Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON], [INFO], виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони. В обґрунтування вимог заявник послався на те, що в 1986 році перебувала у трудових відносинах з Будівельним управління № 13, після численних перейменувань та реорганізацій - ВАТ «Будівельне управління № 13», яке наразі ліквідовано. Працювала штукатуром-маляром. У зв'язку з аварією на Чорнобильській АЕС була відряджена з підприємства для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 25.06.1986 року по 07.07.1986 року без вихідних та святкових днів в складі формувань Цивільної оборони. Заявника віднесено до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, а також інвалідом другої групи внаслідок Чорнобильської катастрофи. Заявник з метою перерахунку пенсії зверталася до заінтересованої особи по справі, а з метою отримання довідки про заробітну плату за період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зважаючи на ліквідацію підприємства, через Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації, як уповноваженого органу, звернулася до Регіональної комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, а також звернулася до Управління соціального захисту населення Балаклійської районної державної адміністрації з метою отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки під час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС її безпосередньо було залучено до складу формувань Цивільної оборони. В зв'язку з не визначенням днів виїзду в зону та кількості фактично відпрацьованого часу їй було відмовлено. Також заявнику було повідомлено, що підприємства будівельної галузі входили до складу формувань Цивільної оборони, однак будь-які підтвердження цього факту відсутні в зв'язку з плином часу та відсутністю інформації про відповідний розпорядчий документ. При цьому даних щодо видання розпорядчого документу про залучення його та й інших учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС до ліквідації у складі формувань цивільної оборони немає, тому їй і було рекомендовано звернутися до суду за встановленням цього факту. На думку заявника, факт виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони може бути підтверджений наданими документами, зокрема: посвідченням, довідкою МСЕК, експертним висновком, довідками Будівельного управління № 13 тресту «Укрсхіднафтогазбуд» № 479 від 12.05.1992 року та № 32 від 01.02.1993 року, архівними довідками, іншими документами. Оскільки встановлення факту, що [PERSON] виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони необхідно її для отримання довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії та підтвердження відповідного статусу, заявник звернулася до суду з даною заявою. Заявник у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила свої вимоги, вказані в заяві, задовольнити. Представник заінтересованої особи - Зміївського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області в судове засідання з'явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без участі повноважного представника. Суд, дослідивши надані письмові докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно ч. 1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, [PERSON] у 1986 році перебувала у трудових відносинах з Будівельним управлінням № 13, після численних перейменувань та реорганізацій - ВАТ «Будівельне управління № 13», працювала штукатуром-маляром. В зв'язку з аварією на Чорнобильській АЕС заявника було відряджено з підприємства для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 25.06.1986 року по 07.07.1986 року без вихідних та святкових днів, що підтверджується довідками Будівельного управління № 13 тресту «Укрсхіднафтогазбуд» № 479 від 12.05.1992 року та № 32 від 01.02.1993 року, архівними довідками, іншими документами. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та є інвалідом ІІ групи, внаслідок аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії [NUMBER], виданим Харківською обласною державною адміністрацією, вкладкою [NUMBER] до посвідчення громадянина (ки), який (яка), постраждав (ла) внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ХАР-05 № 010334. Експертним висновком, зробленим 09.01.1991 року на засіданні № 42 Харківської міжвідомчої експертної комісії встановлено, що захворювання [PERSON] пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ХАР-05 № 010334, проведеного 07.07.2006 року, [PERSON] безстроково встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто Чорнобильської катастрофи. Ступінь втрати працездатності встановлено 80 %. Відповідно до Інформаційної довідки (про участь у формуваннях ЦО) № 01.1-14/1776-13 від 15.11.2017 року, наданої [PERSON] Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації, повідомлено, що у відповідності до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборони СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 № 201-78; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 року № 02, від 04.05.1986 року № 16, від 19.05.1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей до 8 років. Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України. З урахуванням вищевикладеного, формування ЦО, в т.ч. і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Згідно ч. 1, 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами; видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством (аналогічна норма міститься в п. 1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. N 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі -Порядок). П 7 Порядку регламентовано, що пенсії призваних на військові збори військовозобов'язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період. За інформацією Державного агентства України з управління зоною відчуження, перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 р. № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію Законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Поняття «зона підвищеної радіації» законодавчо не визначено, а застосовувалось деякими командирами військових частин для всієї території 30-км зони Чорнобильської АЕС (зони відселення). Зони небезпеки визначались відповідно до радіаційної ситуації в місцях виконання робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за показниками потужності експозиційної дози. Держкомгідромету СРСР було доручено двічі на місяць станом на 1 та 15 числа забезпечувати Урядову комісію інформацією про радіаційну ситуацію на зазначених територіях. Рішення щодо віднесення населених пунктів або виробничих об'єктів до зони небезпеки приймались Урядовою комісією (від 07.08.1986 № 87, від 19.08.1986 № 108, від 18.09.1986 № 173 та від 05.01.1987 № 339). При виконанні робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках залежно від потужності експозиційної дози територію зони відчуження було поділено на 1-у, 2-у, 3-ю зони небезпеки та зону особливого контролю. До зони небезпеки № 3 належали території з рівнями іонізуючого випромінення від 100 млР/год і вище, до зони небезпеки № 2 - від 20 млР/год до 100 млР/год, до зони небезпеки № 1 - від 5 млР/год до 20 млР/год, до зони особливого котролю - від 2 млР/год до 5 млР/год. Заявник виконувала роботи саме в зоні № 3 в період з 25.06.1986 року по 07.07.1986 року, при цьому проживала в с. Оране та виконувала там роботи, що відноситься до зони № 3. Закон України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Пунктом 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-XII установлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302. Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації. Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни. Особам з інвалідністю внаслідок війни видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни - інвалід», наразі - Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни. Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім'ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина. Згідно з п. 10 Положення №302, "посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Підставою залучення заявника до виконання заходів Цивільної оборони були: положення про Цивільну оборону СРСР, яке затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 - 1976 року, накази заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06.06.1975 року (положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Постанова про організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження начальника ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29.04.1986 року № 01, від 30.04.1986 №02 та інші). У свою чергу, відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111-1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29 червня 1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26 квітня 1986 року, начальника ЦО УРСР від 28 квітня 1986 року, начальника Цивільної оборони Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (від 29 квітня 1986 року № 01, від 30 квітня 1986 року № 2, від 04 травня 1986 року № 16, від 19 травня 1986 року № 52 та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктах та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Дані з Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами мовою оригіналу: «…в состав формирований зачисляются в обязательном порядке граждане СССР мужчины в возрасте от 16 до 60 лет и женщины от 16 до 55 лет … Невоенизированные формирования гражданской обороны, которые могут использоваться в мирное время для борьбы с массовыми лесными пожарами, ликвидации последствий стихийных бедствий, крупных аварий и катастроф, комплектуются личным составом путём привлечения в эти формирования в обязательном порядке рабочих, служащих и колхозников…». Тобто, формування Цивільної оборони, в томі числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Таким чином, громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків), залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Вказане також знайшло своє відображення у виданій заявнику Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації Інформаційній довідці (про участь у формуваннях ЦО) № 01.1-14/1776-13 від 15.11.2017 року. При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обов'язковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони. Таким чином, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони у 1986 році та в інші роки ліквідації, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, мають право отримати такий статусу інваліда війни та/або особи з інвалідністю внаслідок війни. Враховуючи те, що заявник має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, інвалідом ІІ групи, інвалідність пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується документально, то заявник залучався до складу формувань Цивільної оборони та має право на отримання статусу інваліда війни, наразі - особи з інвалідністю внаслідок війни. Будь-яких даних щодо виконання [PERSON] робіт без залучення до складу формувань Цивільної оборони суду чи залишення нею 3 зони небезпеки не надано. Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, суд вважає доведеним та підтверджений документами факт, що [PERSON], [INFO], виконувала роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 5 передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.7 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України та ч.7 ст.81 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено ч. 1, п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження суди розглядають цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У досліджених нормативних актах та матеріалах знайшли своє відображення доводи заявника. Також суд зазначає, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються (ч.1 ст.124 Конституції). Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ч.2 ст.124 Конституції). Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України (ч.5 ст.124 Конституції). Ч. 1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Тому, судове рішення є обов'язковим до виконання на всій території України та всіма фізичними особами та юридичними особами незалежно від форми власності та підпорядкування. Оскільки факт встановлюється з метою підтвердження залучення [PERSON] до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Чорнобильської катастрофи) в 3 зоні небезпеки 25, 26, 27, 28, 29, 30 червня 1986 року, 01, 02, 03, 04, 05, 06, 07 липня 1986 року у складі формувань Цивільної оборони з метою пред'явлення органів Пенсійного фонду України та органів соціального захисту населення, уповноважених на видачу посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни (інваліда війни) та встановлення відповідного статусу, а також на видачу довідки про заробітну плату за період участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС встановленого зразку та перерахунку пенсії на підставі виданих документів, то є підстави для встановлення (надання) [PERSON] статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (інваліда війни) та видачі відповідного посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни (інваліда війни), а також видачу компетентним органами з метою перерахунку пенсії довідки про заробітну плату за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з урахуванням фактів, встановлених рішенням суду. Таким чином, суд прийшов до висновку про наявність підстав для встановлення даного факту та задоволення заяви. У зв'язку вищевикладеним,

Outcome: approved