Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом, який мотивувала тим, що [INFO] померла [PERSON], яка за життя склала заповіт на її користь, а саме, заповіла їй усе приналежне майно, до складу якого також входить житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Інших спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті [PERSON], немає. Спадщину позивач прийняла в порядку ст.1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття разом проживала зі спадкодавцем, однак у встановленому порядку свої спадкові права оформити не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно, про що нотаріусом було винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З викладених підстав позивач просила визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яке знаходиться в [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явились. Позивач, у поданій позовній заяві, одночасно просила справу розглядати у її відсутності, а від Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області надійшло повідомлення від 07.04.2015 року за №55, у якому сільська рада просила позов [PERSON] задовольнити та справу розглядати за відсутності представника ради. За таких обставин, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області 07.05.2007 року, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в селі Висоцьк Любомльського району Волинської області (а.с.3). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Копією дубліката заповіту, посвідченого Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області 30.11.2000 року, доводиться та обставина, що [PERSON] на випадок своєї смерті все приналежне їй майно заповіла своїй онучці - позивачу [PERSON], яка після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка "[PERSON]", що стверджується копією її свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.04.1988 року Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області, та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 09.08.2007 року Світязькою сільською радою Шацького району Волинської області (а.с.5, 4, 4 - на звороті). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві із часу відкриття спадщини. У статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Та обставина, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем доводиться копією довідки Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області від 30.12.2014 року №714, з якої слідує, що на день смерті разом з [PERSON] в [ADDRESS] проживала і проживає на даний час її онука - [PERSON] (а.с.3 - на звороті). Матеріали спадкової справи №10/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] свідчать також про те, що інших спадкоємців, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON], немає (а.с.27-36). Згідно п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Постановою Любомльської державної нотаріальної контори Волинської області від 23.01.2015 року №19/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно (а.с.6). Приналежність спадкодавцю [PERSON] зазначеного нерухомого майна доводиться вищевказаною довідкою Штунської сільської ради Любомльського району Волинської області від 30.12.2014 року №714 (а.с.3 - на звороті). Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.04.2015 року за №35919223 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 03.04.2015 року за №35915363, підтверджено відсутність записів щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS], зокрема, щодо реєстрації його права власності, іпотеки, заборони відчуження (а.с.38, 39). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, двох сараїв, вбиральні, колодязя питного, які знаходяться в [ADDRESS], та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно за позивачем - [PERSON] (а.с.10-14). Статтею 392 ЦК України установлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В порядку ч.1 ст.61 ЦПК України фактичні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, у зв'язку із визнанням позову, суд вважає доведеними. Таким чином, з'ясовані по справі обставини свідчать, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, які знаходяться по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON]

Outcome: approved