Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Комунальна установа «Одеський обласний медичний центр психічного здоровя» звернулася до суду із заявою про вирішення питання про госпіталізацію у примусовому порядку [PERSON] посилаючись на те, що він має психічне захворювання та потребує стаціонарного лікування, а в силу неможливості розуміння своїх дій та загострення симптомів психічного розладу від добровільної госпіталізації до стаціонару відмовляється, що може привести до небезпеки для нього та оточуючих його осіб. В судовому засіданні лікар-психіатр [PERSON] повністю підтримав заяву та зазначив, що [PERSON] більше 30 років хворіє, хвороба епілепсія привела до змін особистості, які не піддаються корегуванню, в результаті з'явилася імпульсивність, агресивність, що в наступному призвело до вчинення кримінального правопорушення. Значних змін в лікуванні не відбулося, не сформувалася критика оцінки ситуації, він не надає значення минулим вчинкам. В силу змінам особистості може представляти небезпеку як для себе так і для інших осіб. При цьому лікар звертав увагу на те, що прийом ліків повинен проводитися під контролем, оскільки [PERSON] вважає себе здоровим. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти знаходження в лікарні, вказував на те, що ліки зможе сам приймати. Опікун [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву центру вказуючи на те, що поведінка [PERSON] є неадекватною, носить соціально небезпечний характер, вона купувала йому ліки, однак він відмовлявся їх приймати. Прокурор також підтримала подану заяву. Вивчивши матеріали справи, історію хвороби, заслухавши лікаря психіатра, прокурора, [PERSON] та законного представника опікуна [PERSON], суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як видно з постанови Київського районного суду м.Одеси від 01.09.2008 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене в стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст.121 ч.1 КК України, застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну установу з суворим наглядом. Згідно з рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2012 року, справа №2о-117- 2011 рік, [PERSON] визнано недієздатним, а рішенням Київського районного суду м.Одеси від 11.02.2013 року, справа №520/797/13-ц, йому призначено опікуна сестру [PERSON]. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04.02.2015 року [PERSON] було змінено примусові заходи медичного характеру і переведено для подальшого примусового лікування до психіатричної лікарні у відділенні з посиленим наглядом. 02.10.2015 року ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області [PERSON] застосовано примусові заходи медичного характеру у психіатричній лікарні у відділенні із звичайним наглядом. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 25.05.2016 року припинено примусові міри медичного характеру та переведено [PERSON] на лікування на загальних підставах. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів №2826 від 18.10.2016 року, [PERSON] з дитинства страждає судорожними нападами, з 1986 року лікувався в ООМЦПЗ з приводу «затримки психічного розвитку». Перебував також на обліку у невропатолога з приводу наслідків перенесеної ЧМТ, посттравматичної епілепсії. Був агресивним і конфліктним щодо членів сімї облив окропом одну сестру, зламав руку іншій сестрі. У процесі захворювання сформувалися зміни особистості характерні для епілептичної хвороби у вигляді схильності до застрявання на деталях, накопичення афекту, злопамятності, виражених афективних розрядів, часто з проявом агресії до оточуючих, які супроводжують та є епі.еквівалентними. У момент огляду в часі орієнтований не точно. Настрій знижений, емоційно напружений, дратівливий. Судження непослідовні. Мислення вязке, загальмоване по темпу. Марення, обманів сприйняття не виявляє. Переконаний, що його неправильно лікують, вважає, що усі його хвороби через викривлення хребта. Інтелектуально-мнестичні функції знижені. Спостерігалися розгорнуті судомні напади в середньому 1-2 рази на місяць. До свого захворювання не критичний. Дігноз: розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку з помірним знищенням когнітивних функцій, рідкисними великими судомними нападами. За характером вказаних психічних захворювань потребує стаціонарного лікування, в той же час в силу неможливості розуміння своїх дій, загострення симптомів психічного розладу від добровільної госпіталізації до стаціонару відмовляється, що може призвести до небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише у стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє або виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Враховуючи встановлені судом обставини та у зв'язку з тим, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад і виявляє реальні наміри вчинити дії, що становлять небезпеку для оточуючих, тому суд прийшов до висновку про доцільність його госпіталізації у примусовому порядку в умовах КУ «ООМЦПЗ».

Outcome: approved