Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська він є власником квартири [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі без законних підстав проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та діти - [PERSON], 2005 року народження, [PERSON], 2012 року народження, та [PERSON], 2012 року народження, які не бажають добровільно звільнити квартиру, чим порушують його права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися нею. Посилаючись на зазначене, позивач просить виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримала та просила їх задовольнити. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, [PERSON] надавала суду листа з проханням розглянути справу у її відсутність, проти позову заперечувала. Представники Бабушкінського районного відділу в м.Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду листи з проханням розглянути справу у їх відсутність. Вислухавши пояснення осіб, які з»явилися, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. У відповідності до ч.1, 2 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту прав та інтересів визначені частиною 2 цієї статті. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.11.2012 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON], визнано недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.10.2007 року, видане на ім"я [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO], що складається з квартири [ADDRESS], яке посвідчене 26.10.2007 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстроване в реєстрі за № 1-8366. Даним рішенням, яке вступило в законну силу, встановлено, що вказана квартира була відчужена на підставі підроблених документів та визнаного судом недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.10.2007 року № 1-8366, тобто невстановлена особа незаконно набула у власність спірну квартиру та здійснила її продаж, що у відповідності до ст.61 ЦК України не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON], визнаний недійсним з 02.11.2007 року договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 02.11.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № Д-271; визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]; витребувано на користь [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказане рішення вступило в законну силу і на його підставі 06.03.2014 року зареєстровано право власності [PERSON] на вказану квартиру у Державному реєстрі речових прав про нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом від 10.03.2014 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Судом також встановлено, що квартира [ADDRESS] має загальну площу 31,2 кв.м., житлову площу 15,8 кв.м. та складається з: 1- коридор, 2-санвузол, 3-кухня, 4-житлова, І-балкон. Зазначеним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року встановлено і це відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06.12.2007 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка на підставі цього договору зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру. Тобто, за вказаним договором купівлі-продажу [PERSON] придбала спірну квартиру у [PERSON], який не мав права її відчужувати, тому вказана квартира незаконно вибула з володіння позивача, як спадкоємця матері [PERSON], не з його волі, а у результаті підроблення документів. Встановлено, що після придбання [PERSON] квартири [ADDRESS], в цій квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON], а згодом їх діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які вселилися у квартиру. Встановлено, що 06.05.2014 року на підставі вказаного рішення суду [PERSON] та [PERSON] з дітьми зняті з реєстрації в квартирі [ADDRESS], у даній квартирі з 23.04.2014 року зареєстрований лише позивач [PERSON], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, виданою 20.11.2014 року Бабушкінським РВ у м.Дніпропетровську Головного управління в Дніпропетровської області. Не зважаючи на вказане, на даний час у квартирі [ADDRESS] без законних підстав проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] з дітьми - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 04.12.2014 року, складеним Управлінням-службою у справах дітей Бабушкінської районної у м.Дніпропетровську ради. На вимоги позивача відповідачі не бажають добровільно виселятися із вказаної квартири. Судом встановлено, що позивач в зв"язку з проживанням в квартирі [ADDRESS] позивачів не має можливості проживати в квартирі, розпоряджатися, користуватися нею на свій розсуд, чим порушуються його права власника вказаного нерухомого майна. Наявність перешкод в користуванні позивачем належною йому квартирою [ADDRESS] підтверджується обставинами, встановленими вищевказаними рішеннями судів, які вступили в законну силу, та поясненнями в судовому засіданні представників [PERSON] та [PERSON], які не визнавали правомірність набуття позивачем права власності на квартиру. Таким чином, суд вважає, що твердження позивача про неможливість ним володіти, користуватися, розпоряджатися на власний розсуд з вини відповідачів належною йому квартирою [ADDRESS] знайшли підтвердження в ході розгляду справи, а тому він має передбачене законом право вимагати усунення перешкод у реалізації своїх прав власника, гарантованих Конституцією України та чинним законодавством України шляхом виселення відповідачів із вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення, тому його позовні вимоги підлягають задоволенню. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачами суду не надано. Суд вважає необгрунтованими доводи представника [PERSON] про те? що вона у спірній квартирі не проживає, а тому не підлягає з неї виселенню, оскільки проживання [PERSON] у вказаній квартирі [ADDRESS] підтверджується матеріалами справи, а зокрема, довідкою КЖЕП №1 від 27.10.2011 року, письмовими запереченнями [PERSON] на позов (а.с.59), та не заперечувалося її представником в ході всього судового розгляду справи. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає необхідним у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати по справі - сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 12 грн. 33 коп. та судовий збір у сумі 02 грн. 83 коп., а всього по 15 грн. 16 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved