Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Пасічник А.З., звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Позов обґрунтовує тим, що з 24.10.2003 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бучацького районного суду від 16.12.2009 (справа №2-513 (2009) розірвано. Відповідач не цікавиться дітьми і не підтримує матеріально, утримує дітей та опікується ними лише вона. Раніше вона вже зверталась із даною вимогою до суду, проте ухвалою Бучацького районного суду від 29.04.2021 їй відмовлено у видачі судового наказу, оскільки доданими до заяви документами не було доведено, що діти проживають тільки із нею, так як згідно довідки про склад сім`ї і вона, і відповідач зареєстровані за однією адресою (справа №595/572/21). Діти проживають та навчаються разом із нею в Італії. Вони усі зареєстровані за однією адресою, але фактично вже давно не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується актом опитування свідків від 30.09.2020. За наведених обставин просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 липня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 03 серпня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] позовні вимоги визнає частковота згідний сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, встановленому статтею 182 Сімейного Кодексу України, а саме 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становитиме 1255 грн. Вважає, що заявлений до стягнення розмір аліментів (1/3 частина всіх доходів) поставить його в скрутне матеріальне становище. Крім того зазначає, що 11.10.2011 він одружився вдруге з [PERSON] та [INFO] від шлюбу в них народився син [PERSON] . Оскільки права дітей є рівними, то утримання дітей від попереднього шлюбу жодним чином не може здійснюватися за рахунок погіршення утримання дитини, народженої у другому шлюбі (сина [PERSON] ). У зв`язку з цим вважає, що наведені обставини повинні бути враховані судом при визначенні розміру аліментів на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] 10 серпня 2021 року відповідач [PERSON] подав до канцелярії суду пояснення по суті позову, згідно яких зазначає, що після розлучення з позивачкою вони домовились про те, що він надає їй дозвіл на виїзд їхніх неповнолітніх дітей за межі України - до Португалії, до її на той час співмешканця [PERSON] , а вона не буде звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. З 17.06.2009 їхні діти проживали зі своєю матір`ю та її співмешканцем, якого вона примусила називати «татом», пояснивши при цьому дітям, що їй з ним жити і вони повинні його так називати. Впродовж трьох років вони всі проживали в Португалії і йому відомо, що в останні дні перебування за кордоном співмешканець позивачки збиткував над нею та їхніми дітьми, і вони змушені були втікати від нього. Коли діти приїхали в Україну, він зі своєю теперішньою дружиною [PERSON] забрав їх до себе в м. Бучач, де на той час проживав. Потім вони з дітьми поїхали в Тернопіль, де дітям купляв одяг, взуття та все необхідне для навчання в школі. Спільних дітей фактично виховала їхня бабуся - його мати - [PERSON] . Після повернення з Португалії, діти разом зі своєю матір`ю, проживали в с. Дуліби Чортківського району, де відвідували школу та перебували під опікою бабусі. На даний час діти проживають разом зі своєю матір`ю - позивачкою по справі - в Італії, там же і навчаються. Відповідач зі своєю сім`єю проживає у Польщі. Вказує, що через економічну кризу, яка була спричинена пандемією коронавірусу, його матеріальне становище бажає бути кращим. У разі покращення його матеріального стану він зможе сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей від першого шлюбу у збільшеному розмірі, ніж просив у відзиві на позовну заяву. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача - адвокат Пасічник А.З. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, зазначених у позові, додатково зазначив, що розмір аліментів, який просить позивач стягувати з відповідача, є фактично мінімальним та передбачений законом, відповідач же не навів жодних обставин, які б були підставою для зменшення передбаченого законом розміру аліментів на двох дітей. Посилання відповідача на скрутне матеріальне становище не підтверджене жодним доказом. Крім того, зазначає, що народження дитина у другому шлюбу не є підставою для зменшення розміру аліментів. Представник відповідача - адвокат Свердлик О.В. у судовому засіданні проти позову заперечила із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та просила зменшити розмір аліментів, який просить стягувати з відповідача позивач на утримання двох дітей до 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та зазначила, що в разі покращення його матеріального становища такий зможе сплачувати аліменти у більшому розмірі. Суд врахувавши позицію сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 24 жовтня 2003 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №102, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 грудня 2009 року (справа № 2-513 (2009р.) розірвано. Дітей залишено на вихованні позивачки. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області 17 вересня 2004 року, та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області України, 13 квітня 2006 року). Згідно довідки про склад сім`ї №15 від 01.04.2021, виданої Бучацькою міською радою Чорктівського району Тернопільської області, за адресою: [ADDRESS] числяться зареєстрованими: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за даною адресою, але не проживають з 17 червня 2009 року і по даний час (підстава: акт опитування свідків від 30.09.2020). Як вбачається з довідки №231 від 30.09.2020, виданої Бучацькою міською радою Бучацького району Тернопільської області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , її син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онуки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи слідує, що позивач зверталась до Бучацького районного суду Тернопільської області із заявою про видачу судового наказу, однак згідно ухвали Бучацького районного суду від 29 квітня 2021 року (справа №595/572/21) [PERSON] відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що із заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення у заявниці [PERSON] права грошової вимоги про стягнення аліментів із [PERSON] , оскільки з довідки, яка була долучена до матеріалів справи встановлено, що діти зареєстровані за однією адресою разом із батьками [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено та підтверджено представниками сторін, що діти сторін [PERSON] , 2004 р.н., та [PERSON] , 2006 р.н., проживають разом із позивачем [PERSON] в Італії. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Судом встановлено, що домовленості щодо участі у витратах на утримання дітей між сторонами не досягнуто. За відсутністю домовленості між батьками щодо участі в утриманні дитини той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Аналогічні приписи містяться в ч.5 ст.183 СК України. Частиною 2 статті 161 ЦПК України передбачено, що особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, погоджується сплачувати аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої заперечення обґрунтовує тим, що на даний час він проживає у Республіці Польща разом із сім`єю, де у нього народилась дитина, син [PERSON] , який перебуває на його утриманні, що підтверджує наступним. Так, 11 жовтня 2011 року відповідач [PERSON] одружився вдруге з [PERSON] (прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] ), про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області 11 жовтня 2011 року. За даними копії акту про народження [NUMBER] , виданого Управлінням запису актів цивільного стану Вроцлав, Нижньосілезьке воєводство (маркування акту: 0264011/00/АU/2020/559246, дата складання: 13.01.2020, місце складання: [PERSON] ), перекладеного з польської мови на українську перекладачем Свитак Н.А., справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Чікало Н.М., [PERSON] народився [INFO] у м. Вроцлав Польща, батьками зазначені [PERSON] , [INFO] , матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідач як у відзиві на позов, так і поясненні по суті позову не зазначає про те, що бере участь в утриманні дітей від першого шлюбу, єдине на що посилається, це те, що після того, як діти приїхали з Португалії в Україну, він забрав їх до себе та поїхав з ними в м. Тернопіль, де купив одяг, взуття та все необхідне для навчання у школі, проте не зазначив коли саме це мало місце та не надав суду жодного доказу на підтвердження такого. Отже, відповідачем не надано належних доказів матеріальної участі в утриманні дітей. Крім того, відповідач у поясненні по суті позову зазначає про те, що після розірвання шлюбу з позивачкою по справі вони домовились, що він надає їй дозвіл на виїзд їх неповнолітніх дітей за межі України - до Португалії, а позивачка не буде звертатись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Проте така домовленість свідчить про використання одного з батьків, а саме відповідача, права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон як інструменту впливу у відносинах між колишнім подружжям та жодним чином не свідчить про домовленість між подружжям про участь відповідача в утриманні дітей. В судовому засіданні встановлено та не спростовано відповідачем, що діти сторін [PERSON] , 2004 р.н., та [PERSON] , 2006 р.н., які проживають з позивачкою [PERSON] в Італії, перебувають на її утриманні. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Пpo Державний бюджет на 2021 рік", встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 01 липня 2021 року - 2510 гривень. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище дітей [PERSON] та [PERSON] , які проживають з позивачкою [PERSON] в Республіці Італія та перебувають на її утриманні. Також суд враховує матеріальне становище відповідача [PERSON] , який не надав суду відомостей щодо свого працевлаштування та розміру доходів, зазначив лише про те, що його матеріальний стан бажає бути кращим. Проте відповідач є особою працездатного віку, відомостей, які б свідчили про обмеження його фізичної діяльності суду не надано, а тому має об`єктивну можливість працювати та утримувати на належному рівні спільних з позивачем дітей. Крім того, суд враховує наявність у платника аліментів іншої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , проте не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів, які просить стягувати з відповідача позивач, а саме 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки сам факт наявності у відповідача дитини від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20. Інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів відповідачем не доведено і судом не встановлено. Слід зазначити, що виховання дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Таким чином, розмір аліментів, який просить стягувати позивач, відповідає вимогам сімейного законодавства, а стягнення його у зменшеному розмірі у зв`язку з тим, що відповідач має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , без підтвердження його незадовільного матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме їхнім інтересам. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , може виконувати обов`язки по утриманню дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та сплачувати аліменти в розмірі, якому просить позивачка, а саме однієї третини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 липня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає до стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved