Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи позовні вимоги тим, що він разом з дружиною [PERSON] З 1992 року проживають в двокімнатній квартирі №4 в [ADDRESS], загальною площею 59,60 кв.м. З 1992 року він сумлінно сплачує комунальні платежі та добросовісно і відкрито користується даною квартирою, робить поточний та капітальний ремонт, постійно поліпшує умови свого проживання. У відповідності до акта КЖРЕП №5 від 20.12.2016 року №494 він постійно проживає в квартирі №4 в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, буд.90, який знаходиться на балансі КЖРЕП №5. На протязі більше 10 років проживання в даній квартирі жодних вимог та претензій з боку інших осіб, або з боку відповідача не було, інші особи, які мали б право на дане нерухоме майно відсутні, будь-яких звернень з вимогою повернення не було. Вважає, що на квартиру №4 в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, буд.90, є підстави для набуття ним права власності за набувальною давністю. Посилаючись на вимоги чинного занодавства, просить позовні вимоги задовольнити. Сторони в судове засідання повторно не з'явилися, будучи відповідно належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки суду не представили. Згідно вимог ст. 158 ч. 2 ЦПК України позивачем, третьою особою заявлено клопотання про розгляд справи відповідно у їх відсутність, позовні вимоги підтримано в клопотанні в повному обсязі, які просить задовольнити. Заперечень проти позову з боку відповідача в суд не надходило. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.\~\~\~Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Судом, належними доказами по справі, встановлено, що позивач [PERSON] разом з дружиною [PERSON] перебувають у зареєстрованому 16.10.1983 року шлюбі (а.с.18), зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.6-7, 16-17), разом з сином [PERSON] проживають в двокімнатній квартирі №4, що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90, загальною площею 59,60 кв.м. (а.с.11). Актом №494 від 20.12.2016 року КЖРЕП №5 підтверджується, що позивач [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та з сином [PERSON] проживають в двокімнатній квартирі №4 що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.12). Будинок №90 в м.Чернівці по вул. Героїв Майдану перебуває на балансі територіальної громади міста Чернівці та обслуговуванні КЖРЕП №5 (а.с.13). Відповідно до Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, відомості щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відсутні (а.с.14) Інвентаризаційна вартість квартири №4 що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90, загальною площею 59,60 кв.м., в тому числі дві житлові кімнати площею 43,40 кв.м. з урахуванням діючих коефіціентів індексації становить 237225,00 грн. (а.с.15). Відповідно до технічного паспорта (а.с.8-10), квартира №4 що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90, загальною площею 59,60 кв.м., в тому числі дві житлові кімнати площею 43,40 кв.м. Крім того судом встановлено, що з 1992 року по даний час позивач разом з дружиною та сином проживає в квартирі №4 що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90, користується нею, періодично проводить ремонтні роботи в даній квартирі, сплачував комунальні та інші платежі. Так, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пунктами 13,14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5, 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено про можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.ст. 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону бо на незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.344 ч.1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Виходячи зі змісту ст.344 ЦК України та п. 9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» інститут набувальної давності базується на сукупності таких обставин: тривалого добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом зазначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обовязку повернути річ власнику, а також йому не предявлявся правомочною особою позов про повернення майна. Однією з основних умов для набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне володіння, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.Відповідно до п.13 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звзку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Суд, за сукупностю досліджених по справі доказів, дійшов висновку, що позивач [PERSON] з 1992 року добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою №4 що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90 по теперішній час. Відповідач не предявив права на квартиру №4 що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90, спростувань вказаних обставин та вимог про повернення їм нерухомого майна, а тому позивач набув право власності за набувальною давністю на квартиру №4 що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90. Позивачем [PERSON] квартира №4 що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90 використовується за призначенням на підставах, не заборонених законом, що узгоджується з приписами ст. 328 ЦК України, згідно з якою право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що діючий Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 р., набрав чинності 01.01.2004 р., то правовідносини, урегульовані ст. 334 ЦК України та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підпадають під їх дію. Тобто, позивач [PERSON] з 01.01.2001 р. по час звернення з позовом до суду минуло більше 10 років, як позивач добросовісно, відкрито і безперервно володіє квартирою №4 що знаходиться в м.Чернівці вул. Героїв Майдану, 90. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На основі всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як сторона по справі, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судприходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення На підставі викладеного та

Outcome: approved