Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: 02092, [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з нею до 06 травня 2011 року. У 2011 році на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2011 року шлюб між ними розірвано. Фактичне спільне проживання подружжя припинилось також в 2011 році. З того часу відповідач за вищевказаною адресою не проживав, участі в утриманні житла не брав, станом на сьогоднішній день його місце проживання їй невідоме. Вже понад три роки відповідач не проживає за місцем реєстрації. Реєстрація відповідача в квартирі створює суттєві перешкоди для неї в користуванні квартирою. Відповідач порушує право її власності, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто вона обмежена у здійсненні свого права власності. Факт реєстрації в квартирі відповідача завдає додаткових матеріальних витрат на оплату комунальних послуг, що завдає їй матеріальної шкоди. Добровільно знятися з реєстрації в належній їй квартирі відповідач відмовляється, тому вона просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, відповідача, та за згодою позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 1997 року між [PERSON], [PERSON], діючої від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON], діючої від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON], діюча від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON], діюча від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] придбали, в рівних долях, квартиру під [ADDRESS] (а.с.4). Відповідно до довідки форми № 3-а, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 406 05 листопада 2014 року № 2020, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1964 року народження - з 05 липня 2012 року, [PERSON], 1997 року народження - з 05 липня 2012 року, [PERSON], 1962 року народження - з 02 серпня 2005 року (а.с.6). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 травня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За вимог ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту, складеного квартиронаймачами будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та затвердженого начальником ЖРЕО № 406, у квартирі [ADDRESS], зареєстрований, але фактично не проживає [PERSON], його особистих речей у квартирі немає (а.с.7). Згідно довідки № 2021 від 05 листопада 2014 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 406, [PERSON] протягом трьох років із заявами про неможливість проживання за адресою: [ADDRESS], щодо прописки та виписки не звертався (а.с.8). Відповідно до довідки № 54 від 14 січня 2015 року, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 406, від [PERSON] в ЖРЕО № 406 Дніпровського району м. Києва ніяких заяв та інших документів на предмет реєстрації чи зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] не надходило (а.с.24). Згідно листа-відповіді Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12 січня 2015 року № 48/17055, звернень гр. [PERSON] стосовно чинення йому перешкод в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві не надходило (а.с.23). Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави для зняття з реєстрації місця проживання визначені у статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", якою передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання, серед іншого, здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень її прав власника житлового приміщення, в даному випадку шляхом визнання втратившим право користування квартирою [ADDRESS] [PERSON] Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved