Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 лютого 2014 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] втратившим право користування належним їй житловим будинком. В позові вказала, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 22 травня 1999 року по 30 травня 2012 року. За час перебування у шлюбі придбали спірний будинок, який рішенням суду виділено у її власність Відповідач у вказаному будинку не проживає з квітня 2012 року, тому у відповідності до ст.71 ЖК України втратив право користуванням ним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] ( адвокат, діє відповідно до угоди про надання правової допомоги від 31 січня 2014 року) позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] визнав частково, підтвердивши, що дійсно рішенням суду спірний будинок був переданий у особисту власність позивача, яка сплатила йому вартість його частки, через що жодного відношення до цього будинку він не має та підлягає зняттю з реєстрації. Втім знятись з реєстрації у цьому будинку не може, оскільки іншого житла не має, а проживає в квартирі нової дружини. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази та матеріали цивільної справи, суд вважає необхідним позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Судом встановлено, що сторони з 22 травня 1999 року по 25 лютого 2012 року перебували у шлюбі, в якому у січні 2003 року придбали будинок в [ADDRESS]. Після придбання будинку, в ньому зареєструвались позивач та відповідач. Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 25 лютого 2013 року (справа №503/146/13-ц) спільно сумісне майно сторін було поділене, зокрема у власність позивача [PERSON] був переданий спірний житловий будинок з необхідністю сплати відповідачеві належної йому частки в сумі 17819 грн., які були сплачені позивачем. Судом на підставі пояснень сторін та акту обстеження від 19 березня 2013 року, встановлено, що відповідач у вказаному будинку не проживає з квітня 2012 року, проживаючи весь цей час у належній його новій дружині квартирі, маючи при цьому у власності житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (довідка Писарівської сільської ради №255 від 25 лютого 2014 року). Відповідно до ст.71 та 163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї жиле приміщення за ними зберігається протягом шести місяців. Непроживання зазначених осіб без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання їх втратившими право користування житлом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року №2, передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] в належному позивачеві будинку без поважних причин не проживає більше шести місяців, з заявою про продовження цього строку не звертався, тому після спливу цього строку втратив право користування вказаним жилим приміщенням, що він сам в судовому засідання і визнав. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N1382-IV, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Стаття 7 цього закону встановлює, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду про визнання втратившою право користування житлом, свідоцтва про смерть. Колегія суддів з розгляду цивільних справ Верховного Суду України в ухвалі від 16 січня 2012 року зазначила, що власник може вимагати усунення обмеження у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. У зв'язку з цим, позовні вимоги позивача є обґрунтованим та підлягають задоволенню. Крім цього, згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати, до яких ст.79 ЦПК України відносить,окрім іншого, судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved