Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що з 27.12.2016 її було призначено на посаду начальника ТСЦ № 5347, розташованого в м. Пирятині Полтавської області. 12 квітня 2018 року була звільнена за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України. Одна із причин звільнення відсутність належної організації та контролю за роботою ТСЦ № 5347, проте в чому конкретно полягає відсутність контролю не зазначено. В наказі є посилання на те, що до неї раніше вже застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Так, в наказах про оголошення доган від 26.01.2018 та 05.03.2018 не наведено обєктивну сторону дисциплінарного проступку. Це не випадково, оскільки жодних протиправних дій вона не вчиняла. У звязку з викладеним просить скасувати наказ про її звільнення та поновити її на роботі, а також стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У встановлений ухвалою суду строк представник відповідача направила до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказала, що наказом РСЦ МВС в Полтавській області № 12к/тм від 26.01.2018 [PERSON] оголошено догану. Так, в ході службової перевірки встановлено безпосередню вину [PERSON] під час відкриття вищої категорії «С» громадянину [PERSON] [PERSON] позивач в своїх власноручно написаних поясненнях на імя начальника РСЦ від 04.01.2018 підтвердила факт повернення посвідчення водія [PERSON] після того, як останній не склав теоретичний іспит зі знання ПДР. З указаним наказом позивач була ознайомлена 26.01.2018, наказ не оскаржувала його, що свідчить про її згоду з ним. Наказом РСЦ в Полтавській області № 35к/тм від 05.03.2018 [PERSON] оголошено догану. Так, 30.01.2018 [PERSON] доповідною запискою на імя начальника РСЦ [PERSON] повідомила, що 26.01.2018 доки вона перебувала у м. Полтава, їй близько 13:00 зателефонувала провідний консультант адміністратор Шестакова Л.В. та повідомила, що останньою та документознавцем [PERSON] виявлено факт відсутності бланків посвідчення водія у кількості 25 штук. [PERSON] зазначила, що прибувши до приміщення ТСЦ № 5347 того ж дня увечері, нею особисто було підтверджено факт відсутності бланків посвідчення водія і самостійно їй не вдалося встановити обставини їх зникнення. Під час позачергової інвентаризації лишків та нестач не виявлено. У своїх поясненнях позивач вказала, що з приводу зникнення і появи бланків посвідчень водія пояснити нічого не може, тобто фактично підтвердила повну відсутність контролю з її боку, не володіння ситуацією щодо стану зберігання матеріальних цінностей в очолюваному нею підрозділі. Крім того, встановлено факт внесення недостовірних даних до Єдиного державного реєстру МВС під час реєстрації автомобіля марки RENAULT KADJAR, номерний знак ВІ 3303СМ, номер кузова [NUMBER], придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону та під час перереєстрації на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ), напівпричіпу з номером шасі SX9NS192WXVPN1511. Під час перереєстрації напівпричіпу 10.01.2018 у ТСЦ, [PERSON] не вжила жодних заходів для встановлення марки та моделі ТЗ, а внесла до ЄДР дані, аналогічні тим, що були внесені під час першої реєстрації, а саме «[PERSON] INNA MARKA МОДЕЛЬ NS-192 ОБЛАДНАНИЙ ЗСУВНИМ ТЕНТОМ», замість «IGASS 1000A». Але у звязку з малозначністю проступку до [PERSON] заходи дисциплінарного впливу не застосовувалися. В наказі РСЦ МВС в Полтавській області від 12.04.2018 № 37к/тм про звільнення [PERSON], підставами звільнення останньої є вищеперелічені причини та безпідставні відмови працівників ТСЦ надавати послуги з реєстрації та перереєстрації транспортних засобів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Також, за час роботи [PERSON] на посаді начальника ТСЦ до її підлеглих неодноразово застосовувалися заходи примусового впливу. Крім того, 23.03.2018 о 15:30 годині на телефон РСЦ надійшла скарга від громадянина, який назвався [PERSON], щодо неможливості зняти арешт з транспортного засобу. Повідомив, що звернувся з цього приводу у ТСЦ у м. Пирятині, проте йому відмовили, і повідомили, що можуть зняти арешт зі згоди РСЦ. Щодо прохання позивача стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на правничу допомогу вказує, що позивач мала можливість та законні підстави звернутися до Центру з надання безкоштовної правової допомоги та отримати такі послуги безкоштовно. Просить в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі (а.с. 154-178). Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головного сервісного центру МВС України направила до суду письмові пояснення, у яких просила проводити розгляд справи без участі представника ГСЦ та врахувати викладену правову позицію ГСЦ. У самому ж письмовому поясненні ніякої правової позиції не викладено, містяться лише посилання на загальні норми нормативно-правових атів та накази РСЦ в Полтавській області про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності (а.с. 148-151). Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що в першу чергу необхідно обґрунтувати всі обставини проведення безлічі службових перевірок. Зазначає, що згідно Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000, зі змінами від 13.09.2017, встановлено вичерпний перелік підстав для проведення перевірок. Жодна з цих підстав не мала місце перед проведенням перевірок. Вказує, що якби і були підстави для проведення перевірок, то під час їх здійснення були наявні маса порушень. Рішенням щодо проведення службового розслідування головою комісії з проведення службового розслідування, визначається предмет, дата початку та закінчення службового розслідування. У матеріалах справи такі дані відсутні. Також перевірки проводяться з відстороненням особи, відносно якої проводиться службове розслідування, рішення про відсторонення особи приймається керівником органу. У жодному акті за результатом перевірки не зазначені обставини , що помякшують чи обтяжують відповідальність за порушення, не зазначено який саме вид стягнення рекомендується застосувати до особи. Не було пропозицій комісії щодо усунення порушень. Комісією не пропонувалося позивачу ознайомитися з жодним із висновків проведення перевірки та не повідомлялося про день, коли з ними можна було б ознайомитися. Позивач ознайомлена лише з останнім висновком. На висновках проведення перевірок відсутні підписи позивача, що означає про порушення з боку комісії, а саме складення актів не у присутності особи, щодо якої відбувається службове розслідування, та не ознайомлення останньої з текстом висновку. Позивач не відмовлялася від підпису, про що свідчить відсутність відповідних актів про відмову від підпису, які повинні бути приєднанні до висновків за результатами перевірки. За результатами перевірки керівником приймається рішення про те, чи підтримує він акт комісії чи ні, щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, відносно якої проводилося службове розслідування. З такими рішеннями позивач не ознайомлена. Вважає, що кількість проведених перевірок з листопада 2017 року по квітень 2018 року свідчить на цілеспрямованість роботи керівництва на те, щоб дискредитувати позивача як керівника Пирятинського ТСЦ. Щодо самого формулювання причини звільнення, то така причина не відповідає вимогам п. 3 ст. 40 КЗпП України. Оскільки немає систематичності невиконання покладених на позивача обовязків та відсутня вина позивача у виявлених порушеннях. З матеріалів справи вбачається, що вина позивача не доведена. За порушення були притягнуті до дисциплінарної відповідальності конкретні працівники та керівник. Позивач не оскаржувала накази про накладення на неї доган, тому що не знала, що цим визнає свою вину. Крім того, оскаржувати такі накази це право позивача, а не обовязок, остання просто не скористалася своїм правом, вказані притягнення до відповідальності не визнає. Позивачем оскаржується останній наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності наказ про звільнення, проте він ґрунтується на попередніх наказах. Даючи системний аналіз причині звільнення, треба більш детально розглянути всі обставини вини позивача. При обранні видів стягнення до відповідного працівника треба враховувати ступінь тяжкості вчиненого порушення, заподіяння шкоди і попередню роботу працівника. До листопада 2017 року ніяких порушень в діях позивача не вбачалося. Крім того, у квітні 2018 року позивачу була нарахована премія у розмірі 70 % посадового окладу, що свідчить про зняття дисциплінарного стягнення до закінчення одного року, а тому позивач вважається такою, що не мала дисциплінарного стягнення. Враховуючи викладене та суттєві порушення під час проведення службових перевірок, просить позовні вимоги задовольнити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Пояснила, що 16.03.2018 направила заявку до РСЦ про потребу у бланках, проте РСЦ не повідомило її про відсутність таких бланків, навпаки 20.03.2018 вона зранку зателефонувала до РСЦ та уточнила, що такі бланки є в наявності. Але по приїзду виявилося, що таких бланків немає в наявності. 21.03.2018 їй зателефонували з РСЦ та сказали, що бланки є в наявності, проте у ТСЦ не було пального і тому позивач попрохала передати бланки іншими особами, на що отримала відмову. Пальне закінчилося раніше, оскільки в березні 2018 року її та працівника ТСЦ викликали двічі до м. Полтава, та 20.03.2018 вона їздила за бланками. Крім того, ні наказу, ні розпорядження про відрядження не надходило. Щодо помилкового накладення арешту на транспортний засіб пояснила, що по телефону звернувся громадянин [PERSON], який навіть не був власником транспортного засобу. Звертатися із заявами повинен лише власник, тому і просили у РСЦ розяснення з цього приводу. Порушень в таких діях не вбачає. Також з 10.04.2018 позивач мала йти у відпустку, проте ні наказу, ні повідомлення про відпустку не отримувала, але і відмови у відпустці не було, тому офіційно вона перебувала на роботі. Додатково пояснила, що на останню службову перевірку 12.04.2018 комісія привезла готовий акт про результати службового розслідування, наказ про її звільнення та трудову книжку з відповідним записом. На день її звільнення вже був оголошений конкурс на її посаду як на вакантну. З висновками службових перевірок, на підставі яких винесено наказ про звільнення, її не ознайомлювали. Зазначила, що протягом останнього року її постійно цькували та шантажували для того, щоб вона написала заяву про звільнення за власним бажанням. Всього з листопада 2017 року по квітень 2018 року було проведено пять службових перевірок, за результатами яких були винесені догани їй та її працівникам, особисто їй було оголошено дві догани. Жодного разу про перевірку попереджень не надходило. В наказі про звільнення від 12.04.2018 є посилання на порушення, проте наведені обставини є надуманими, кожний факт було навмисно перекручено, щоб звинуватити її в неіснуючих порушеннях. Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що працівники Пирятинського ТСЦ притягувалися до дисциплінарної відповідальності за результатами службових перевірок, а не службових розслідувань. А тому норми Положення про проведення службових розслідувань в даному випадку не застосовуються. Підстави проведення таких перевірок були, а саме доповідні записки працівників Пирятинського ТСЦ та скарги громадян. Проте, якими конкретно нормами регулюється здійснення таких перевірок вказати не змогла. Підстава оголошення позивачу першої догани 26.01.2018 видача посвідчення водія особі, яка не склала іспит зі знання ПДР, пояснюючи це тим, що цій особі потрібно було виїздити закордон на тривалий термін. Оголошення другої догани 05.03.2018 було через те, що в приміщенні Пирятинського ТСЦ зникла спецпродукція бланки у кількості 25 штук. При проведенні перевірки вказані бланки виявилися у наявності. Догана була оголошені через те, що позивач не змогла пояснити зникнення та виявлення спецпродукції, хоча повинна здійснювати контроль за всім відділенням. При здійсненні вказаної перевірки, за словами представника відповідача, позивач перешкоджала її здійсненню забороняла перераховувати бланки. Також 12.04.2018 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення за відмову у здійсненні перереєстрації транспортних засобів, так як 23.03.2018, 24.03.2018 надходили скарги на таку відмову Пирятинського ТСЦ, через що громадянам доводилося їхати до найближчого територіального сервісного центру у м. Лубни Полтавської області, тобто додатково витрачати свій час та пальне. Вказана відмова обґрунтовувалася відсутністю бланків для реєстрації автомобілем. Проте таких бланків залишалося 3 шт, і тому позивач здійснювала перереєстрацію вибірково. Позивач не приїхала до РСЦ у м. Полтава по такі бланки, аргументуючи відсутністю пального. Проте за всіма підрахунками пальне повинне ще залишатися, тобто ніяких дій, спрямованих на отримання спецпродукції позивач не вчиняла. Зазначила, що такою поведінкою відмовилася приїхати до РСЦ за бланками, не організувала отримання. Позивач не спланувала використання бланків та їх отримання у належній кількості для безперебійної роботи сервісного центру. Проте на судовому розгляді погодилася, що обовязок забезпечення спецпродукцією здійснюється [PERSON] сервісним центром. Також 21.03.2018 встановлено, що на транспортний засіб громадянина [PERSON] помилково накладено обтяження. Позивач погодила такий висновок та відправила його на погодження до РСЦ, хоча це нічим не передбачено, чим відмовила громадянину у знятті обтяження. Крім того, провідним консультантом адміністратором Шалуном М.О. було повернуто патрульній поліції постанову про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права на керування транспортними засобами через те, що постанова не набрала законної сили. [PERSON] підготував проект листа про повернення матеріалів, а позивач його підписала. На підставі цього було оголошено догану [PERSON] ТСЦ не наділений правом повертати документ, який надійшов із суду з уже прийнятим рішенням про позбавлення особи спеціального права. Вважає, що послуги надані Пирятинським ТСЦ не є належної якості. Неналежна якість проявлялася у відмові у наданні послуг, та інших подіях, про які говорилося раніше. Вважає, що для ознайомлення з висновком службової перевірки, позивач повинна була звернутися з такою заявою. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (ст.ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 9 Конвенції Міжнародної організації праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Перевіряючи наявність правових підстав для застосування дисциплінарного стягнення, правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, судом встановлено наступне. Так, відповідно до наказу [PERSON] сервісного центру в Полтавській області № 12 к/тм від 26.01.2018 [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани за порушення вимог п. 19 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, та п. 2.19 Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, без зазначення, в яких саме діях позивача виразилося порушення (а.с. 76). З пояснень представника відповідача стало відомо, що підставою є видача посвідчення водія на право керування транспортним засобом особі, яка не склала іспит на знання теорії Правил дорожнього руху (а.с. 188). Підставами винесення такого наказу доповідна записка начальника відділу ОРЕР та ВСГ РСЦ МВС в Полтавській області [PERSON] від 03.01.2018; пояснення [PERSON] від 04.01.2018; висновок службової перевірки від 25.01.2018; доповідна записка завідувача сектору персоналу та звязків з громадськістю РСЦ МВС в Полтавській області [PERSON] від 25.01.2018. Проте, з висновком судової перевірки позивач не була ознайомлена, про що свідчить відсутність її підпису у вказаному висновку (а.с. 80-82). Окремого акту, який би свідчив про відмову позивачу від підпису також немає. Суд вважає, такі дії відповідача такими, що суперечать правам позивача, оскільки вказаний висновок стосується її безпосередньо. В наказі [PERSON] сервісного центру МВС в Полтавській області № 35 к/тм від 05.03.2018 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді догани також не міститься пояснень, в яких саме діях позивача виразилося порушення, а містяться лише посилання на нормативно-правові акти (а.с. 114). З пояснень представника відповідача відомо, що до дисциплінарної відповідальності [PERSON] була притягнута через відсутність контролю за бланками посвідчень водія, так як вони спочатку зникли у розмірі 25 шт, а потім зявилися. Підставами винесення вказаного наказу були доповідні записки начальника ТСЦ №5347 РСЦ МВС в Полтавській області [PERSON] від 27.01.2018 та від 30.01.2018 № 31/16-6-27; доповідна записка начальника ВОРЕРВСГ РСЦ МВС в Полтавській області [PERSON] від 31.01.2018 № 31/16-9-32вн; акт про не допуск комісії РСЦ до інвентаризації» від 31.01.2018 № 31/16-2-30вн; акт «Про відмову надати пояснення» від 31.01.2018 № 31/16-2-31вн; лист начальника Пирятинського ВП ГУНП в Полтавській області [PERSON] від 07.02.2018 № 632/115/129/01-18; пояснення від 30.01.2018 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; висновок службової перевірки від 18.02.2018. Проте, висновком службової перевірки від 19.02.2018 встановлено, що всі бланки в наявності у заводській упаковці (а.с. 88-93). Причини зникнення та появи вказаних бланків установити не виявилося можливим. Доступ до сейфу, де знаходилися бланки, мають всі працівники ТСЦ м. Пирятина. Зрозуміло, що спостерігати постійно за сейфом позивач не має можливості. Крім того, виявлення зникнення бланків відбулося 26.01.2018, як вказують позивач та представник відповідача, коли позивач була у місті Полтава, тому позивач фізично не могла проконтролювати, хто 26.01.2018 узяв бланки. При цьому\~суд наголошує,\~що при\~винесенні наказу\~№ 35\~к/тм\~від 05.03.2018\~про притягнення\~[PERSON]\~до дисциплінарної\~відповідальності у\~виді догани,\~відповідач грубо\~порушив норми\~КЗпП України,\~а саме\~ст.\~148,\~якою передбачено,\~що дисциплінарне\~стягнення застосовується\~власником або\~уповноваженим ним\~органом безпосередньо\~за виявленням\~проступку,\~але не\~пізніше одного\~місяця з\~дня його\~виявлення,\~не рахуючи\~часу звільнення\~працівника від\~роботи у\~зв'язку\~з тимчасовою\~непрацездатністю або\~перебування його\~у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Як вбачається з матеріалів справи, 30.01.2018 доповідною запискою позивач повідомила керівництво РСЦ про виявлення нестачі бланків посвідчення водія у кількості 25 штук (а.с. 96). Про вказане зазначала і представник відповідача у судовому засідання. Про те, що начальник РСЦ МВС в Полтавській області отримав вказану доповідну записку свідчить вказівка останнього про термінове проведення позапланової інвентаризації, датоване 30.01.2018 (а.с. 96). Тобто станом на 05.03.2018 пройшло більше місяця з дня виявлення керівництвом РСЦ МВС в Полтавській області вказаної події, а тому наказ № 35 к/тм від 05.03.2018 про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності постановлений з порушенням законодавства. Особливу увагу суд звертає на формулювання причин накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення. Так, одна з причин порушення вимог абзацу 4 п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами. Як зазначено представником відповідача, вказане посилання стосується конкретного випадку про видачу спеціального права керування транспортними засобами громадянину [PERSON], хоча останній не склав іспиту на теоретичні знання Правил дорожнього руху. 26 січня 2018 року за даною подією на [PERSON] накладалося дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Вказані події не можуть бути підставою для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, оскільки позивач уже понесла відповідальність за вказане порушення. Вказане суперечить Основному Закону України. Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Наступною причиною звільнення є порушення абзацу третього розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, відповідно до якого ТСЦ МВС відповідно до чинного законодавства здійснює комплекс заходів, повязаних з проведенням державної реєстрації (перереєстрації) та зняттям з обліку призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортних засобів усіх типів. Також причиною звільнення, на яке є посилання у наказі про звільнення позивача від 12.04.2018, є порушення абзацу 6 розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, відповідно до якого ТСЦ МВС відповідно до чинного законодавства проводить реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів з видачею свідоцтв про реєстрацію, тимчасових реєстраційних талонів та номерних знаків на транспортні засоби, здійснення обміну реєстраційних документів та номерних знаків на транспортні засоби, зняття з обліку зареєстрованих транспортних засобів. Також, згідно пункту 28 розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, відповідно до якого ТСЦ МВС відповідно до чинного законодавства здійснює прийом фізичних або юридичних осіб і розгляд звернень громадян з усіх питань, що належать до повноважень ТСЦ МВС. Вказані посилання на норми стосуються однієї і тієї ж події. Як вказано представником відповідача у судовому засіданні, порушення вказаних норм позивачем виразилося у відмові у наданні послуг з реєстрації та перереєстрації транспортних засобів. Як встановлено судом, вказані відмови відбувалися через відсутність бланків реєстрації транспортного засобу. 17.03.2018 позивач направила до [PERSON] сервісного центру заявку про необхідність у відповідній спец продукції. Позивача ніяким чином не повідомили, що у РСЦ відсутні такі бланки. Крім того, 20.03.2018 позивач зателефонувала до відповідальної особи у РСЦ для уточнення чи є такі бланки у РСЦ, на що їй відповіли, що бланки є в наявності. Факт уточнення наявності бланків позивачем по телефону заперечується представником відповідача. Проте, у будь-якому випадку РСЦ повинен був повідомити позивача про відсутність такої продукції. Чому позивача не повідомили представник відповідача у судовому засіданні пояснити не змогла. Факт нецільового використання пального 20.03.2018 зафіксоване також не було. 22.03.2018 позивач була повідомлена про наявність бланків, проте пального у розпорядженні Пирятинського ТСЦ вже не було, у звязку з чим, позивач прохала спец продукцію передати іншими особами, на що отримала відмову. Як представник відповідача пояснила, таку продукцію можуть надавати лише матеріально відповідальним особам, якою є позивач. Проте, представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що обовязок забезпечення ТСЦ такою продукцією покладається на РСЦ. Також суд враховує відсутність активних дій зі сторони РСЦ щодо повідомлення позивача про відсутність такої продукції на складі. З чого вбачається, що відсутність вказаних бланків у Пирятинському ТСЦ є провиною працівників РСЦ. Також позивачу не було надано ні розпорядження, ні наказу про відрядження. Представник відповідача вважає, що відрядження у інше місто в межах області не є відрядженням, що суперечить пункту 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, яким передбачено, що службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). Місце постійної роботи позивача є місто Пирятин. Місто Полтава є іншим населеним пунктом, який знаходиться на відносно значній відстані, а тому відбуття такого відрядження без відповідного наказу порушує вказану норму права. Доводи представника відповідача про численні скарги 23.03.2018, 24.03.2018 на дії позивача з цього приводу спростовуються наданими позивачем розписками від вказаних скаржників, відповідно до яких вони скаржилися через вимогу працівників Лубенського ТСЦ. Так, працівники Лубенського ТСЦ погоджувалися видати належні особам документи тільки після оскарження ними дій працівників Пирятинського ТСЦ у письмовому виді, та зателефонувавши на гарячу лінію МВС (а.с.46-48). Доводи представника відповідача, що при відмові у здійсненні реєстрації транспортних засобів в наявності було 3 бланки, спростовуються поясненнями позивача, відповідно до яких в черзі вже перебували три особи, яким через брак деяких документів був наданий час для їх отримання. Із зазначеного вбачається, що вини позивача у відмові особам у перереєстрації транспортних засобів немає. Наступним порушенням згідно наказу про звільнення є порушення пункту восьмого розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, відповідно до якого ТСЦ МВС відповідно до чинного законодавства вносить до Єдиного державного реєстру МВС інформацію про накладення або зняття встановлених у визначеному законодавством порядку обмежень щодо транспортних засобів або їх власників. Згідно пояснень представника відповідача вказане порушення стосується відмови позивача скасовувати помилково накладеного обтяження на транспортний засіб. Так, як встановлено судом, до Пирятинського ТСЦ по телефону звернувся громадянин [PERSON], який вказав на помилково накладене обтяження на транспортний засіб. Громадянин [PERSON] не є власником цього транспортного засобу. Позивач погодила висновок про помилково накладене обтяження на транспортний засіб. Позивач у той же день направила до РСЦ висновок про помилково накладене обтяження для узгодження подальших дій, оскільки звернувся не власник транспортного засобу, та не особисто, а по телефону. Направлення вказаного висновку до РСЦ у той же день свідчить про бажання позивача якнайшвидше врегулювати дане питання, а не бажання відмовити особі у знятті помилково накладеного обтяження. З цього ж приводу працівниці Пирятинського ТСЦ [PERSON] оголошено дисциплінарне стягнення у виді догани. Отже, вини позивача у вказаному порушені не вбачається. Наступним порушенням вказане порушення пункту 20 розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, відповідно до якого ТСЦ МВС відповідно до чинного законодавства здійснює ведення обліку надходження, витрачання, наявності номерних знаків і бланкової продукції, а також надання в РСЦ МВС інформації про їх потребу. З пояснень представника відповідача вказане порушення стосується втрати контролю позивачем над бланковою продукцією, що виразилося у зникненні бланкової продукції, а потім її наявності. Так, судом встановлено, що працівниками Пирятинського ТСЦ [PERSON] та [PERSON] виявлено зникнення бланкової продукції у кількості 25 шт. Про що позивач відразу повідомила РСЦ доповідною запискою. При проведенні службової перевірки в присутності працівників Пирятинського ВП всі бланки були в наявності. Так, зазначеною нормою передбачено ведення обліку надходження, витрачання, наявності бланкової продукції, а також надання в РСЦ МВС інформації про їх потребу. Наявність вказаних бланків при перевірці свідчить про їх перебування у приміщенні Пирятинського ТСЦ у той час, коли інші працівники виявили їх нестачу. Наявність спец продукції у повному обсязі не може свідчити про порушення позивачем контролю за ведення обліку надходження, наявністю та витрачання бланкової продукції. Наступною підставою звільнення є порушення позивачем пункту 21 розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, відповідно до якого ТСЦ МВС відповідно до чинного законодавства забезпечує зберігання посвідчення водія на право керування транспортними засобами у разі позбавлення особи права на керування транспортним засобом, а також копій документів про позбавлення спеціального права. Зі слів представника відповідача вказане порушення стосується безпідставного повернення провідним консультант адміністратором Шалуном М.О. патрульній поліції постанову про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права на керування транспортними засобами через те, що постанова не набрала законної сили. [PERSON] підготував проект листа про повернення матеріалів, а позивач його відправила. На підставі цього було оголошено догану [PERSON] Так, ТСЦ не наділений правом повертати документ, якій надійшов із суду з уже прийнятим рішенням про позбавлення особи спеціального права. Проте, вказану постанову повернув [PERSON], за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Позивач як начальник Пирятинського ТСЦ підписує всю вихідну кореспонденцію, тому до вказаного листа супровідний лист підписувала вона. Дії щодо повернення вказаної постанови вбачаються в діях [PERSON], а не в [PERSON] Також в наказі про звільнення [PERSON] від 12.04.2018 підставою звільнення вказано пункт 32 розділу ІІ Положення про територіальний сервісний центр МВС, відповідно до якого ТСЦ МВС відповідно до чинного законодавства сприяє підвищенню якості послуг, що надаються ТСЦ МВС. Вказана причина стосується всіх вище перелічених подій. Зі слів представника відповідача вони узагальнили всі її порушення. Проте, чи взагалі проводиться якийсь моніторинг якості послуг, представник не знає. Вказане свідчить про те, що вказана причина притягнення до дисциплінарної відповідальності є припущенням, не підтвердженим конкретними документами ні висновками моніторингу, ні складанням рейтингу територіальних сервісних центрів у області щодо якості надання послуг. Наступні підстави звільнення, переліченні у наказі про звільнення від 12.04.2018: 1.Порушення пункту 1, абзаців 2, 3 та 9 пункту 2 розділу IV Положення про територіальний сервісний центр МВС, відповідно до якого ТСЦ МВС, якими передбачено, що ТСЦ МВС організовує свою роботу відповідно до вимог законодавства України та правил внутрішнього розпорядку. Начальник ТСЦ МВС відповідає за дотримання дисципліни в ТСЦ МВС, виконання вимог цього Положення розподіляє обов'язки\~між працівниками\~ТСЦ МВС, виконує інші повноваження, які належать до компетенції ТСЦ МВС, відповідно до законодавства. 2.Підпунктів 1, 2, 3 пункту 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників регіонального сервісного центру МВС в Полтавській області, відповідно до яких працівники ТСЦ зобовязані дотримуватися Конституції України та інших актів законодавства України; не допускати порушень прав і свобод людини і громадянина; сумлінно виконувати свої посадові обовязки проявляти ініціативу, творчість постійно удосконалювати організацію своєї роботи. 3.Пунктів 2.1, 2.4-2.6, 2.17, 2.21 та 2.25 розділу 2 функціональних обовязків начальника територіального сервісного центру № [NUMBER] МВС в Полтавській області, відповідно до яких начальник ТСЦ: формулює, планує, здійснює і координує напрямки роботи центру; організовує роботу і ефективну взаємодію працівників центру, спрямовує їх діяльність на безумовне дотримання вимог чинного законодавства та прав громадян; у межах своєї компетенції організовує та контролює виконання нормативно-правових актів, що стосуються діяльності реєстраційно-екзаменаційних підрозділів; організовує виконання підлеглими законодавчих актів Верховної Ради України, Президента України та Кабінету Міністрів України, наказів, розпорядчих документів МВС України, Головного сервісного центру та регіонального сервісного центру; контролює робочий процес з екзаменаційно-реєстраційної діяльності, прийом документів від громадян, їх опрацювання, та приймання державних іспитів, видачу посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, дублікатів такого посвідчення, збереження посвідчення водія на право керування транспортними засобами у разі позбавлення особи права на керування транспортним засобом, а також копії постанов про позбавлення права керування; контролює ведення обліку надходження, витрачання, наявності бланків посвідчення водія, свідоцтв про реєстрацію, номерних знаків, видачу дозволів на встановлення та використання на транспортному засобі реагування субєкта охоронної діяльності спеціальних світлових сигнальних пристроїв авто жовтого (оранжевого) кольору, а також особисто отримує їх у регіональному сервісному центрі; контролює, в межах своєї компетенції, недопущення здійснення в територіальному сервісному центрі реєстраційних процедур з транспортними засобами, що суперечить чинному законодавству або з викраденими транспортними засобами чи такими, що мають підроблені номери агрегатів, та на які накладено обмеження чи обтяження. 4.Стратегії розвитку органів системи Міністерства внутрішніх справ на період до 2020 року, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 № 1023-р. Суд не бере до уваги зазначене як підстави для звільнення, оскільки як зазначила на судовому засіданні представник відповідача вказані норми просто дублюють вищезазначені норми та не потребують окремого пояснення. Тобто ці норми узагальнюють порушення позивача, які перелічувалися до цього. Далі у наказі про звільнення [PERSON] перераховуються порушення, на які попередньо були посилання до норм права безпідставна відмова у виключені з автоматизованої бази даних помилково введеної інформації про обмеження у відчуженні транспортного засобу, що позбавило законного власника права розпоряджатися ним, безпідставне повернення до Управління патрульної поліції в Полтавській області, направленого в ТСЦ для зберігання посвідчення водія та постанови про позбавлення права керування транспортними засобами, безпідставні відмови у здійсненні реєстраційних процедур з транспортними засобами. Вказано, що до [PERSON] за подібні проступки раніше вже застосовувалися дисциплінарні стягнення (догани). В матеріалах справи відсутні підтвердження вчинення позивачем вказаних порушень по декілька разів. Те, що вказані порушення вчиненні позивачем по одному разу підтверджується також поясненнями представника відповідача у судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. А тому підстави, за які позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани не можуть бути підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення. За частину порушень, які вказані в наказі про звільнення [PERSON], остання вже була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Крім того, вина позивача була доведена лише в одному порушенні видачі посвідчення водія на право керування транспортним засобом особі, яка не склала іспит на знання теорії Правил дорожнього руху, зо що 26.01.2018 [PERSON] було оголошено догану. Вина [PERSON] у вчиненні інших порушень представником відповідача не була доведена. Крім того, наказ про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді догани від 05.03.2018 не відповідає чинному законодавству. Розірвання трудового договору відбулося на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України - систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. З аналізу вказаної статті вбачається, що для розірвання трудового договору на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України є обовязковими такі умови: порушення має стосуватися лише тих обовязків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обовязків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обовязків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Щодо останнього порушення, яке стало безпосередньою підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення відмова у здійсненні реєстрації транспортних засобів. Вина позивача не вбачається, у останньої були поважні причини для такої відмови відсутність відповідних бланків, наявність яких повинен був забезпечити регіональний сервісний центр. Щодо застосування до позивача дисциплінарних стягнень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що якщо працівник не допустив нового порушення трудової дисципліни і до того ж проявив себе як сумлінний працівник, то стягнення може бути зняте до закінчення одного року. Оскільки в березні 2018 року відносно позивача застосовувалися заходи заохочення, що не заперечується представником відповідача, суд вважає, що попередні дисциплінарні стягнення у виді доган, оголошені позивачу 26.01.2018 та 05.03.2018, вважаються знятими. Щодо систематичності невиконання працівником, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, то судом вбачається вина [PERSON] у видачі особі, яка не склала іспит зі знання Правил дорожнього руху [PERSON], прав водія на керування транспортним засобом. Вказана подія відбувалася один раз 23.12.2017, за що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани. Вказаний наказ позивач не оскаржувала. Відтак, відповідачем були порушенні норми матеріального та процесуального права при застосуванні дисциплінарних стягнень, так, позивач не була ознайомлена з висновками службових перевірок, у наказах про дисциплінарні стягнення вказані лише посилання на нормативно-правові акти без зазначення обєктивної сторони порушення, ні в наказах, ні на судовому розгляді вина позивача у вчиненні вказаних порушень не доведена, наказ про дисциплінарне стягнення від 05.03.2018 винесений з порушенням строку, а тому позов в частині вимог про скасування наказу начальника РСЦ МВС в Полтавській області про звільнення [PERSON] та поновлення її на роботі на посаді начальника територіального сервісного центру №5347 слід задовольнити. За кожне порушення трудової дисциплін може бути застосовано лише один вид дисциплінарного стягнення. Після застосування догани за порушення трудової дисципліни, не можна застосовувати звільнення за це ж порушення. Відповідачем не доведено вину [PERSON] та наявність причинного зв'язку між невиконанням нею трудових обов'язків і негативними наслідками. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу суд виходить з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Так, вказаними положеннями визначено, що в період тимчасової непрацездатності середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 6 календарних місяців роботи, що передують події, а у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середній заробіток за період з 13 квітня 2018 року по дату робочого дня, що передує фактичному поновленню на роботі 24 листопада 2018 року включно слід виплатити виходячи з середньомісячної заробітної плати обчисленої з виплат за останні 2 календарних місяців роботи, що передують звільненню. За період лютий 2018 року березень 2018 року нарахована заробітна плата позивача склала 12489,00 грн (а.с. 50). Середньомісячна заробітна плата складає 11921,28 грн. Середньоденна 567,68 грн. Стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 88558,08 грн (з травня по жовтень 2018 року: 6х11921=59606,40 грн; квітень 12 роб/дн: 12х567,68=6812,16 грн; листопад 18 роб/дн: 18х567,68=10218,24 грн) за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати. Згідно положень ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати в межах суми за один місяць (2 робочих дні) за мінусом загальнообовязкових податків та зборів, що стягуються з нарахованої заробітної плати) підлягає негайному виконанню. Так, згідно квитанції № 8 про оплату правничої допомоги від 10 травня 2018 року вартість послуг адвоката склала 5000,00 грн (а.с. 57). Зазначені витрати позивачем документально підтверджені та доведені, є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тому дана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до\~п.1\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Судові витрати стягуються пропорційно до задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб які їх понесли. У звязку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову, такий підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved