Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] у липні 2017 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що шлюб зареєстровано 01 лютого 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області. Від шлюбу [INFO] у нас народився син - [PERSON]. Внаслідок різних характерів та поглядів на життя між ними часто виникали непорозуміння, що призвело до припинення подружніх відносин, вони перестали вести спільне господарство та більше двох років разом не проживають. Між ними повністю втрачені почуття любові та поваги, шлюб носить формальний характер та негативно впливає на світогляд їхнього неповнолітнього сина, який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, спору про поділ майна немає, усі попередні намагання налагодити сімейні відносини залишилися безрезультатними. З цих підстав просить шлюб розірвати, проти примирення категорично заперечує, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам неповнолітнього сина, що мають істотне значення. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, вказавши, що позивач із відповідачем не проживають разом більше двох років, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, між ними втрачено почуття любові та поваги. Вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам її неповнолітнього сина, у зв'язку із чим просять позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили щодо розірвання шлюбу, при цьому відповідач [PERSON] вказав, що справді він та позивач не проживають разом більше двох років, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, при цьому вважає, що шлюб необхідно зберегти. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони вступили у зареєстрований шлюб 01 лютого 2014 року про що складено відповідний актовий запис №08 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бережанського районного управління юстиції у Тернопільській області, яким видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. [INFO] від шлюбу народився син - [PERSON], про що складено актовий запис №2935 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 03 грудня 2014 року видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. У судовому засіданні установлено, що сторони більше двох років разом не проживають, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, між ними втрачено почуття любові та поваги. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Натомість позивачем зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Натомість у наданий судом строк, сторони не дійшли до примирення подружніх стосунків. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved