Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У серпні 2021 року звертаючись до суду з заявою позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком- [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що з 04 жовтня 2008 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Мають дочку [PERSON] , [INFO] . На даний час дочка проживає разом з ним. Згоди щодо місця проживання дочки між ним та відповідачем досягнуто не було. Він має всі необхідні умови для комфортного проживання та розвитку дочки, забезпечений житлом. Мати дочки належним чином не виконує свої материнські обов`язки, не займається вихованням та розвитком дочки. Аліменти які він сплачує на утримання дочки, відповідачка використовує на власні потреби, в результаті чого не забезпечує належного рівня життя для дитини. 17 серпня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідачка не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового підготовчого розгляду в порядку загального провадження на 09 год. 00 хвилин 31 серпня 2021 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 04 жовтня 2021 року. ІІІ. Позиції сторін. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідачка в судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народилася [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.9) Згідно з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2015, [PERSON] належить право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 0,0252 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7410700000:03:003:0625(а.с.10) Відповідно до акта про проживання без реєстрації №1342 від 23.07.2021 року, [PERSON] , 2008 року народження проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації на протязі десяти днів (а.с.8) Відповідно до довідки №024/7-09 №3194 від 13.08.2021 року виданої комітетом самоорганізації населення №7 мікрорайону 273 кварталу, місцепроживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані: дочка [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] (а.с.30) Згідно з рішення виконавчого комітета Прилуцької міської ради Чернігівської області № 557 від 01.11.2011 року, встановлено порядок побачення [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , щосереди та щоп`ятниці з 15 год. до 19 год., щонеділі з 10 год. до 19 год., за погодженням з матір`ю дитини [PERSON] , оскільки дане рішення буде відповідати інтересам дитини(а.с.26). Відповідно до довідки Прилуцької міжрайонної філії державного центра зайнятості від 11.08.2021 року, за період з вересня 2020 року по лютий 2021 року [PERSON] отримала дохід у сумі 18723 грн. 34 коп(а.с.35) Згідно з довідки акціонерного товариства «Українська залізниця» структурний підрозділ «Служба локомотивного господарства» Регіональна філія «Південна залізниця» №926 від 03.09.2021 року, за період з січня 2021 року по липень 2021 року [PERSON] отримав дохід у сумі 74190 грн. 40 коп.(а.с.57) Відповідно до довідки акціонерного товариства «Українська залізниця» структурний підрозділ «Служба локомотивного господарства» Регіональна філія «Південна залізниця» №927 від 03.09.2021 року, за період з січня 2021 року по липень 2021 року з доходів [PERSON] утримано 23281 грн. 35 коп. судових платежів(а.с.58) Згідно з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області №02-16/4370 від 13.09.2021 року, доцільно визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , при цьому батьку дитини не чинити жодних перешкод стосовно її спілкування з матір`ю(а.с.56). Згідно з акту обстеження умов проживання сім`ї від 01 жовтня 2013 року, за місцем реєстрації та проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , матір`ю створені всі необхідні умови для проживання дитини [PERSON] , [INFO] , у неї є окрема кімната, відповідно вмебльована, є комп`ютер(а.с.40). В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] виразила бажання проживати разом з батьком [PERSON] . V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 141 СК України в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагонадійною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним («Neulinger and Shuruk v. Switzerland» від 8 січня 2009 року, заява № 41615/07, «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року, заява № 10383/09). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У зазначених справах Європейський суд з прав людини не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини. Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Суд бере до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у справі № 61-327цс18 у постанові від 17 жовтня 2018 року щодо застосування статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати дитини, у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. У відповідності до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до п. 72 Постанови КМ України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов»язаної із захистом прав дитини» під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як встановлено судом, позивач і відповідач з 2011 року не перебувають в шлюбі, на даний час їх неповнолітня дочка проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні, він здійснює догляд за дочкою та займається її вихованням та навчанням, мати дочки проживає окремо. Батько дитини забезпечений житлом та має постійний дохід. Відповідачем в судовому засіданні повністю визнала позовні вимоги. Орган опіки та піклування з приводу встановлення місця проживання дітей надав висновок, що відповідає вимогам, які повинна дотримуватися зазначена установа, у якому зазначено, що дитина на даний час фактично проживає з батьком, для неї створені належні житлово-побутові умови. Сама дитина чітко підтвердила намір проживати разом з батьком. Мати дитини має право безперешкодного проживання разом з дочкою. Суд, при вирішенні спору виходить з того, що інтереси дитини у вирішенні даного спору є першочерговими і в сукупності доказів, обставин справи, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, ставлення батька до своїх батьківських обов`язків, інтереси дитини, його турбота, житлові умови, розвиток дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний чинники, дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком. Крім того, визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з ним, що передбачено чинним законодавством, а в разі зміни обставин які впливають на вирішення спору про місце проживання дитини, другий з батьків не обмежений повторно ставити таке питання. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Згідно вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд вирішує питання про повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 454 грн. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454 грн.

Outcome: approved