Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки і піклування служби у справах дітей Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позові посилається на те, що вона, являється власником квартири №2 будинку № 6 за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична, на підставі витягу №25332596 про право власності на нерухоме майно від 16.02.2010 року. Згідно довідки про склад сімї та реєстрацію, за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична, 6/2, зареєстровані: [PERSON](власник), [PERSON] (наймач), [PERSON] (племінниця власника) та [PERSON] (син племінниці). Вказує, що [PERSON] (племінниця власника) та [PERSON] (син племінниці) не проживають за адресою: [INFO], цей факт підтверджується актом ПП«Садгора-Сервіс» від 04.10.2018 року. Просить суд, визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична, 6/2. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представника позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. У судовому засіданні представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, зазначили що відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] проживають за кордоном в Італії, дитина восени 2018 року проживала та проводила свій час з позивачем в даному будинку. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є сусідкою позивачки, та вказала, що [PERSON] племінниця позивачки проживає за кордоном, більше 3 років вона її не бачила. Син відповідачки [PERSON] в жовтні 2018 року був в Україні, проживав у батьків [PERSON] час від часу відвідував позивачку, їв у неї, купався, грався з сусідськими\~ дітьми. Перешкод в заселенні або користуванні житлом ніхто відповідачці та її сину не чинив. У судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є сусідкою позивачки, та вказала, що [PERSON] племінниця позивачки проживає за кордоном, більше 3 років вона її не бачила. Син відповідачки [PERSON] в жовтні 2018 року був в Україні, проживав у батьків [PERSON] час від часу відвідував позивачку, він грався з її онуком, коли бував за даною адресою. Перешкод в заселенні або користуванні житлом ніхто відповідачці та її сину не чинив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився та подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно витягу №25332596 про право власності на нерухоме майно від 16.02.2010 року позивач [PERSON] являється власником квартири №2 будинку № 6 за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична. Судом встановлено, що згідно довідки ПП «Садгора-Сервіс» №6033 від 04.10.2018 року про склад сімї та реєстрацію, за адресою: м. Чернівці, вул. Демократична, 6/2, зареєстровані: [PERSON](власник), [PERSON] (наймач), [PERSON] (племінниця власника) та [PERSON] (син племінниці). Судом встановлено, що згідно акту ПП «Садгора-Сервіс» № 318 від 04.10.2018 року [PERSON] (племінниця власника) та [PERSON] (син племінниці), які зареєстровані за адресою: [INFO], зі слів сусідів не проживають за вищевказаною адресою більше одного року. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Згідно пункту 39 Постанови, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Аналогічне викладено в ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідачі, як члени сім'ї власника житла, не проживали у спірному будинку, без поважних причин понад строки, визначені ст. 405 ЦК України, а саме з вересня 2017 року згідно даних акту, суд вважає можливим визнати [PERSON] та [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. За таких обставин суд, вважає за необхідне визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки останні не проживають за адресою: [INFO], понад один рік.

Outcome: approved