Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24.10.2003 року, від якого вони мають неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки кожен з них має різні погляди на сімейне життя. Саме тому у них постійно виникають суперечки. Хоча з відповідачем вони ще проживають разом, однак шлюбні відносини між ними припинені. Позивач переконана, що подальше збереження шлюбу не можливе. В позові позивач просила постановити рішення про розірвання їхнього з відповідачем шлюбу та після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В підготовче судове засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, а також вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи та надані докази, беручи до\~уваги заяви\~сторін,суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому шлюб між ними має бути розірваний. Відділом реєстрації актів цивільного стану Ємільчинського районного управління юстиції Житомирської області 24.10.2003 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.10.2003 року, актовий запис № 42. (а.с. 3). Сторони мають спільних неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.08.2004 року, виданого відділом РАЦС Ємільчинського РУЮ Житомирської області та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.01.2011 року, виданого відділом ДРАЦС Ємільчинського РУЮ Житомирської області (а.с. 8, 9). Перебуваючи у шлюбі сторони не змогли створити міцної сім`ї. За таких обставин суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно. Збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги те, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., відповідно до ч. 2\~ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Згідно ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 384,20 грн. Відповідно до ст. ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 384,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved