Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Заявник генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради (далі\~ КНП ТОКПЛ ТОР) Шкробот В.В. звернувся до суду з заявою про проведення в примусовому порядку госпіталізації [PERSON] , [INFO] , обґрунтовуючи вимоги достатніми підставами для госпіталізації, передбаченими законом. В судовому засіданні представник КНП ТОКПЛ ТОР Било О.М. заяву підтримала і пояснила, що [PERSON] , страждає на важкий психічний розлад, що обумовлює його небезпеку для себе. Вперше знаходився на обстеженні та лікуванні в 9 відділенні з 27.05.2005 року по 25.06.2005 року, декілька разів перебував на стаціонарному лікуванні, за час перебування у лікарні відмовляється приймати лікарняну їжу. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в КНП ТОКПЛ ТОР підтримав, висловивши думку про доцільність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. [PERSON] як законний представник пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , який хворіє на психічну хворобу, останні три місяці не їсть (лише чіпси, шоколад, воду, хліб), сильно схуд, три тижні ходить в одному і тому ж одязі, не переодягається. 30.11.2019 року викинув їжу з холодильника, хотів викинути сушку через вікно і побив флакон, виганяв її з хати, виштовхував в коридор, порвав на ній футболку. З 30.11.2019 року не миється, стверджує, що йому «пороблено», а тому вважає, що на даний час необхідне стаціонарне лікування, а тому просить помістити його для обстеження і лікування у психіатричний заклад без його згоди. Захисник [PERSON] заперечила з приводу примусової госпіталізації [PERSON] та вважає що стаціонарне лікування може призвести до погіршення його стану. [PERSON] у судовому\~засіданні заперечив\~щодо його\~госпіталізації у\~психіатричний заклад, вказавши, що він здоровий, поводить себе нормально, бажає лікуватись в домашніх умовах. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Громадянин [PERSON] , [INFO] , 03.12.2019 року о 11 год. 40 хв. поступив повторно, по направленні амбулаторно поліклінічного відділення, у супроводі матері, доставлений бригадою швидкої допомоги у супроводі поліції з діагнозом параноїдна шизофренія, параноїдний синдром. [PERSON] \~був оглянутий\~комісією лікарів\~та за\~наслідками огляду Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] внутрішньо напружений, недовірливий, худорлявий, волосся довге заплутане. На звернену мову реагує не одразу. На запитання не відповідає, не назвав свого імені. Негативістичний, тримається відокремлено, про свої внутрішні переживання не розповідає. Наявна відмова від їжі (маячні ідеї отруєння), що загрожує стану здоров`я і пацієнт становить небезпеку для себе. До свого стану не критичний. Комісія прийшла до висновку, що згідно ст.14 «Закону України про психіатричну допомогу», [PERSON] потребує стаціонарного обстеження та лікування без його усвідомленої згоди у зв`язку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу параноїдна шизофренія, параноїчний синдром. Стаття 14\~Закону України\~«Про психіатричну\~допомогу» встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Закон України «Про психіатричну допомогу»\~виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Даною статтею встановлено, що при затриманні особи, як душевнохворої повинні бути дотримані вимоги, а саме: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про госпіталізацію особи в психіатричний заклад в примусовому порядку. Аналізуючи в сукупності вищенаведені пояснення лікаря-психіатра, законного представника - матері, письмові докази, суд вважає підтвердженими обставини, які свідчать про те, що [PERSON] хворіє важким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе, лікування можливе лише в умовах стаціонару, особа вже проходила таке лікування в умовах стаціонару, а тому суд вважає, що заяву слід задовольнити та госпіталізувати [PERSON] без його згоди у примусовому порядку на стаціонарне лікування до Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні. Поряд з тим, заперечення захисника [PERSON] суд не бере до уваги як необґрунтовані. На підставі наведеного,

Outcome: approved