Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] в якому просить вселити йогоу будинок [ADDRESS] та зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні належною йому частиною будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що він є власником 1/6 частини будинку [ADDRESS] . 06.10.2018 року він разом із [PERSON] і [PERSON] прийшов до будинку [ADDRESS] для того щоб сфотографувати будинок для експертної оцінки вартості будинку для подальшого оформлення спадщини на 1/6 частину зазначеного будинку. Однак в цей час в будинку знаходилась відповідач [PERSON] яка відмовилась впускати їх до будинку. Позивач зазначив, що [PERSON] ні є власником будинку і йому не відомо чому вона перешкоджає йому користуватися будинком, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом свої прав. 10.04.2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що із заявленими позовними вимогами [PERSON] відповідач не згодна, вважає їх необґрунтованими, а підстави позову є надуманими та недоведеними, у зв`язку з чим в задоволенні позову просить відмовити з огляду на наступне. По-перше, вважає, що вона не є належним відповідачем по даній справі та що між сторонами справи відсутні спірні правовідносини. У зв`язку з тим, що вона не є власником чи володільцем спірного будинку. Окрім того вона ніколи не обмежувала позивача в реалізації його права власності, у тому числі не чинила йому перешкоди у фотографуванні зазначеного житлового будинку, в огляді його стану, проникненні в середину будинку. Свідки, на яких посилається позивач, ніколи не були очевидцями подій зазначених в позовній заяві. Обставини позову їм відомі від самого позивача, який вигадав спірну ситуацію з причин наявності неприязних відносин до неї. Тобто, ці свідки можуть дати покази лише з «чужих слів». Вважає, що такі покази свідків не є достовірним доказом існування обставин, викладених в позові. Крім того, зазначені в якості свідків особи є близькими родичами позивача - дочка та зять, а відтак є зацікавленими особами, до показань яких необхідно ставитись вкрай критично. По-друге: вважає, що позовні вимоги є неконкретизованими. Заявляючи вимогу зобов`язати її не чинити перешкоди позивачу в користуванні та мешканні в житловому будинку, позивач не конкретизує, які саме дії вона не повинна чинити, щоб не порушити його права, як співвласника житлового будинку. У зв`язку з чим просить в задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення відмовити та стягнути з позивача на її користь понесені витрати, пов`язані оплатою правової допомоги адвоката. Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що спір між сторонами існує. Окрім того позивач звертався до правоохоронних органів за захистом своїх прав, однак поліція надала рекомендації щодо необхідності звернутися із цим питанням до суду. Позивач вважає, що спірні правовідносини все ж наявні, оскільки відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням. Тому вони наполягають на задоволенні позовних вимогах. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, також зазначила, що вона заперечує проти задоволення позовних вимогах, оскільки вважає їх не доведеними і тому просить у повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимогах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що 06.10.2018 року вони з позивачем приїжджали до спірного будинку для здійснення фотографій будинку для виготовлення експертної оцінки зазначеного будинку. Однак у зазначеному будинку перебувала відповідач [PERSON] , яка чинила перешкоди у виготовленні фото. Внаслідок чого фотознімки не були зроблені. Відповідач сварилась, ображала позивача. Після цього конфлікту більше спроб потрапити у спірний будинок у них не було. Також зазначила, що перешкоди відповідачем чинилися фізично, а саме: вона затулила прохід у двір собою та розмахувала палицею. Після цього вони зверталися до дільничного інспектора, однак він відмовився їм допомогти, порадив звернутися до суду за захистом своїх прав. Зазначила, що ключів від будинку у позивача не має, а зі слів сусідів їй відомо, що від будинку ключ є у відповідача і вона в даному будинку проживає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що 06.10.2018 року приблизно о 10:00 год. вони з позивачем приїжджали до спірного будинку для здійснення фотографій будинку для виготовлення експертної оцінки зазначеного будинку. Однак, відповідач чинила перешкоди, загородила собою єдиний прохід у двір, сварилась нецензурною лайкою та погрожувала, казала, що до будинку позивача не впустить, замахувалася на позивача палицею. Відповідач за зазначеною адресою проживає разом із невісткою у літній період. Суд, вислухав пояснення сторін, свідків, дослідив надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] з надвірними будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2274, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2275, належить на праві власності позивачу [PERSON] в розмірі 1/6 частки, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №138518860 від 20.09.2018 року (а.с 5,6,7). Також судом встановлено, що 5/6 частина вищезазначеного майна належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2018 року. Як зазначено в позовній заяві та в подальшому пояснено представником позивача у судовому засіданні, [PERSON] при намаганні потрапити до спірного будинку, зіштовхнувся із супротивом зі сторони [PERSON] . Таким чином, позивач вважає, що вказані дії відповідача є суттєвою перешкодою у користуванні ним своєю власністю. З огляду на це суд зазначає наступне. За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За змістом ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-BP від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенті про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу І та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. За таких обставин, у судовому засіданні встановлено, що позивачу, як власнику належить 1/6 частина спірного будинку, однак чиняться відповідачем перешкоди у вільному доступі до приміщення, що обмежує права позивача, як власника. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача на її користь понесені витрати, пов`язані оплатою правової допомоги адвоката, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З огляду на наведене підстав для стягнення з позивача вартості послуг з отриманої відповідем правової допомоги відсутні.

Outcome: approved