Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

І. Виклад позиції заявника: 22.12.2020 року Директор КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР Паламарчук П.В. звернувся до суду з заявою про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] у психіатричний стаціонар без його згоди або згоди його законного представника, у якій просив винести рішення про госпіталізацію громадянина [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку у зв`язку з тим, що внаслідок важного психічного розладу він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Додатково просив провести судове засідання в режимі відеоконференції. Заява мотивована тим, що у КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР у відділенні №3 перебуває громадянин [PERSON] , [INFO] , мешканець [ADDRESS] . Пацієнт госпіталізований до психіатричного закладу вперше, доставлений до лікарні КЩД з Дніпровського відділу поліції, за викликом працівників поліції. Згідно пояснювальної записки лейтенанта поліції [PERSON] «...стали свідками неадекватної поведінки [PERSON] , яка проявлялася в галюцінаціях, а саме, спілкувався з неіснуючими людьми, був занадто збуджений, агресивно себе поводив та не контролював свої дії…». Із запису чергового лікаря приймального відділення відомо, що причиною госпіталізації стало безсоння, відмова від їжі, води, погрози вбивства батька, побиття батька. При огляді «... контакту доступний, але відповідає не завжди по суті, часто повторює фразу «форс-мажор трапився. Мислення непослідовне, паралогічне. Настрій підвищений, голосно сміється. Свої дії вдома пояснює безглуздо, «хотів здати тест на СОVID за 9 гривень...». Зі слів родичів психічний стан [PERSON] змінювався протягом 3-х років, жив за рахунок батьків. Розлучився, втратив друзів. Почав вживати психоактивні речовини. Останні 6 місяців очевидно змінився у поведінці, палить власні речі, особисті документи, у родичів (м. Чернігів) вчинив пожежу у будинку з двома дітьми та втік. Потім зупинився у м. Сміла, де вчинив бійку з незнайомцем. Зі слів перебуває у «списку правопорушників». Вдома постійно вчиняє конфлікти, з приводу чого викликаються працівники поліції, неодноразово викликався до суду за статтею домашнього насилля. Керував автомобілем у нетверезому стані, зупинявся працівниками поліції, після чого спалив документи на автомобіль. Навмисно випускає за межі паркану собак (породи алабай) на перехожих, з приводу чого є скарги сусідів. Знищує домашню техніку (телевізор, пральна машина, ноутбук), завдаючи фінансових збитків батькам. Останнім часом став розповідати про «голоси», що змушують робити його погані вчинки, вважає, що його батьки йому не рідні, а сам він з іншої планети, чекає, коли за ним приїде НЛО. Напередодні госпіталізації заявив, що «я вас проиграл, должен убить или убьют меня» після чого почав бити та душити батька. При огляді виявляє підвищено гнівливий настрій, мова швидка, прискорена. Швидко дратується, намагається конфліктувати зі співрозмовником. Відповідає не по суті питання, часто повторює, «это не ваше дело, я сирота, я не буйный, камера все снимала». Продуктивній розмові не доступний, не відповідає, навіть на прості питання, наприклад, де вчився. Не має розуміння ситуації, свого стану. Перебування у лікарні пояснює випадковістю, «я был в РОВД, там кому то вызвали скорую, я пошутил про короновирус, меня доставили сюда». [PERSON] виявляє ознаки психічного розладу у формі афектично-маячного синдрому, внаслідок чого вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. У відділенні психомоторно збуджений, злобний, гнівливий, не дотримується режиму відділення, не реагує на зауваження, проявляв агресію, опирався медичному огляду, відмовляється від прийому ліків. 21.12.2020 року [PERSON] у зв`язку з відсутністю згоди на лікування оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР у складі директора Паламарчук П.В., зав. відділенням №3 [PERSON] , лікарів-психіатрів відділення №3 [PERSON] , [PERSON] . Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» та прийшла до висновку, що обстеження і лікування громадянина [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару. Згода особи на госпіталізацію відсутня у зв`язку з тяжким психічним станом. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Херсонського\~міського суду\~Херсонської області\~від 22.12.2020\~року провадження\~у справі\~відкрито в\~порядку окремого\~провадження та\~призначено закритий\~судовий розгляд\~на 23.12.2020\~року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР. Про дату час та місце розгляду справи суд повідомлено учасників справи шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем проживання, відому суду електронну адресу, телефонні номери. В судовому засіданні представник КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР вимоги заяви підтримав повністю, підтвердивши викладені в ній обставини, просив заяву задовольнити. Лікар-психіатр Тарасенко Ю.С. у судовому засіданні пояснила про нестабільний психічний стан [PERSON] та наявні обставини для його госпіталізації. Особа, стосовно якої розглядається питання про надання їй психіатричної допомоги заперечував частково викладені обставини у заяві та заперечував проти поміщення його у психіатричний заклад з підстав того, що йому погано знаходитися у лікарні, просив відпустити його додому. Заінтересована особа та її представник, пояснили що [PERSON] є небезпечним для оточуючих, вживає алкогольні та наркотичні засоби, останній час поводить себе дуже агресивно, має декілька проваджень, що розглядаються Херсонським міським судом з приводу домашнього насильства, [PERSON] підтвердила агресивний стан [PERSON] та просила госпіталізувати його до психіатричного закладу. Прокурор в судовому засіданні вважав наявними підстави для госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку без його згоди. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З пояснювальної записки інспектора роти №2 батальйону УПП в Херсонській області, лейтенанта поліції Брагін П.М. встановлено, що 20.12.2020 року о 18.00 год. прибувши за адресою смт. Зеленівка, вул. Мазепи, 61 у складі екіпажу «Яхта 30і» [PERSON] та [PERSON] стали свідками неадекватної поведінки [PERSON] , яка проявлялася в галюцінаціях, а саме, спілкувався з неіснуючими людьми, був занадто збуджений, агресивно себе поводив та не контролював свої дії. Заінтересована особа [PERSON] 21.12.2020 року звернулася з заявою до КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР про госпіталізацію сина [PERSON] у зв`язку з тим, що він погрожує батькам, б`є батька, розповідає про голоси, що наказують йому робити погані речі, зпалює речі, документи на авто, їзде в нетверезому стані на автомобілі, знищує домашню техніку, може по кілька діб не спати, не їсти, не пити, розповідає що він з іншої планети, ходить по вулиці з біноклем. Говорить, що повинен вбити батьків, або вб`ють його, після чого несподівано наносить удар батьку по голові та починає душити. 20.12.2020 року [PERSON] о 21.14 год. доставлено до КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР з діагнозом психічний розлад внаслідок зловживання психоактивними речовинами, що підтверджено супровідним листом №826. За висновком лікарів-психіатрів КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі афективно-маячного синдрому внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. На підставі викладеного та згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» рекомендована госпіталізація громадянина [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. ІV. Оцінка Суду. Відповідно до правил ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Відповідно до статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом (частини перша та друга статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Визначальним під час вирішення питання щодо надання дозволу на примусову госпіталізацію є встановлення виключних обставин, за яких можливе правомірне обмеження прав людини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу. При цьому, відповідно до статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено і примусове амбулаторне лікування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18) викладено правовий висновок, відповідно до якого надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 статті 6 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. За ч.1 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. Судом не встановлено порушення вказаної норми, оскільки [PERSON] оглянутий комісією у строк, передбачений законом, а комісія прийшла до висновку про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону (ч.2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу». Вказана норма заявником дотримана. Такими чином, суд вважає перебування [PERSON] у КНП «Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР до розгляду заяви психіатричного закладу судом переслідувало законну мету, здійснено відповідно до закону є необхідним у демократичному суспільстві для досягнення законної мети безпека самого хворого та оточуючих від його потенційно небезпечних дій. Суд вважає, що вимога «доступності закону» була дотримана. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2 ст. 28 Конституції України жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Термін «Душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати особу в недобровільному порядку тільки тому, що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37. В судовому засіданні поясненнями та доказами наявними в матеріалах справи достовірно доведено, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі афективно-маячного синдрому, що підтверджений висновком комісії лікарів-психіатрів від 22.12.2020 року, підстави сумніватися у висновку у суду відсутні. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації без його згоди, оскільки страждає на тяжкий психічний розлад у формі афективно-маячного синдрому внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, з огляду на що заява психіатричного закладу є обґрунтованою та такою, що відповідає закону, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Зазначене є підставою для надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку. V. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави. VII. Порядок набрання рішенням суду законної сили. Згідно ч. 1 ст. 342 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: approved