Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 2009 по 2013 роки вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], який був розірваний рішенням суду від 30.10.2013 року. З відповідачем спільне життя не склалося, а тому з 23.10.2012 року вони проживають окремо. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Між колишнім подружжям немає згоди щодо місця проживання дитини, відповідач намагався неодноразово забрати сина. При цьому, батько не надає матеріальної допомоги і станом на 09 червня 2016 року за відповідачем утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 19\~600,00 грн. На даний час утворилась конфліктна ситуація, коли останній раз відповідач 03.06.2016, вдень, на очах у свідків схопив сина та відвіз за місцем свого проживання. Після пережитого стресу у дитини йшла носом кров, [PERSON] злякався та плакав. Позивач проживає з дітьми: сином [PERSON] та донькою від попереднього шлюбу [PERSON], самостійно їх утримує, офіційно працює, винаймає і оплачує квартиру. Оскільки відповідач не приймає участі в житті сина, матеріальної допомоги не надає та з причини конфліктної ситуації змушена звернутися до суду з даним позовом, і просила визначити місце проживання [PERSON] з нею. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 21.11.2016 подав зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якої зазначив, що позов [PERSON] до нього про визначення місця проживання сина [PERSON] вважає надуманим, викладені факти викривлені. Проти позову заперечує повністю. У період шлюбу він із дружиною та дітьми проживали в будинку батьків за адресою м. Харків, вїзд Біологічний, 8, який належить їм на праві приватної власності. Фактично вони були забезпечені житлом, [PERSON] матеріально забезпечував їхню сімю. Причиною розпаду сімї стала байдужість позивача до сімї, побуту та вихованню дітей. Під час шлюбу позивач весь час нехтувала сімейними цінностями, такими як повага та турбота до чоловіка, дітей. Дружина у період шлюбу не працювала, однак при цьому не приділяла дітям достатньої уваги і весь час займалась компютером та знаходженням у Інтернеті. На зауваження чоловіка реагувала дуже агресивно, влаштувала скандали, ображала, навіть у присутності дітей. 23.10.2012 без будь-яких пояснень позивач зібрала свої речі, дітей та поїхала у невідомому напрямку. Пізніше зясувалось, що дружина поїхала до м. Одеса, де проживала у орендованій квартирі подруги. З моменту відїзду дружини він не міг бачитися з сином та надавати допомогу. У подальшому стало відомо, що син, який проживає разом із матірю не має належного догляду. Тому його батько в березні 2013 року поїхав до м. Одеса і забрав сина до м. Харків, де він мав належний догляд, власну кімнату, ходив у дитсадок. Однак у липні 2013 року позивач знову забрала дитину і поїхала у невідомому напрямку. У подальшому із кінця листопада 2014 та до кінця зими 2015, а також з травня 2015 року і до середини вересня 2015 року його син знову проживав разом з ним у м. Харків. вїзд Біологічний, 8. І знову у середині вересня 2015 дружина забрала сина та переїхала у орендовану квартиру. Проти задоволення позову [PERSON] заперечує категорично, оскільки є батьком [PERSON], має постійне місце проживання на обліках у НД і ПНД не перебуває. Дитина, з моменту народження, проживала з ним, навіть після розлучення, відвідувала дитсадок, у даний час ходить до школи, де він має друзів. Вважає, що мати дитини не зможе їй створити сприятливі умови проживання та виховання. Так, постійні переїзди, зміна місця проживання, негативно впливають на виховання дітей. Позивач фактично перешкоджає його зустрічам із сином, тому він вважає, що [PERSON] повинен проживати саме з батьком. Перешкоджати бачитися із дитиною позивачу не має наміру та готовий запропонувати позивачу заключити письмову угоду про порядок здійснення батьківських прав, матірю, яка проживає окремо від дитини. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов, пояснила суду, що її вагітність батьки відповідача не визнавали, вона народила дитину у Вінниці і прописала [PERSON] у своєї матері. Спочатку відповідач дитиною не цікавився, не цікавився його навчанням. В школі жодного разу не був. З моменту розірвання шлюбу проживала приблизно два роки у м. Одеса разом з дітьми, де винаймала житло. Кожного року на зимові та літні канікули сина давала батькові. Коли батько не повертав дитину, вона приїжджала і розшукувала сина, звертаючись до органів МВС це було у 2013 році. З 2016 року проживає у м. Харкові в орендованій квартирі. Крім того, на праві приватної власності має житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по вулиці Осіянській, 49 в смт. Великий Бурлук, Харківської області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], позов підтримала, просила задовольнити. Дала пояснення про те, що саме позивач займається вихованням сина, його розвитком. Відповідач постійно погрожує позивачу, брав малолітню дитину на полювання, де син отримав стрес. Після зустрічей з батьком були випадки, повернення дитини тільки через правоохоронні органи. Відповідач ніде не працює, аліменти не сплачує. Позивач же має постійне місце роботи. На праві власності має житло, яке знаходиться по вулиці Осіянська, 49 в смт. Великий Бурлук, Великобурдуцького району, Харківської області, де ведуться ремонтні роботи. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просив визначити місце проживання сина [PERSON] саме з ним, оскільки має для цього житлові умови, постійне місце проживання, а його колишня дружина свого житла не має, постійно змінює своє місце проживання, перешкоджає йому у спілкуванні із сином, 5 років тому поїхала з дитиною з Харкова і не повідомляла свого місця перебування, коли все ж таки він розшукав її, вони помирилися і у 2013 році вона надала йому сина, він його оформив у дитячий садок, потім дружина сина забрала. У літній період з травня по вересень 2014 року син жив у нього і в подальшому також періодично перебував то з матірю, то з ним. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити їх зустрічний позов, зазначила що до 2012 року сторони проживали однією сімєю. Проблеми почали виникати з жовтня 2012 року, коли дружина забрала [PERSON] та свою дочку від першого шлюбу і поїхала нібито у Вінницю, але фактично стала проживати у м. Одеса. [PERSON] приймав заходи щодо розшуку сина. У подальшому, щорічно, протягом тривалого часу син проживав разом із батьком, був на його утриманні, він купував йому речі за списком матері і пересилав поштою, повертав сина за першою вимогою матері. Проте, позивач постійно останній рік перешкоджає йому у спілкуванні з сином. Вини відповідача у тому, що позивач протягом 2 років (з 2013 по 2015 рік) не подавала виконавчий лист про стягнення аліментів не має. Крім того, [PERSON] ні адресу проживання, ні рахунок для перерахування коштів не дала. Зі свого боку [PERSON] постійно забезпечував сина необхідними речами та продуктами харчування, син знаходився на його утриманні, протягомспільного проживання з сином. Представник третьої особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а також про долучення до справи висновку органу опіки про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], 11.05.2009 з матір'ю [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. 11 травня 2009 року народився [PERSON], його батьками є: [PERSON] та [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 421497 (а.с.7). Шлюб, який укладений між сторонами 09.04.2009 року було розірвано рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року (а.с. 8). Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04.04.2014 було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] по 600, 00 грн. щомісячно, починаючи з 19.09.2013. (а.с. 9). Виконавчий лист [PERSON] про стягнення аліментів отримала 11.09.2015 й у вересні 2015 року предявила до виконання, тому, як вбачається з розрахунку державного виконавця станом на 01.01.2016 виникла заборгованість у сумі 16\~420, 00 грн. (а.с. 10,11). З квітня 2016 року [PERSON] щомісяця сплачує аліменти в розмірі 700,00 грн. В той же час судом встановлено, що малолітній [PERSON] у літні та зимові місяці проживав з [PERSON] у період окремого проживання подружжя, на вимогу позивача посилками направляв необхідні дитині речі, визначені [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] дала пояснення про те, що відповідач [PERSON] є її сином. Позивач [PERSON] та її син, ще до народження дитини стали жити разом з ними, [PERSON] прийшла в дім зі своєю дочкою від першого шлюбу. Все було добре, народився онук [PERSON]. Десь у 2012 [PERSON] нібито поїхала до мами у Вінницю в гості. Але, як зясувалося пізніше, вона до матері так і не приїхала, скривала місце своє знаходження, перешкоджала спілкуванню з онуком. У березні 2013 несподівано [PERSON] подзвонила сину, повідомила адресу, на яку вони послали посилку, дозволила забрати онука, якого з [PERSON] привіз її чоловік. Онук жив з ними до липня 2013 року, вони оформили його у дитсадок, куди він повинен був піти з 01 серпня 2013. Потім [PERSON] забрала онука і періодично то надавала, то скривалася від них. Влітку 2015 року онук був у них, вони купували дочці [PERSON] плаття на випускний. Потім [PERSON] забрала дитину і можливість побачити видалась лише 1 вересня. Син питав куди направляти аліменти, але вона не говорила. На прохання [PERSON] вони придбавали речі і направляли посилку. Вказані обставини також підтверджуються даними експресс-накладними від 07.10.2013, 21.112014, 07.04.2014, 20.05.2014, 18.12.2013, 04.01.2014 (а.с. 82-84) "Нової пошти" про направлення з м. Харкова [PERSON] до м. Одеса на адресу (отримувач) [PERSON] Доводи позивача за первісним позовом, що у посилках були старі речі, решту яких вони залишала на пошті, ніякими доказами не доведено. Судом безспірно встановлено і не заперечувалось сторонами, між колишнім подружжям виник спір щодо місця проживання їх малолітнього сина [PERSON]. Згідно консультативного висновку спеціаліста медичного центру «Панацея 21 століття» від 04.07.2016 [PERSON] встановлений діагноз постстрессовий синдром з вираженою неврологічною симптоматикою (безсоння, носова кровотеча, головний біль, запаморочення) а.с. 17-19). Як встановлено судом батьки [PERSON] пройшли медичні обстеження, про що надали медичні довідки про проходження профілактичного наркологічного психіатричного оглядів (а.с. 25-26 та 85-86). Сторони проживають окремо: [PERSON] орендує квартиру на підставі договору найму житла від 30.08.2015 винаймає квартиру [ADDRESS] і має на праві приватної власності житловий будинок по вулиці Осіянська, 49 в смт. Великий Бурлук, Великобурдуцького району, Харківської області (договір купівлі продажу № 2121, виданий 02.09.2016). [PERSON] проживає у м. Харкові вїзд Біологічний, 8, що підтверджує довідка про склад сімї від 26.09.2016 згідно якої за даною адресою мешкають: [PERSON] власник, [PERSON] та [PERSON] інші родичі. Відповідно до рішення суду від 17.04.2014 задоволено позов [PERSON] та визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловою площею за адресою: м. Харків, вїзд Біологічний, 8. Позивач [PERSON] має постійне місце роботи у Приватному підприємстві «Веселка Смаку», де працює торговим представником і згідно довідки про нарахований дохід та утриманий податок сума доходу з грудня 2015 по травень 2016 становить 42\~257,31 грн. (а.с. 27). Натомість відповідач [PERSON] не надав суду доказів на підтвердження місця роботи та довідки про заробіток. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 22.09.2016 року №525 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO]: фактично дитина проживає разом із матір'ю [PERSON], між батьками дитини склалися неприязнені відносини. Орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матір'ю [PERSON]_2 (а.с.56-57). Крім того, на підтвердження зустрічного позову [PERSON] надав довідку від 08.08.2013 № 04-13/98 про те, що його син [PERSON], [INFO], оформлюється до комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 353 комбінованого типу Харківської міської ради» з 04.06.2013 року за місцем проживання вїзд Біологічний, 8 (а.с. 74). Таким чином, оцінивши всі надані докази та свідчення свідка, з урахуванням висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, суд вважає правильним, визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матірю [PERSON] та його сестрою [PERSON], [INFO] (дочкою від першого шлюбу матері), з якою [PERSON] проживав фактично з дня народження і має міцний зв'язок. Відповідно до\~статті 160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою\~статті 161 цього Кодексу\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Саме такий Правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 14 грудня 2016 року\~у справі № 6-2445цс16. У даній справі судом встановлено, що мати дитини має місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина. При цьому суд в цій справі не встановив виняткових обставин у розумінні положень\~статті 161 СК України\~та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір'ю. Тому, суд вважає, в інтересах малолітнього [PERSON], визначити його місце проживання разом із матірю і задовольнити первісний позов [PERSON], а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити. Крім того, відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати (а.с. 1).

Outcome: approved