Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] суму позики у розмірі 7000,00 гривень, збитки за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 97,81 гривень, моральну шкоду у розмірі 7000,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 2 березня 2013 року [PERSON] надав в борг [PERSON] грошову суму в розмірі 7000,00 гривень. В забезпечення повернення коштів [PERSON] надав розписку про отримання позикових коштів з зобов'язанням повернути гроші в строк до 10 березня 2013 року. За спливом вказаного строку, [PERSON] звернувся до [PERSON] з проханням добровільно повернути кошти, тобто виконати умови договору. На звернення позивача [PERSON] не реагує, борг не повертає. В результаті невиконання своїх зобов'язань відповідачем нанесено позивачу суттєвих моральних витрат, оскільки він був позбавлений можливості розпоряджатися власними коштами, на які розраховував в березні 2013 року. Вказані обставини зумовили [PERSON] звернутися до суду за захистом своїх майнових прав в спосіб стягнення позикових коштів з урахуванням відповідальності за порушення грошових зобов'язань відповідно до ст.ст. 625, 1050 ЦК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в порядку ст. 158 ЦПК України, надіслав на адресу суду письмове клопотання про розгляд справи в його відсутність, при чому позовні вимоги підтримані, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 23 вересня 2013 року, 21 листопада 2013 року, 23 січня 2014 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Договір позики, згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення цього договору та його умов, відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON] 2 березня 2013 року позичив відповідачу [PERSON] 7000,00 гривень, що підтверджено відповідною розпискою відповідача. Отже, факт укладання договору позики знайшов своє підтвердження. Відповідно до досягнутої сторонами угоди, відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов'язання в строк до 10 березня 2013 року повернути позикові кошти. Разом з тим, в обумовлені терміни [PERSON] борг не повернув. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням вказаного, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] позикових коштів у розмірі 7000,00 гривень. Крім того, суд звертає увагу, що в силу вимог ст. 625 ЦК України боржник, який просрочив виконання грошового зобов'язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми боргу. З розрахунку наданого позивачем та перевіреному в судовому засіданні вбачається, що сума прострочення повернення грошового зобов'язання складає 97,81 гривень. Вказаний розмір збитків, спричинений неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань підлягає стягненню на користь [PERSON] Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року № 5) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З урахуванням викладених обставин справи, суд на підставі ст. 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує вимоги розумності та справедливості та оцінює завдану позивачу моральну шкоду в сумі 7000,00 гривень. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Стаття 88 ЦПК України визначає принципи і порядок розподілу судових витрат між сторонами. Головний принцип сплати судових витрат полягає у тому, що судові витрати несе сторона, з чиєї вини виникла справа, тобто та сторона, яка вчинила цивільне правопорушення. Так, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що при пред'явлені позову позивачем було сплачено судовий збір, тому ці витрати підлягають відшкодуванню відповідачем. На підставі ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved