Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , житель [ADDRESS] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , жительки [ADDRESS] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики, що становить 293194,42 грн., з них 281004 грн. суми основного боргу та 12190,42 грн. трьох процентів річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] позичив 28 липня 2019 року [PERSON] , [INFO] , яка проживає по [ADDRESS] гроші в сумі 4000 (чотири тисячі) євро, що станом на 02.09.2021 року, згідно офіційного курсу НБУ становить в еквіваленті 127729,2 грн. Вказану суму, згідно наданої [PERSON] розписки, вона зобов`язувалась повернути позивачу до кінця січня 2020 року. 01 лютого 2020 року позивач вдруге позичив відповідачу [PERSON] гроші в сумі 4800 (чотири тисячі вісімсот) євро, що станом на 02.09.2021 року, згідно офіційного курсу НБУ, становить в еквіваленті 153275,04 грн. Дану суму, згідно наданої [PERSON] розписки, вона зобов`язувалася повернути позивачу до кінця травня 2020 року. Гроші по вказаних двох договорах позики були передані позивачем особисто [PERSON] у момент підписання відповідних розписок. На даний момент [PERSON] не повернула [PERSON] позичені кошти, оригінали обох розписок знаходяться у позивача, що підтверджує невиконання відповідачем зобов`язання з повернення боргу. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 04.10.2021 року заборгованість відповідача становить: 1) по першій розписці 134144 грн., що складається з 127729 грн. суми основного боргу, та 6415,33 грн. трьох процентів річних; 2) по другій розписці 159050 грн., що складається з 153275 грн. суми основного боргу, та 5775 грн. трьох процентів річних. Станом на 02.09.2021 боргова сума позик відповідачем не повернута, не зважаючи на неодноразові звернення позивача до неї щодо повернення позики. 05 листопада 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.03 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. За даними реєстру територіальної громади відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована по [ADDRESS] , що стверджується повідомленням Городенківської міської ради Івано-Франківської області від 04.11.2021 № 3743. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просив задовільнити. На підтвердження заявлених позовних вимог надав суду оригінали розписок від 28.07.2019 та від 01.02.2020. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги визнає. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Ч.3 ст.211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , проживаючою по [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , 28.07.2019 було укладено договір позики у простій письмовій формі (розписка) в присутності двох свідків ( [PERSON] , [PERSON] ), згідно умов якого, [PERSON] позичила у [PERSON] 4,000 тис. євро (чотири тисячі євро) що дорівнює на 28.07.2019 - 120 тисяч гривень; вказану суму зобов`язувалася повернути до кінця січня 2020 року; повернення вказаної суми боргу гарантувала належним їй майном автомобілем (Фіат Добло). Крім того, 01.02.2020 між [PERSON] , [INFO] , жителем [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , проживаючою по [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , було укладено договір позики у простій письмовій формі (розписка) в присутності двох свідків ( [PERSON] , [PERSON] ), згідно умов якого, [PERSON] позичила у [PERSON] 4,800 тис. євро (чотири тисячі вісімсот євро); вказану суму зобов`язувалася повернути до кінця травня; повернення вказаної суми боргу гарантувала належним їй майном (Фіат Добло). Розписку [PERSON] писала без примусу в тверезому вигляді. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України: за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження факту отримання відповідачем коштів позивачем надано оригінали розписок від 28.07.2019, та від 01.02.2020. Відповідач до суду не з`явилася, факт написання розписки від 28.07.2019, та від 01.02.2020 не оспорювала, до суду подала заяву про визнання позовних вимог, а тому виникнення боргового зобов`язання за договорами позики є встановленими належними доказами, а саме оригіналом розписки розписок від 28.07.2019, та від 01.02.2020. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Зі змісту договорів позики (розписки) від 28.07.2019, та від 01.02.2020 можна зробити висновок, що відбулася передача грошових сум від позикодавця [PERSON] до позичальника [PERSON] . Однак, отримані в якості позики кошти [PERSON] , у вказаний в договорах позики (розписки) від 28.07.2019, та від 01.02.2020 строк, не повернула, доказів протилежного відповідачем надано не було. Оригінал договорів позики (розписки) від 28.07.2019, та від 01.02.2020надано суду позивачем, що доводить невиконання відповідачем своїх зобов`язань. За змістом ч.1 ст.526 та ч.1 ст.530 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованості за договорами позики (розписки) від 28.07.2019, та від 01.02.2020підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 281004 грн. (двісті вісімдесять одну тисячу чотири гривні) Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних за договорами позики (розписки) від 28.07.2019, та від 01.02.2020слід зазначити наступне. У частині першій статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки [PERSON] не виплатила позивачу суму боргу за договорами позики (розписки) у розмірі 281004 грн. у строк, визначений у розписках, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних у розмірі 12190,42 грн. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю I групи (копія пенсійного посвідчення № [NUMBER] , видане 03.11.2020). Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, судом задоволено позов, то з відповідача слід стягнути до державного бюджету судовий збір в розмірі, передбаченому пп.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 2931,95 грн. (1 відсоток ціни позову 293194,42 грн.) На підставі ст.ст. 207, 253, 257, 509, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 638, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved