Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 29.12.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визнати за нею [PERSON] право власності на Ѕ квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м.; Визнати за відповідачем [PERSON] право власності на Ѕ квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м.; Стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 325, 372 ЦК України, ст. ст. 36, 60, 69-72 СК України. Ухвалою суду від 13.01.2021 року провадження по справі відкрито та 13.01.2021 року судом прийнята ухвала про забезпечення позову. Ухвалою суду від 01.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.06.2021 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій представник підтримує позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористався, до судового засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що з 27.04.2001 року по 01.08.2010 року сторони перебували у шлюбі, у період якого за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 51,5 кв.м. Від шлюбу у сторін є неповнолітня донька - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час зареєстрована в спірній квартирі, та за домовленістю сторін квартира повинна була залишатися дочці, тому й не було необхідності у поділі спільної сумісної власності. На даний час відповідач має намір виписати доньку та продати спільну сумісну власність, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву не скористався, будь-яких інших заяв щодо розгляду справи до суду не подав. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] та [PERSON] [INFO] одружились, про що суду надано копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] /а.с.7/. [INFO] народилась [PERSON] , про що 10.09.2003 року зроблено відповідний запис за №539. Батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.10/. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 05.08.2010 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №480 від 01.08.2010 року /а.с.8/. 03.03.2012 року [PERSON] змінила прізвище на " [PERSON] ", про що суду надано копію свідоцтва про зміну імені, серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції /а.с.9/. Судом досліджено інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.12.2020 року, з якої вбачається, що об`єкт нерухомості - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Дата внесення запису: 20.09.2005. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, р. № 5597, 13.09.2005, Носенко О.В. , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу /а.с.11/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 ст. 372 ЦК України визначено , що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.04.2001 року по 01.08.2010 року. За період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . 20.09.2005 року на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В., за відповідачем по справі [PERSON] було зареєстровано право власності на спірну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що договір купівлі-продажу спірної квартири укладений 13.09.2005 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, суд приходить до висновку, що вказана спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на підставі вищевикладеного враховуючи, що відповідач [PERSON] не подав відзив на позовну заяву, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ В позовних вимогах позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З урахуванням того, що на підтвердження судових витрат стороною позивача до суду надано додаткову угоду №1 від 24.12.2020 року до договору про надання правової допомоги від 24.12.2020 року, Акт-розрахунок погодинної оплати послуг (роботи) адвоката Басюк А.С. та Акт про прийняття-передачі наданих послуг від 19.04.2021 року, всього на суму 9000,00 грн., суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. VІІ. ЗАХОДИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved