Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Великодобронської сільської ради за якою просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього підсобними приміщеннями та спорудами в с. В.Добронь, Ужгородського району, по вул. Фелвег. 10 в цілому у складі: житлового будинку (та прибудови) під літерою А; А1; сарай під літерою Б, гараж під літерою В, господарські споруди під літерою І; № 1, № 2, № 3, 4 (згідно технічної документації). В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив наступне. 08 березня 2014 року помер дід позивачки [PERSON], який постійно проживав в [INFO], в приватному буднику під номером 10. Житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Позивачка разом із померлим дідом [PERSON] та сімєю проживали за вказаною адресою. Крім цього покійний батько відповідно мав у приватній власності земельну ділянку площею 0,2500 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд по вул.Алвег, 10, кадастровий номер 2124880900:11:013:0005. Ця земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-ЗК № 015402, що позивач прийняла у встановленому законом порядку. Даний факт підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 22.01.2015 р. НАК 032898 та НАК 638388 виданого та зареєстрованого нотаріусом [PERSON] Також спадкоємцем прийнято у встановленому законом порядку земельну ділянку площею 0,0600 га призначеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2124880900:11:013:0006. Ця земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-ЗК №015402, що позивач прийняла у встановленому законом порядку. Даний факт підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 22.01.2015 р. НАК 032898 та НАК 638389 виданого та зареєстрованого нотаріусом [PERSON] Як видно з наведеного позивачка у встановленому законом порядку та строки прийняла спадщину після померлого діда, але позаяк на будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами правовстановлюючий документ не вдалося знайти в нотаріальному порядку оформити спадщину на будівлі немає можливості. Про це свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.05.2015 р виданого нотаріусом. Інших спадкоємців по заповіту чи за законом, які б мали право на частку у спадщині немає. Тому позивач просить визнати за нею право власності на вищезазначений будинок. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, не зважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом повідомлені належним чином, проте надали заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача - Великодобронської сільської ради також в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином, проте подав заяву про розгляд справи за відсутності представника у якій також зазначив, що заперечень по даній справі не має. Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з урахуванням наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 08 березня 2014 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть видане Виконкомом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 10.03.2014 року серії І-ФМ № 169841). За ухвалою від 30.06.2015 року судом було витребувано у Приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] копій документів відповідної спадкової справи відкритої щодо [PERSON], який помер 08 березня 2014 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що відповідно до довідки Великодобронської сільської ради від 21.07.2014 року № 2464 на день смерті [PERSON] за адресою: в с. В.Добронь, Ужгородського району, по вул. Фелвег, 10, постійно проживали та були зареєстровані такі члени сім'ї: невістка [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], правнук [PERSON], [INFO] Відповідно до свідоцтва про народження І-УР № 549236 [PERSON], [INFO], народився від батьків [PERSON] та [PERSON], однак помер 13.06.2013 року (свідоцтво про смерть видане Виконкомом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14.06.2013 року серії І-ФМ № 158059). [PERSON] померла 13.06.2013 року (свідоцтво про смерть видане Виконкомом Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 15.01.2014 року серії І-ФМ № 169721). Позивач [PERSON] народилася 29.11.1989 від батьків: [PERSON] та [PERSON], про що було видане свідоцтво ПІ-ФМ № 422138. У подальшому Позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та взяла його прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.06.2012 І-ФМ № 089483. Тобто документально підтверджується, що позивач є рідною онукою померлого 08 березня 2014 року [PERSON]. За життя [PERSON] оформив заповіт від 18.02.2014 року відповідно до якого все своє майно, що буде належати йому на день смерті де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що за законом він буде мати право він заповів [PERSON], [INFO], тобто своїй онуці. Зазначений заповіт був у встановленому законом порядку зареєстрований у Спадковому реєстрі (витяг від 26.02.2015 № 39738187). Позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 16.07.2014 року та отримала у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га по вул. Фелвег, 10, с. В.Добронь, Ужгородського району, кадастровий номер 2124880900:11:013:0005, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ІІІ-ЗК № 015402 та земельну ділянку площею 0,0600 га за тією ж адресою, кадастровий номер 2124880900:11:013:0006, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-ЗК № 015402, Проте, як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул. Фелвег, 10, с. В.Добронь, Ужгородського району, після смерті [PERSON], через відсутність свідоцтва про право власності на зазначений будинок. Як вбачається з технічного паспорту на обєкт нерухомого майна за адресою: вул. Фелвег, 10, с. В.Добронь, Ужгородського району, житловий будинок А було побудовано у 1960 році, прибудову під літерою А1 у 1990 році, сарай під літерою Б у 1950 році, гараж під літерою В у 1990 році. Позивачем також було надано копію Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, видане на імя [PERSON] на житловий будинок із надвірними побудовами, розташований в с. В.Добронь, Ужгородського району, вул. В.Куна, 10, (нині вул. Фелвег), виданого 17.11.1988 року на підставі запису у по господарській книзі виконкому [PERSON] сільської Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять\~ усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Як зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. \~\~ Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як зазначено у п. 3.3 листа Вищого спеціалізолваного суду Укрїни з розгляду цивльних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392\~ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на встановлені судом обставини, позивача слід визнати власником спадкового нерухомого майна. Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід покласти на позивача, оскільки позов відповідачем не оспорювався.

Outcome: approved