Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER] та скасування арешту заборони на його відчуження, а також виключення з акту опису й арешту від 04 серпня 2010 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він 31.01.2010 року з [PERSON] уклав договір купівлі-продажу автомобіля (далі - Договір), предметом якого є транспортний засіб марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, 1998 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] (далі - транспортний засіб). На виконання умов договору, Відповідач надав розписку, за умовами якої він отримав від позивача кошти, передав [PERSON] транспортний засіб та видав довіреність на розпорядження транспортним засобом, з право провести зняття з обліку в органах ДАІ. Однак, як зазначає позивач в своєму позові, йому стало відомо, що автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, 1998 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] арештовано та оголошено в розшук органами ДВС, а саме Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - «Відділ»), у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження №16501755 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 871.574,00 гривень, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси. Виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт та розшук автомобіля, на теперішній час закінчено, а виконавчий документ повернено без виконання стягувачу. Таким чином, позивач не має змоги розпоряджатися належним йому автомобілем, чим порушуються його права як власника. В судове засідання учасники цивільного процесу не з'явилися, до суду, до судового засідання, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов підтримує та просить задовольнити, відповідач про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов не надав. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. 31.01.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, предметом якого є транспортний засіб марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER]. На виконання умов договору, Відповідач надав позивачу розписку, за умовами якої він отримав кошти у розмірі 31.500,00 доларів США від [PERSON] за вищевказаний автомобіль, передав його позивачу та видав довіреність на розпорядження транспортним засобом, з право провести зняття з обліку в органах ДАІ. Отже, розписка від 31.01.2008 року свідчить про передачу у власність позивача рухомого майна та є відповідним актом прийому-передачі. Також, судом встановлено, що в розписці зазначено, що [PERSON] не має жодних претензій майнового характеру до позивача. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином, суд вважає, що позивач набув право власності на автомобіль відповідно до ст. ст. 328, 334 ЦК України. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо ж договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Законодавство не встановлює вимоги про нотаріальне посвідчення чи державну реєстрацію договору купівлі-продажу автомобіля, укладеного між двома фізичними особами. ДАІ (МРЕО) не здійснює реєстрацію права власності, а лише ставить на облік транспортний засіб. Згідно зі статтею 34 Закону України від 30.06.93 р. №3353-XII "Про дорожній рух", призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування автомобілі, автобуси, самохідні машини, сконструйовані на шасі автомобілів, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, причепи, напівпричепи та мотоколяски підлягають державній реєстрації та обліку. Таким чином, перехід права власності на автомобіль за договором купівлі-продажу відбувається у момент передачі автомобіля, якщо сторонами договору не передбачено інший порядок переходу права власності. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позивач набув, а відповідач [PERSON] втратив право власності на транспортний засіб з моменту підписання акту приймання-передачі автомобіля. Відповідно до ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Однак, позивачу стало відомо, що автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, 1998 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] арештовано та оголошено в розшук органами ДВС. Так судом встановлено, що Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, у зв'язку з відкриттям виконавчого провадження №16501755 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 871.574,00 гривень, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси, арештовано та оголошено в розшук автомобіль марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, 1998 року випуску, державний номерний знак: [NUMBER] (постанови від 02.02.2010 року). 04.08.2010 року державним виконавцем Відділу, було складено акт опису й арешту транспортного засобу, відповідності до якого, позивачу передано на відповідальне зберігання транспортний засіб та попереджено про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України. Відповідно до постанови №16501755 від 21 червня 2013 року, виконавче провадження в рамках якого накладено арешт та розшук на транспортний засіб, закінчено, а виконавчий документ повернено без виконання стягувачу. Таким чином, на даний час відсутні праві підстави для накладення арешту та заборони відчуження автомобіля марки TOYOTA, модель LANDCRUISER, 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], державний номерний знак: [NUMBER], власником якого є [PERSON], адже наявність таких обмежень порушують права останнього як власника, передбачені ст. 317 ЦК України (право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідності до ст. 202 ЦК України, правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Так, згідно «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджена постановою КМУ від 07.09.1998року №1388, договір купівлі-продажу укладений в простій письмовій формі, не є підставою для реєстрації права власності в органах ДАІ, але в свою чергу рішення суду є підставою для реєстрації права власності на автомобіль, у відповідності до п. 8 даного Порядку. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. На підставі викладеного,

Outcome: approved