Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визначення розміру часток в праві спільної сумісної власності на квартиру. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 10.02.2015 року його батько [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належне йому майно [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла УЖКГ міськвиконкому від 09.03.1999 року №294, квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та його померлому батьку [PERSON]. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку вказаної квартири після смерті батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М., яка роз'яснила, що для вирішення питання спадкування йому необхідно звернутися до суду для встановлення розміру часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Позивач звертався до відповідачів з вирішення у позасудовому порядку питання про виділ ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, оскільки він позбавлений можливості вільно розпоряджатися майном, але позитивної відповіді не отримав. У зв'язку з чим позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визначити розмір часток співвласників у майні, що є спільною сумісною власністю, а саме у квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], за ним, відповідачами і за померлим [PERSON] по 1/4 частці. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до суду надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 09 березня 1999 року №294, виданого Відділом приватизації житла УЖКГ міськвиконкому, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на праві спільної сумісної власності належить гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року Виконавчим комітетом Смолянинівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі і на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послався на норми ч. 1 ст. 357 ЦК України, в якій зазначено, що частки у праві спільної часткової власності вважається рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідачі не реагують на прохання позивача визначити частки у спільній сумісній власності, а тому вирішити вказане питання в позасудовому порядку неможливо. Таким чином, позивач [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність визначених ідеальних часток кожного із співвласників та вимушений був звернутись до суду. Приписами ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Володіння, користування і розпорядження є триєдина сутність будь - якої форми власності, три його основних правомочності. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Виходячи з положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Отже, виходячи з вищезазначеного, спірна квартира згідно правовстановлюючих документів є спільною сумісною власністю сторін по справі та належить їм в рівних частках. Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України розпоряджання майном, що є спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачу було відмовлено у видачі документа підтверджуючого його право на спадщину приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М., що підтверджується листом нотаріуса від 02.04.2018 року №280/01-16 . Частинами 1, 2, 3 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно до роз'яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII"Про приватизацію державного житлового фонду"). Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласник спірної квартири [PERSON] помер, а нотаріусом відмовлено позивачу у видачі документа, підтверджуючого його право на спадщину, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/4 частці. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири. Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved