрактній основі проходить військову службу в лавах Збройних Сил України. По іншим виконавчим листам виконавчою службою стягнень з відповідача немає, непрацездатних осіб на його утриманні також немає. Стан здоров'я відповідача задовільний. На теперішній час між сторонами не досягнуто домовленостей щодо умов та порядку утримання їх малолітньої дитини, а тому вказаний спір підлягає вирішенню судом. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017, надалі по тексту - "СК України"), за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст.182 СК України (в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017), при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною другої статті 182 СК України (в редакції Закону № 2901-IV від 22.09.2005, яка діяла до 07.07.2017 року), було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в зв'язку з тим, що дитина потребує матеріальної допомоги від батька, який згідно закону повинен утримувати дитину і має можливість це робити. Розмір аліментів, який просить стягнути позивач, суд вважає обґрунтованим та доцільним. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачкою наданий суду договір про надання юридичних послуг, за яким вона сплатила суму гонорару адвокату Кущ Л.О. у розмірі 300,00 грн. за підготовку процесуальних документів. З поданого позивачкою договору не вбачається перевищення граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, тому з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в користь позивачки. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved