Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. У позовній заяві зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON],, яка за життя, 16 квітня 2002 року посвідчила в Лазарівській сільській раді Брусилівського району Житомирської області заповіт, відповідно до якого заповіла усе своє майно своїм дітям: позивачу - [PERSON] та відповідачам [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Після смерті матері він у встановленому законом порядку прийняв спадщину, тоді як брат [PERSON] та сестра [PERSON] спадщину не прийняли. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та надвірні будівлі позивач не може з причини того, що право власності на будинок не було зареєстроване за спадкодавцем. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 20 та надвірні будівлі по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених мотивів, які зазначені в позові, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що після смерті матері він вступив до хати, організував там ремонт, доглядав господарство. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що його брат [PERSON] дійсно вступив у спадщину після смерті матері. Він спадщину не прийняв і на спадковий будинок не претендує. Проти задоволення позову не заперечував. Представник сільської ради в судове засідання не з'явився, від імені голови ради та від виконавчого комітету до суду надійшли листи про визнання позову та про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву про визнання позову повністю і про розгляд справи за її відсутності. З метою перевірити чи не порушуються визнанням позову законні права та інтереси інших осіб, суд дослідив подані позивачем докази та встановив наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5). Згідно заповіту, посвідченого Лазазарівською сільською радою Брусилівського району 16 квітня 2002 року, [PERSON] заповіла усе своє майно трьом своїм дітям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.6). Згідно довідки Лазарівської сільської ради Брусилівського району Житомирської області від 21 грудня 2015 року №890, позивач вступив у спадщину після смерті матері шляхом обробітку земельної ділянки та проведення ремонту житлового будинку (а.с.12). Згідно листа КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 10 червня 2009 року №291, право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.11). Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28 березня 2016 року, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця (а.с. 8). Із поданого технічного паспорту від 05 червня 2009 року слідує, що об'єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] визначено як садибний (індивідуальний) житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами (а.с.13,14,15), власником якого є [PERSON]. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22.02.2016року серії ААС 932513 свідчить, що приватним нотаріусом заведено спадкову справу за №58609455. Вказаним фактичним обставинам відповідають правовідносини у сфері набуття права власності внаслідок спадкування за заповітом, які врегульовані ст.534, 548, 549, 553 Цивільного кодексу України 1963 року, а також правовідносини щодо захисту набутого права власності, згідно ст. 392 Цивільного кодексу України Житловий будинок, який входить до спадщини, згідно наданим позивачем доказам, був побудований у 1940 році та належав на праві власності спадкодавцю - [PERSON]. Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягало реєстрації, але виникнення права власності на нерухоме майно від факту реєстрації не залежало. Отже будинок належав спадкодавцю і перехід права власності на нього відбувся відповідно до норм спадкового права, чинних на момент відкриття спадщини. Так, згідно ст. 534, 548, 549, 553 Цивільного кодексу України 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Отже, за чинним на момент відкриття спадщини законодавством, позивача слід визнати таким, що прийняв спадщину, тоді як інші спадкоємці за заповітом відмовились від спадщини. В такому разі позивач набув право власності на спадщину від моменту її відкриття і його право, яке не визнається іншою особою, підлягає захисту шляхом визнання судовим рішенням, відповідно до статті 392 ЦК України. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просив залишити на його рахунок.

Outcome: approved