Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 червня 2009 року Управлінням ЗАГСУ Виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казані республіки Татарстан між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. [PERSON] було подаровано [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 24.05.2011 року. Згідно довідки форми № 3 за № 2506 від 19.12.2014 року виданої КП ,,Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" ремонтно-експлуатаційна організація № 406 в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON], [PERSON] Відповідач ніякої участі в оплаті комунальних послуг не бере. Спільне життя не склалося. Відповідач в квартирі не проживає, його місце перебування не відоме. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири. Відповідно до довідки форми № 3 за № 2506 від 19.12.2014 року виданої КП ,,Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" ремонтно-експлуатаційна організація № 406 в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 05 червня 2009 року Управлінням ЗАГСУ Виконавчого комітету муніципальної освіти м. Казані республіки Татарстан між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на майно яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України позивач, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні його права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення, наявні підстави для визнання [PERSON] такими, що втратив право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved