Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за нею, право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 7,15 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Артемівської сільської ради, кадастровий номер 6324680500:04:001:0100 призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №784305 виданого 23.08.2001 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [INFO] її мати - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із: земельної ділянки площею 7,15 га в межах згідно з планом яка розташована на території Артемівської сільської ради, кадастровий номер 6324680500:04:001:0100 призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] стала її дочка позивачка по справі [PERSON] . Позивачка на час смерті [PERSON] , постійно проживала разом з нею за однією адресою, хоча зареєстрована фактично не була. В передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачка не зверталася, оскільки прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Заяву про відмову від спадщини позивачка не подавала. Наразі позивачка звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження фактичного прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] через канцелярію Печенізького районного суду Харківської області подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , в якій просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 7,15 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Артемівської сільської ради, кадастровий номер 6324680500:04:001:0100 призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №784305 виданого 23.08.2001 року в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , а [INFO] його батько [PERSON] . Таким чином [PERSON] є спадкоємцем за правом представлення після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із: земельної ділянки площею 7,15 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Артемівської сільської ради, кадастровий номер 6324680500:04:001:0100 призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] на час смерті [PERSON] , постійно проживав та був зареєстрований разом з нею за однією адресою, а тому фактично прийняв спадщину. Наразі [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документального підтвердження фактичного прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві підтримала, просила суд позов задовольнити, позовні вимоги викладені в зустрічній позовній заяві визнала. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги, викладені в зустрічні позовні заяві підтримав просив суд їх задовольнити, первісний позов визнав проти його задоволення не заперечував. Суд вважає, що учасники справи, які не прибули, належним чином повідомлялись про розгляд справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу за їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги первісно позовної заяви та зустрічно позовної заяви підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . ( аркуш 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із: - земельної ділянки площею 7,15 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Артемівської сільської ради , кадастровий номер 6324680500:04:001:0100 призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 №784305 від 23.08.2001 року. ( аркуш 9). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином спадкоємцями після смерті [PERSON] стала її дочка [PERSON] та її онук [PERSON] . Той факт, що [PERSON] є донько [PERSON] , підтверджується: - повторним Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . ( аркуш 10). - повторним Свідоцтвом про шлюбу серія [NUMBER] , відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( аркуш 11). Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] на час смерті [PERSON] , постійно проживала разом з нею за однією адресою, хоча зареєстрована фактично не була. В передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом [PERSON] не зверталася, оскільки прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Заяву про відмову від спадщини позивачка не подавала. Згідно ч. 1, 3, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Ще до смерті [PERSON] [INFO] її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . ( аркуш 41). Той факт, що [PERSON] є онуком [PERSON] підтверджується: - повторним свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] , відповідно до якого його матір`ю записана [PERSON] . ( аркуш 42). - повторним свідоцтвом про шлюбу серія [NUMBER] відповідно до якого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( аркуш 43). - Свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] , відповідно до якого батьком [PERSON] записаний [PERSON] . ( аркуш 44). [PERSON] на час смерті [PERSON] , постійно проживав та був зареєстрований разом з нею за однією адресою, що підтверджується довідкою №29 від 29.10.2019 року ( аркуш 45), отже [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Згідно з частиною 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відмова у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом порушує права позивача за первісним позовом та відповідача на оформлення своїх спадкових прав і здійснення відповідної реєстрації цього права у визначений чинним законодавством спосіб. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд розглянувши справу в межах заявлених первісних та зустрічних позовних вимог і на підставі доказів сторін вважає, що сторони повністю довели ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, та позовні вимоги не протирічать закону та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved