Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON] [INFO] , а саме: квартиру [ADDRESS] , визнати, що запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 2217408, зареєстрований 25.07.2005 року, зроблений Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою на підставі рішення (ухвали) Народного суду Іллічівського району м. Маріуполя від 31.07.1991 року, яким накладено арешт на будинок [ADDRESS] зроблений помилково та зобов`язати Маріупольську міську раду, як державного реєстратора прав на нерухоме майно та їх обтяжень внести запис про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно у вигляді арешту на будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] залишила на її ім`я заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, 16.10.2018 року за реєстровим №1147. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно до\~ складу якого входить вищезазначена квартира, що складає 17/100 частин зазначеного будинку. Крім неї у померлої спадкоємців не має. На підставі цього вона звернулась до приватного нотаріуса Шпараги С.С., де було відкрито спадкову справу, але 01.10.2019 року у відповіді за №444/01-16, повідомила, що у зв`язку з арештом майна видача їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом відкладено до зняття арешту з нерухомого майна. У зв`язку з вищевикладеним вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою.\~ Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій підтримала позовні вимоги в частині визнання за нею право власності за заповітом на спадкове майно, а саме 17/100 частин будинку [ADDRESS] , що саме є квартирою [ADDRESS] . Від позовних вимоги в частині визнання запису внесеного до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №2217408 від 25.07.2005 року зроблений помилково, та щодо зобов`язання Маріупольську міську раду внести запис про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно у вигляді арешту вищевказаного будинку відмовилась. Окрім цього подала заяву про можливість слухання справи за її відсутності. Представник відповідача за довіреністю в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, подав до суду відзив в якому зазначив, що проти задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на майно за заповітом не заперечують. Однак посилаючись на ст.11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав, а втручання будь-яких органів державної влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом, а отже в задоволенні позовних вимог в зазначених частинах просять відмовити повністю.\~ У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що уточнені позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 16 жовтня 2019 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Є.А., зареєстрований в реєстрі за №1147 відповідно до якого заповіла позивачу по справі - [PERSON] , [INFO] , усе майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області 14.11.2018 року серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , що складає 17/100 частин вказаного будинку. [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття нею спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54153339 від 20.11.2018 року. Згідно свідоцтва про право власності на споруду № [NUMBER] виданого 05.06.1992 року Маріупольським міським відділом комунального господарства, 17/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] . Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності (права власності) інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на 17/100 частину житлового будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved