Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 104414,80 грн., а також 2270,00 грн. судового збору. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 30.08.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», котре згодом змінило найменування на Акціонерне товариство «Ідея Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір №Z02.00114.004275749. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 63596 грн. зі сплатою 1,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повність виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Проте, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 15.11.2019 р. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 22.04.2021 становить 104414,80 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22.04.2021 р. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07 лютого 2020 року. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 16 липня 2021 рокуу справі відкрито провадження./а.с.40/. Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про передачу цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, код ЄДРПОУ 19390819) до [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання (реєстрації): [ADDRESS] ) про стягнення боргу за кредитним договором, за підсудністю\~відмовлено. /а.с.49-50/. Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі. /а.с.51-52/. 20 вересня 2021 року від відповідача [PERSON] та представника відповідача Лейбюк В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд застосувати наслідки пропуску строків позовної давності щодо заборгованості в загальному розмірі 43963 грн. 37 коп. Щодо стягнення строкової плати за обслуговування кредиту та простроченої плати за обслуговування кредиту, відповідач зазначає, що згідно п. 1.4 кредитного договору сторін від 30.08.2018 року за обслуговування кредиту, що включає в себе надання інформації, позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості. Тобто, пунктом 1.4 кредитного договору фактично встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлено ч. 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно ч. 5 ст. 12 цього закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними. Тому, згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи наведене, оскільки відповідачу [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів 1.4 та 6.1 кредитного договору № Z02.00114.004275749 від 30 серпня 2018 року, укладеного між [PERSON] та AT «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними. Такий висновок зробив Верховний Суд в справі №194/1387/19 в постанові від 21 жовтня 2020 року. Тому, стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості в розмірі строкової плати за обслуговування кредиту 1647 грн. 14 коп. та простроченої плати за обслуговування кредиту 40401 грн. 06 коп. є незаконними. В цій частині позовні вимоги банку підлягають відмові із вищевказаних підстав. Повернення кредиту проводиться згідно графіку. Коронавірусна пандемія в Україні є форсмажорними обставинами. Тому, стягнення строкового основного боргу в розмірі 40108 грн. 80 коп. є передчасним. З врахуванням наведеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Крім цього, відповідач просить судові витрати покласти на позивача та стягнути в користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5500 ( п`ять тисяч п`ятсот ) гривень 00 коп. Відзив скерований на адресу позивача 16.9.2021 р., що стверджується фіскальним чеком. /а.с.62, 63-71/. Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року у розгляд справи відкладено, з метою надання позивачу підготувати відповідь на відзив. /а.с.72-73/. 29 вересня 2021 року на адресу суду від представника позивача Заставної О.В. надійшла відповідь на відзив. Відповідно до якої просить суд позовні вимоги задоволити повністю, а доводи відповідача, які викладені у відзиві на позов до уваги не приймати, оскільки такі є безпідставні та не обґрунтовані. /а.с.77-86/. Відповідь на\~відзив скерований на адресу відповідача 27.09.2021 р., що стверджується фіскальним чеком. /а.с.76/. У встановлений законом 5 денний строк з дня отримання відповіді на відзив відповідач не подав своїх заперечень на відповідь на відзив, відповідно до ст.180 ЦПК України. Провадження у справі не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує та просить задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило. Суд, вважає за можливе слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 30.08.2018 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z02.00114.004275749, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 63596 грн., зі сплатою 1,99 % річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно п.1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредит в сумі 63596 гривень на строк 60 місяців. Таким чином, вказаним положенням кредитного договору визначено кінцевий термін повернення кредиту 30.08.2023 року. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. За змістом\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи\~проценти за користування кредитом,\~комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця\~та кредитного посередника (за наявності),\~для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.\~До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема,\~платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця\~(у тому числі за ведення рахунків),\~які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).\~ Статтями\~2,\~47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується копіями меморіальних ордерів. Однак, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором. Як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж [PERSON] здійснений 15.11.2019 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором №Z02.00114.004275749 від 30.08.2018 року, яка згідно довідки - розрахунку заборгованості станом на 22.04.2021 року становить 104414,80 грн. та складається із наступного: основний борг 40108,8 грн., прострочений борг\~17391,39 грн., прострочені проценти\~1915,17 грн., строкові проценти\~62,53 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту 1647,14 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 40401,06 грн. та пеня 2888,71 грн.. У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором Банк відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~і пункту 4.2.3 Кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши претензію (вимогу) від 04 лютого\~2020 року боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, у розмірі 77917,03 грн., у тому числі: строковий основний борг 53143,94 грн.; прострочений основний борг 4356,25 грн.; прострочені проценти 586,8 грн.; строкові проценти 6,17 грн.; строкова плата за обслуговування кредиту 1914,24грн.; прострочена плата за обслуговування кредиту15337,88 грн.; пеня 2571,75 грн. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за ним та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов. Також, відповідно до ч. 1\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ЦК України\~позовна давність\~в один\~рік застосовується,\~зокрема,\~до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Так, пунктом 5.5 Кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що строк позовної давності за цим Договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється Сторонами тривалістю у 3 роки. Таким чином, вказаним положенням кредитного договору зазначено позовну давність тривалістю у 3 три роки, яка зважаючи на укладення кредитного договору сторонами 30.08.2018, та подачу позивачем 12.07.2021 позову про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 22.04.2021, не могла бути пропущена. Окрім цього, 13 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, яким стягнено заборгованість за Кредитним договором. 04 березня 2021 року рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області по справі №354/594/20 виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, право банку порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса. А тому, перебіг позовної давності почався саме з моменту набрання законної сили судовим рішенням від 04.03.2021 у справі №354/594/20, яким визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд (постанова від 25.03.2019 по справі № 161/19329/13-ц). Таким чином, банк з позовом про стягнення боргу звернувся до суду в межах позовної давності, а тому доводи відповідача та його представника щодо застосування наслідків пропуску строків позовної давності, судом до уваги не приймається. Щодо дійсності п. 1.4 Кредитного договору, яким передбачено плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд зазначає наступне. З дотриманням передбаченого ч. 3 ст. 509 ЦК України принципу добросовісності, який полягає у сумлінній та чесній поведінці суб`єктів при виконанні своїх обов`язків і здійсненні суб`єктивних прав, АТ «Ідея Банк» під час укладення Кредитних договорів вказало, що повертаючи кредит, відповідач, окрім процентів за користування ним, сплачує також плату за обслуговування кредитної заборгованості - щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів, наведеного у п. 6.1. Кредитного договору. Вище вказаний Графік щомісячних платежів, наведений у тексті Кредитного договору, містять інформацію про загальний розмір кожного щомісячного платежу за ним, та всі його складові: тіло, проценти та комісія. За таких обставин, умова Кредитного договору, котрою передбачено нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, була включена до змісту останнього відкрито, без приховування будь-якої інформації, відсутність котрої перешкоджала б відповідачу при укладенні вище вказаного Кредитного договору дослідити його дійсний зміст, або ж самостійно обчислити загальну вартість отриманих кредитів. Кредитний договір містить інформацію про суму виданого за ними кредиту, а також розміри та терміни внесення платежів на їх повернення, з чим відповідач погодилася, підписавши вище вказаний Кредитний договір, отримавши на його виконання кредитні кошти, котрий протягом тривалого періоду часу виконувала. Тобто, відповідач погодилася з обсягом взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором. Відповідно до пункту 5.1. Кредитного договору позичальник, заявляє та гарантує, що Банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору йому вручено Банком при підписанні даного Договору; умови даного Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов`язань. Згідно Паспорту споживчого кредиту, що підписувався перед укладенням Кредитного договору, Відповідач також підтвердила: «отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надані виходячи із обраних мною умов кредитування»; «підтверджую отримання мною всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до моїх потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для мене, в тому числі в разі невиконання мною зобов`язань за таким договором». Згідно зі ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відтак, підписавши Кредитний договір відповідач погодилася з усіма його умовами та підтвердила, що вся наведена у ньому інформація є їй зрозумілою та вона погоджується з нею. Таким чином, суд погоджується із покликанням представника позивача про те, що у відзиві на позовну заяву відсутні будь-які докази, котрі б спростовували справедливість умов Кредитного договору, якими передбачено нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, а тому щодо останнього продовжує діяти передбачена ст.204 ЦК України презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відтак, з моменту підписання Кредитного договору відповідач була обізнана та проінформована про всі істотні умови договору, також щодо оплатності кредиту, розміру процентної ставки, плати за обслуговування кредитної заборгованості та відповідальності за прострочення погашення кредиту, а тому розмір заборгованості про стягнення якої заявлено позивачем у даній справі відповідає положенням Кредитного договору на нормам чинного законодавства України. При цьому, відповідачем зворотне не доведено. Щодо плати за надання інформації визначеної п. 1.4 Кредитного договору, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно п.8 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Наведене свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Чинне на момент укладення Кредитного договору законодавство України передбачало можливість включення до договорів про споживче кредитування (до котрих відноситься Кредитний договір, стягнення заборгованості за яким є предметом спору у даній справі), умов, що передбачають сплату споживачами (у даному випадку Боржником) плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості (що є синонімічними поняттями). Законність умови Кредитного договору, що передбачає нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, підтверджується також пунктом 1.4. Кредитного договору, яким визначено, за що саме справляється така плата, зокрема: -надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; -надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; -опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Тобто, передбачена пунктом 1.4. Кредитного договору плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена за вище перелічені послуги Банку (перелік котрих вичерпний та розгорнутий), котрі надаються Позичальнику протягом всього строку дії Кредитного договору, а також без будь-яких обмежень щодо обсягу вище вказаних послуг, котрі можуть бути надані протягом кожного місяця його дії. Іншими словами, плата за обслуговування кредитної заборгованості, передбачена пунктом 1.4. Кредитного договору, встановлення за вище вказані послуги, котрі надаються Позичальнику більше, ніж один раз на місяць. В свою чергу, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що інформація про поточний розмір заборгованості, виписка по рахунку та інша інформація надаються споживачу безоплатно лише за умови, що вказані послуги надаються не частіше одного разу на місяць; в той час, коли пунктом 1.4. Кредитного договору передбачено надання інформації по рахункам Позичальника за допомогою телефонних каналів зв`язку Позичальника та із використанням засобів електронного зв`язку, як і опрацювання запитів Позичальника, необмежену кількість разів протягом кожного місяця дії Кредитного договору. АТ «Ідея Банк» та [PERSON] узгодили, що за кошти [PERSON] їй необмежену кількість раз буде надана інформація визначена пунктом 1.4 Кредитного договору, яка у свою чергу є відмінною від тієї, надання якої згідно ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безкоштовно. Відтак, під час укладення Кредитного договору, АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , сторони узгодили, яка інформація один раз в місяць надається безкоштовно, а яка необмежену кількість раз платно, як плата за обслуговування кредитної заборгованості. Вказане не суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Окрім цього, АТ «Ідея Банк» та [PERSON] не визначали умови сплати плати за обслуговування кредитної заборгованості виключно у випадку вчинення АТ «Ідея Банк» дій передбачених пунктом 1.4 Кредитного договору. АТ «Ідея Банк» та Боржник визначили сплату [PERSON] плати за обслуговування кредитної заборгованості, як безумовну дію Позичальника, яку вона мала виконати відповідно до умов кредитного договору. Отже, безперечним є той факт, що законом не заборонено встановлювати плату за послуги, перелічені у пункті 1.4. Кредитного договору, адже вимоги щодо безоплатності вказаних послуг законом не передбачено, з огляду на що вказана вище умова Кредитного договору відповідає вимогам закону, тим паче, що у Кредитному договорі чітко зазначено, що вказана плата встановлена за послуги, котрі Банк здійснює на користь Позичальника, а не на власну користь. Аналогічної позиції притримується і Верховний Суд у справі № 461/1763/20 у своїй постанові від 13.05.2021 в якій він підтримав висновок суду апеляційної інстанції, а саме «Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі 583/3343/19 не приймається до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки у цій справі позичальнику було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту,безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою\~ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», що не є аналогічним у даній справі, в якій плата за обслуговування кредитної заборгованості включає інші послуги банку.» та зазначив: «У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження №61-22778св19) встановлено несправедливість умов кредитного договору щодо включення плати за послуги (зокрема, за надання інформації по кредиту), які відповідно ло ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повинні надаватися безоплатно, що є підставою для визнання цих умов недійсними Натомість у справі, що є предметом перегляду, судами встановлено, що до плати за обслуговування кредитної заборгованості включені інші послуги банку, які не підпадають під положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо безоплатності надання, а належать до загальних обґрунтованих витрат за споживчим кредитом відповідно до частини другої статті 8 вказаного Закону» Відповідно до п. 3.1.2. Кредитного договору, «Позичальник зобов`язаний негайно повідомити Банк у письмовій формі про зміну адреси, номерів контактних телефонів і про інші обставини, які можуть вплинути на виконання зобов`язань за даним Договором». Як вбачається зі змісту відповіді на відзив, жодних повідомлень про настання обставин, які можуть вплинути на виконання зобов`язань (форс-мажорних обставин) Банк не отримував. Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 11 травня 2021 року у справі №\~ 922/2452/20: «6.25.\~В постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17 зроблено висновок про те, що: -\~статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"\~визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; - форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що такі обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання; - доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. 6.26.\~Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду та умов договору, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України» Відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами\~статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі\~статтею 629 ЦК України\~є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів\~статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Відтак, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно [PERSON] прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, при цьому, доводи відповідача спростовані вищевказаними мотивами, а тому позов необхідно задоволити. Також, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 2270 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до\~ст.141 ЦПК України. При цьому, суд не вбачає правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, оскільки заявлена відповідачем сума витрат на професійну правничу допомогу є непідтвердженою.

Outcome: approved