Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Заявники звернулися до суду із заявою (з уточненнями) в якій просять встановити факт, що вимушене переселення [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~разом з\~малолітньою донькою\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] , у грудні 2014 з окупованої території та незаконно анексованої Автономної Республіки Крим, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та с. Варварівка, Україна. В обґрунтування заяви вказали, що вони народилися в с. Совєтське Совєтського району Автономна Республіка Крим та перебувають у шлюбі між собою. Від даного шлюбу мають чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого мають посвідчення багатодітної сім`ї. До вимушеного переселення у грудні 2014 були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . До вимушеного переселення з АР Крим [PERSON] займалася власною справою та була зареєстрована як фізична особа підприємець. На тимчасово окупованій території АР Крим у її чоловіка [PERSON] у власності залишилося майно, а саме: будинок та земельна ділянка. Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04.12.2014 № 3520000186 та № [NUMBER] , а також нових довідок від 12.07.2017 та 24.12.2017 за № 186 та № 0000447910, вони перемістилися зі свого постійного місця проживання на тимчасово окупованій території АР Крим до [ADDRESS] , де проживають і на даний момент. Звернення у порядку окремого провадження до суду із заявою про встановлення юридичного факту вимушеного переселення з окупованої території Автономної Республіки Крим відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь України, й зумовлене тим, що вони мають на меті визначити свій статус як осіб, які перебувають під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (жертви - потерпілих від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 08.05.2019 відкрито провадження у справі та справу призначено до судового розгляду (а.с. 96-97). Заявники та їх представник у судове засідання не з`явилися, представник надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити (а.с. 188). Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заяв та заперечень не подали (а.с. 174, 176). Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі та разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , були зареєстровані і постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними відомостями, які містяться у паспортах заявників, свідоцтвах про одруження та про народження (а.с. 24-29). Також встановлено, що заявники є багатодітною сім`єю, що підтверджується даними свідоцтв про народження та посвідченням № [NUMBER] від 02.09.2013 (а.с. 29-31). З 02.10.2001 [PERSON] є фізичною особою підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с. 32-33). Заявнику [PERSON] на праві власності належить нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,2012 га та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] № 023792 від 05.05.2003, договором купівлі продажу житлового будинку від 12.01.1999, посвідченим приватним нотаріусом Совєтського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 16; 34/100 частки нежитлової будівлі магазину № [NUMBER] за [ADDRESS] : [ADDRESS] . Леніна с. Варварівка Совєтського [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 30.03.2005 (а.с. 34-36). Згідно довідок від 04.12.2014 року № 3520000186 та № 3520000187 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Олександрівської районної державної адміністрації, заявники [PERSON] та [PERSON] разом з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що постійно проживали за адресою: [ADDRESS] , перемістилися з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS] , де були зареєстровані з 17.04.2015. Термін дії довідок продовжувався до 04.12.2015, 04.06.2016 та 05.12.2016 відповідно (а.с. 37-38). Взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] та [PERSON] також підтверджується довідками від 12.07.2017 № 186 та від 24.12.2017 № [NUMBER] (а.с. 39-40). Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. Відповідно до ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод внутрішньо\~переміщених осіб» від 20.10.2014, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що підставами внутрішнього переміщення осіб на території України може бути, зокрема, збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. У ч.\~1\~ст.\~4,\~ч.\~1\~ст.\~5 Закону\~України «Про\~забезпечення прав\~і свобод\~внутрішньо переміщених\~осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 01.10.2014\~№ 509\~«Про облік\~внутрішньо переміщених\~осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. За змістом встановленої форми довідки не передбачається внесення до неї відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Положеннями Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод внутрішньо\~переміщених осіб» не передбачено порядку підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення. У ст.\~55\~Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. У Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 25.12.1997\~№ 9-зп (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) визначено, що ч.2 ст.\~124\~Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Навіть з урахуванням внесених змін до Конституції України Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», вказане Рішення Конституційного Суду України не втратило свого значення. У Рішенні Конституційного\~Суду України\~від 07.05.2002\~№ 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64\~Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. У частині четвертій статті 10\~ЦПК України і статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. За змістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов`язання, взяті на себе Договірною державою за статтею 1, включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку - позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08.07.2004 № 48787/99, § 313; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16.06.2015 № 40167/06, § 129). У разі наявності виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08.07.2004 № 48787/99, § 333; рішення ЄСПЛ у справі «Catan and Others v. the Republic of Moldova and Russia» від 19.10.2012 №№ 43370/04, 8252/05 and 18454/06, § 109; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16.06.2015 № 40167/06, § 130). У випадках, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов`язань. Такі зобов`язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю (як вираження своєї юрисдикції) над відповідною територією, так і заходів із забезпечення поваги до особистих прав заявника (рішення ЄСПЛ у справі Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia» від 08.07.2004 № 48787/99, § 335, § 339; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16.06.2015 № 40167/06, § 131). Таким чином, перша частина цих зобов`язань вимагає від держави відстояти або відновити свій суверенітет над територією та утриматися від будь-яких дій з підтримки сепаратистського режиму (див. там само, §§ 340-345). Згідно з другою частиною зобов`язань держава повинна вжити судових, політичних або адміністративних заходів для забезпечення особистих прав заявника (див. там само, §§ 340-345, § 346; рішення ЄСПЛ у справі «Sargasyan v. Azerbaijan» від 16.06.2015 № 40167/06, § 132). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Відповідно до ч. 3 ст.\~5\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що встановлення факту, що має юридичне значення, щодо вимушеного переселення заявників з окупованої території та незаконно анексованої Автономної Республіки Крим, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та с. Варварівка, Україна, можливе лише у судовому порядку. Як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати судовий захист прав і свобод людини і громадянина, тобто, саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до зазначених вище конституційних норм, право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявників, при цьому відповідний юридичний факт є індивідуальним, оскільки має правові наслідки лише для заявників. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 759/759/17 від 07.03.2018, № 363/2981/16-ц від 14.03.2018, № 428/13977/16-ц від 06.06.2018, № 417/3852/17 від 21.03.2018, № 243/7029/17 від 12.04.2018 та № 428/12368/16-ц від 21.03.2018. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Стосовно обставин, що зумовили вимушене переселення заявників, то суд виходить з такого. Статтею 1\~Закону України\~«Про оборону\~України» від\~06.12.1991\~№ 1932-ХІІ визначено, що збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з дій, зазначених в даній статті Закону, серед яких значиться вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України. Згідно ст. 1 Закону України\~"Про\~забезпечення прав\~і свобод\~громадян та\~правовий режим\~на тимчасово\~окупованій території\~України" від 15.04.2014 № 1207-VІІ, Автономна Республіка Крим та м. Севастополь визнано тимчасово окупованою територією України з зазначенням дати початку тимчасової окупації 20.02.2014. Крім того, резолюцією Генасамблеї ООН від 19.12.2016 підтримано резолюцію Третього комітету Генасаммблеї ООН «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь (Україна)» та визнано Російську Федерацію державою окупантом. До того ж, 19.12.2017 Генасамблея ООН схвалила оновлену резолюцію про стан дотримання прав людини в окупованому Росією Криму. Заявники [PERSON] та [PERSON] є громадянами України та до початку окупації були зареєстровані у с. Варварівка Автономна Республіка Крим, Україна, як повноправні громадяни своєї країни, мали власне житло, майно, налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте, наведені обставини призвели до неможливості подальшого проживання за вказаною адресою, а тому у грудні 2014 внаслідок воєнних дій Російської Федерації проти України заявники разом з дітьми змушені були переїхати до с. Івангород Олександрівського району Кіровоградської області, залишивши житло, змінивши власний побут та спосіб життя. Заявники переселилися з окупованої території задля уникнення загрози їх життю, здоров`ю, свободи, насильницькій втраті громадянства, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав вільного володіння, розпорядження та користування майном, прав на працю та захист у результаті збройної агресії Російської Федерації. Встановити такий юридичний факт заявникам потрібно для визначення їх статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, нормами національного законодавства, іншими нормами міжнародного права. З огляду\~на викладене,\~приймаючи до\~уваги,\~що встановлення\~юридичного факту\~вимушеного переселення\~з окупованої\~території та\~незаконно анексованої\~Автономної республіки\~Крим,\~Україна,\~має правове\~значення для\~заявників щодо\~виникнення,\~зміни або\~припинення особистих\~чи майнових\~прав,\~суд вважає\~доцільним та\~необхідним встановити\~факт,\~що вимушене\~переселення [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~разом з\~малолітньою донькою\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у грудні\~2014\~року з\~окупованої території\~та незаконно\~анексованої Автономної Республіки Крим, Україна, відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією території Автономної Республіки Крим та с. Варварівка, Україна.

Outcome: approved