Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Мукачівський міський відділ Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги мотивує тим, що вона [PERSON] та її малолітній син [PERSON], [INFO], кожен по ? частині є власниками майна - квартири №23, що знаходиться за адресою: м.Мукачево, вул. Фурманова, буд.№6 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 04 липня 2008 року. Так, на даний час у вищевказаній квартирі крім неї та її сина, зареєстрований ще [PERSON], [INFO], колишній чоловік, з яким розірвала шлюб - 13 травня 2014 року згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду. [PERSON] з 16 лютого 2016 року вибув з постійного місця проживання - квартири №23, яка розташована у буд.№6 в м.Мукачево по вул. Фурманова, їй що підтверджується Актом ТОВ І.Т.В. Сервіс Плюс від 08 вересня 2016 року. У зв'язку з чим звертається до суду та просить усунути перешкоду у користуванні квартирою, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщення та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Третя особа - представник Мукачівського міського відділу Головного управління державної міграційної служби України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, по невідомій суду причині про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії Договору купівлі - продажу квартири від 04 липня 2008 року посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], та який зареєстровано в реєстрі № 4091, продавець - Товариство з обмеженою відповідальністю ІМАС-Плюс, в особі директора [PERSON] зобов'язується передати майно, а саме - квартиру №23, яка розташована у будинку № 6 по вул. Фурманова в м.Мукачево у власність покупців - [PERSON] та малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). З копії [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області від 01 квітня 2014 року, вбачається, що квартира №23, яка розташована у будинку № 6 по вул. Фурманова в м.Мукачево на праві приватної спільної часткової власності - по ? частці належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.19-23). -2- Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13 травня 2014 року по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів позовні вимоги задоволено частково та вирішено : Шлюб зареєстрований між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у Мукачівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану 11 березня 1989 року за актовим записом №158 - розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу по справі [PERSON] залишити прізвище - "Карібова". Малолітнього сина - [PERSON], [INFO] залишити проживати при матері [PERSON]. Стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого [INFO] на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованої [INFO], проживає [INFO] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 550 (пятсот пятдесят) гривень, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення ним повноліття, починаючи з 01 квітня 2014 року (а.с.8-10). З копії Акту № 60 наданого ТОВ І.Т.В. Сервіс Плюс 08 вересня 2016 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], за адресою: м.Мукачево, вул. Фурманова, буд.№6, кв.№23, не проживає з 16 лютого 2016 року, про що засвідчили своїми підписами: [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], кв.№25, Закарпатської області, [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], кв.№17, Закарпатської області, [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], кв.№10, Закарпатської області (а.с.5). Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Нормами частин 1,2 статті 61 Житлового кодексу України встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до частини 1 статті 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Нормами статтей 71, 72 Житлового кодексу України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладається на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). В пункті 2 статті 8 Конвенції зазначено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. -3- Судом встановлено, що підстав для збереження за відповідачем [PERSON] право бути зареєстрованим в квартирі №23, яка знаходиться в будинку №6 по вулиці Фурманова в м.Мукачево Закарпатської області - не має, оскільки за вищевказаною адресою не проживає з лютого 2016 року, що знайшло своє підтвердження наданими письмовими доказами, і позивачем доведено, а відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - підлягає до задоволення. Розглядаючи позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку відповідача, суд приходить до наступного висновку. Згідно статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою в день звернення особи із заявою в органи реєстрації. З урахуванням вказаної норми Закону, у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку - необхідно відмовити, оскільки така вимога, на думку суду, окремого вирішення у даному випадку не потребує, так як задоволення попередньої - є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою м.Мукачево, вул. Фурманова, буд. №6 кв.№23, що передбачено ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved