Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04 серпня 2012 року. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №63. Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалось через втрату почуття любові один до одного та взаємоповаги, шлюбні відносини між ними припинено, разом вони не проживають та не ведуть спільного господарства. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим. 04 квітня 2015 року відповідача засуджено за вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області за ч.2 ст. 309 КК України. 23 квітня 2018 року відповідача засуджено вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області за ч.1 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 24 липня 2018 року вказаний вирок змінено - відповідачу призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць. На теперішній час відповідач відбуває покарання в Миколаївській виправній колонії №50. Від шлюбу в них народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що син проживає з нею і йому створені усі належні умови для проживання, виховання. На підставі викладеного, просить шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №63, розірвати та визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею, [PERSON] . Ухвалою судді від 24 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Службу у справах дітей Луцької міської ради. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат В. Жємєля подав суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В підготовче судове засідання відповідач не з`явився, однак заявою від 19 вересня 2019 року просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи по суті в підготовчому судовому засіданні. Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради в судове засідання не з`явився, заявою від 15 листопада 2019 року просить розгляд справи здійснювати без його участі, позов задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату,час та місце розгляду справи. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №63 (а.с. 5). Від шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя встановлено, що Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, взаємоповаги, різних поглядів на життя, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально, примирення між ними неможливе. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вже встановлено судом, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та фактично проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Також встановлено, що відповідач на час розгляду справи відбуває покарання у виді позбавлення волі в Миколаївській виправній колонії №50. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Оскільки малолітній син сторін проживає разом із матір`ю, яка створила належні умови для його виховання та розвитку, судом не встановлено законодавчо визначених підстав, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Outcome: approved