overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

заявники звернулись до Голосіївського районного суду м.Києва з спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги вони обгрунтували тим, що перебувають у шлюбі, який 31 грудня 2005 року зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Сімейне життя не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів. Спроби примирення не дали бажаного результату в зв`язку з чим вони вирішили звернутись до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу. Питання щодо місця проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , її утримання заявники вирішили в добровільному порядку. Заявники подали клопотання про розгляд заяви у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31 грудня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві. Про реєстрацію шлюбу був складений актовий запис №1079. Від цього шлюбу у подружжя народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони окремо проживають, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У заявників відсутнє бажання на відновлення шлюбних стосунків, вони прийшли до спільної згоди щодо розірвання шлюбу. Крім того, судом встановлено, що між подружжям не існує спору про поділ майна та визначення місця проживання і утримання неповнолітньої доньки, між ними укладено Договір про визначення місця проживання та участь у вихованні та утриманні дитини. Договір посвідчено нотаріально. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити заяву про розірвання шлюбу, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

заявники звернулись до Голосіївського районного суду м.Києва з спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги вони обгрунтувують тим, що перебувають у шлюбі, який 28 листопада 1998 року зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м.Києва. Сімейне життя не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя, шлюб та сім'ю, несумісністю характерів. Сторони окремо проживають. Спільне господарство не ведуть. Питання щодо місця проживання, виховання дитини та його утримання вирішили в добровільному порядку. Заявники подали заяви про слухання справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 листопада 1998 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м.Києва. Про реєстрацію шлюбу був складений актовий запис № 957. Від цього шлюбу у подружжя народився син: [PERSON], [INFO]. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з»ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони окремо проживають, не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено. У заявників відсутнє бажання на відновлення шлюбних стосунків, кожен з них тривалий час живе власним життям, а тому шлюб є формальним. Крім того, судом встановлено, що між подружжям не існує спору щодо визначення місця проживання дитини, між ними укладено Договір про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину. Договір посвідчено нотаріально. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим і суперечить інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

заявники звернулись до Голосіївського районного суду м.Києва із спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги вони обгрунтували тим, що перебувають у шлюбі, який 21 червня 2003 року зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м.Києві. Сімейне життя не склалось у зв'язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів. З січня 2017 року заявники не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні стосунки. Питання щодо місця проживання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], їх утримання заявники вирішили в добровільному порядку. Заявники подали клопотання про розгляд заяви у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського РУЮ у м.Києві. Про реєстрацію шлюбу був складений актовий запис №462. Від цього шлюбу у подружжя народилися діти: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що з січня 2017 року сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. У заявників відсутнє бажання на відновлення шлюбних стосунків, кожен з них тривалий час живе власним життям, має власний бюджет, а тому шлюб є формальним. Крім того, судом встановлено, що між подружжям не існує спору про поділ майна та визначення місця проживання і утримання неповнолітніх дітей, між ними укладено Договір про визначення місця проживання дитини, умов утримання та участі батьків у вихованні. Договір посвідчено нотаріально. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити заяву про розірвання шлюбу, оскільки подальше існування сім»ї є неможливим і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Заявники звернулись до суду з вказаною заявою, в якій просять надати [PERSON] право на укладення шлюбу із [PERSON] , [INFO] , у зв'язку з тим, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з [PERSON]. з лютого 2018 року за місцем проживання її батьків за адресою: [ADDRESS] в неї виникли близькі стосунки з [PERSON]. , від нього вона вагітна. У зв'язку з чим було прийнято рішення про реєстрацію шлюбу між останніми, оскільки саме таке рішення відповідає їх інтересам, оскільки мають бажання проживати разом, мати взаємні права та обов'язки, та бути пов'язаними спільним побутом. Її батьки надали згоду на шлюб, але у зв'язку з тим, що заявникові виповнилось лише 17 років, то зареєструвати шлюб в них не існує можливості. Заявники звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність , зацікавлені особи не заперечували проти задоволення заяви , заперечень щодо надання права на укладення шлюбу не мають. Відповідно до ст.23 СК України, право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Відповідно до ст.22 СК України, шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилась [INFO] року , таким чином, на даний час заявник не досягла шлюбного віку, передбаченого ст.22 СК України. Заявник разом зі своїм батьком мешкають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Відповідно до роз'яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" заява про надання особі, яка досягла чотирнадцяти років, права на шлюб повинна розглядатися судом в окремому провадженні. При цьому до участі в справі залучаються один або обоє батьків неповнолітньої дитини, піклувальник, особа, з якою передбачається реєстрація шлюбу, а також інші заінтересовані особи. Головним критерієм для задоволення заяви про надання права на шлюб є встановлення судом факту про відповідність такого права інтересам заявника. Відповідно до ч.3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб. Таким чином, оцінивши в сукупності всі докази по справі, суд враховує спільне бажання заявника [PERSON] та особи, з якою має бути укладений шлюб - [PERSON] укласти шлюб, їх спільний намір створити сім'ю, у зв'язку з чим вважає, що таке право буде відповідати її інтересам та інтересам їх дитини. Отже, за обставинами справи встановлені правові підстави для задоволення заяви про надання права на шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Заявники звернулись до суду з заявою про визнання фізичної особи - [PERSON], [INFO] - недієздатним. Мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є сином [PERSON] та рідним братом [PERSON], являється інвалідом І групи з 1988 року у зв'язку з психічним захворюванням - ДЦП з прогресуючою гідроцефалією та органічними порушеннями центральної нервової системи, перебуває на обліку у Київській міській психоневрологічній лікарні №2, декілька років тому проходив стаціонарне лікування в Територіальному медичному об'єднанні "Психіатрія" у м. Києві. За станом здоров'я потребує постійного догляду та нагляду, не ходить, не контролює рухи ніг й рук, агресивний, схильний до різкої зміни настрою - то кричить, то сміється голосно, не може самостійно харчуватись. А тому вони змушені були звертатись до суду з вказаною заявою. В порядку підготовки справи до судового розгляду була призначена судово-психіатрична експертиза. В судовому засіданні заявники підтримали заяву та просили про її задоволення. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації підтримала подання від 25.03.2015 р. за №102/03/34-2530 про призначення [PERSON] та [PERSON] опікунами над - [PERSON], в повному обсязі та просила його задовольнити. Дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Висновку судово - психіатричної експертизи від 28.04.2015 р. за №356 Київського міського центру судово - психіатричної експертизи, [PERSON] страждає стійким хронічним психічним розладом у вигляді деменції, нейроінфекційного ґенезу (F 02.8 згідно з МКХ-10). За своїм психічним станом [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] за своїм психічним станом потребує встановлення над ним опіки. Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (ст. 60 ЦК України). Відповідно до подання Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.03.2015 р. за № 102/03/34-2530 просили призначити опікунами [PERSON] та [PERSON] над [PERSON]. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Заявники звернулись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони, а також їх донька [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. На даний час виникла потреба в упорядкуванні документів для подальшого розпорядження майном, однак виявилося що в свідоцтві на право власності на житло маються розбіжності в написанні прізвищ, а саме записано «Височін» та «Височіна», замість правильних «Височин» та «Височина». Просить суд встановити факт належності заявникам правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва на право власності на житло квартиру [ADDRESS] Заявники кожен окремо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на доводах заяви наполягають. Представник зацікавленої особи подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що заявники, а також їх донька [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 5680 від 28.10.1999 року (а.с.4). На даний час виникла потреба в упорядкуванні документів для подальшого розпорядження майном, однак збираючи всі необхідні документи було виявлено, що в свідоцтві на право власності на житло маються розбіжності в написанні прізвищ заявників, а саме: записано як «Височін» та «Височіна», замість правильних «Височин» та «Височина». З приводу чого заявники звернулись до Нікопольської міської ради, Дніпропетровської області з заявою стосовно виправлення помилки, однак їм було відмовлено у зв'язку із тим що свідоцтво на право власності на житло [ADDRESS] було видано Нікопольським житлово-експлуатаційним обєднанням, яке на даний час ліквідовано (а.с.17). Факт належності заявникам правовстановлюючого документа підтверджується даними паспорта серії АМ № 180446, АМ №180518 та АК № 520041 (а.с.8,9,10), довідкою ТОВ "[PERSON] Нікополь" № 11759 від 24.09.2015 року (а.с.7). При таких обставинах у суду не викликає сумніву той факт, що в Свідоцтві на право власності були допущені помилки в прізвищі заявників.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Заявники звернулись до суду із вищезазначеною заявою , посилаючись на те , що сімейне життя не склалося , погіршення стосунків та неможливість подальшого збереження сім»ї . В судовому засіданні заявники вимогу про розірвання шлюбу підтримали , зазначили про те , що уклали між собою письмовий договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання їх спільних дітей . Судом встановлено , що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.10.2001 р. р. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 , ст. ст. 105, 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання . Позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 109 СК України , подружжя , яке має дітей , має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те , з ким із них будуть проживати діти , яку участь у забезпечення умов їхнього життя братиме той з батьків , хто буде проживати окремо , а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей . Судом встановлено , що спільне життя сторін не склалося , останні досягли взаємної згоди щодо розлучення , 19.08.2014 р. між заявниками укладено письмовий договір щодо здійснення батьківських прав , визначення місця проживання дітей та про участь батьків у їх вихованні . Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності , суд вважає, що подальше збереження сім"ї за викладених обставин буде суперечити інтересам сторін . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Заявники звернулись до суду із вказаною заявою та просять встановити факт, що національність [PERSON] «німець». В судове засідання заявники не з*явились, наддали заяви про розгляд справи без них, вимоги підтримали. Представник заінтересованої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з,явилась. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає можливим задовольнити заяву, з наступних підстав. [INFO] у м. Цвінау народився [PERSON] (13), з рішення Інгулецького районного суду від 21.04.1995р. видно, що [PERSON] народився у Німеччині (а.с.14-15,16) [INFO] в м. Інгулець Дніпропетровської області народився [PERSON], батько [PERSON], національність українець, мати [PERSON], національність «німка» (а.с.10). 25.03.1988р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], після чого їй було присвоєне прізвище [PERSON] (а.с.11). В актовому записі про шлюб національність [PERSON] вказана українець. [INFO] народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], національність вказана «українець» (а.с.12). Таким чином документально доведено, що Батько заявника [PERSON] народився у німеччині, тож міг мати національність «німець», мати «німка», тож і заявник [PERSON] має право на національність «німець», як і його син [PERSON] Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність. Примушення громадян у який би то не було формі до відмовлення від своєї національності не допускається. Встановлення факту приналежності до німецької національності заявникові необхідно для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та скористатися пільгами, які гарантуються особам німецького походження. Відповідно до ст 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Заявники звернулись до суду із спільною заявою, в якій просили суд розірвати шлюб між ними, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалось, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують та вони не мають наміру проживати в подальшому однією сім"єю. В судове засідання заявники не з"явилися, але надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, та підтримали заяви в повному обсязі. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає спільну заяву подружжя такою, що підлягає задоволенню. Задовольняючи заяву, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1342 від 24 жовтня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с 7). Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,примушування до їх збереження є порушення права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved