Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, однак уточнила позовні вимоги про визнання права власності на 3/8 часток квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що їй на праві спільної часткової власності належить 5/8 часток однокімнатної квартири, загальною площею 36,2 кв.м., яка розташована за адресою: вул. [PERSON][ADDRESS], м. Тернопіль, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], якій 1/2 частки квартири належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 09.12.1992 р. за № 52, а 1/8 частки квартири, належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 02.02.2010 р. та зареєстрованого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) 03.03.2010 р. Згідно зазначеного Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 02.02.2010 року, право на спадкування решти 3/8 часток квартири, які належали померлому [PERSON] могла отримати його донька [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину на дану частку квартири не видавалося. 27.04.2010 р. [PERSON] нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у неї документів, що підтверджують родинні відносини з померлим, а також правовстановлюючих документів, тому [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно 3/8 частки квартири № 64, що знаходиться в будинку № 2 по вул. Вербицького М. в м. Тернополі, у зв'язку з неможливістю належного оформлення права власності. Однак, 16.02.2011 р. судом винесено ухвалу про закриття провадження у справі у зв'язку зі смертю позивача [PERSON] Вказану Ухвалу суду жоден із спадкоємців (відповідачі по справі) не оскаржував. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON], отримавши в нотаріальній конторі 10.05.2012 року свідоцтва про право на спадкове майно, в яке частка спірної квартири не входила. Таким чином, після смерті [PERSON] у 08.06.1997 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], належним чином не оформили та не зареєстрували право власності на 3/8 часток квартири. Отже, [PERSON] після смерті [PERSON] у 1997 році прийняла усе спадкове майно у тому числі оспорюваних 3/8 частки квартири, оскільки проживала в даній квартирі з спадкодавцем та після відкриття спадщини фактично вступила в володіння та управління даним спадковим майном на яке відповідно набула права власності, що не припинилося на день її смерті у 2014р. Прийнявши спадщину після смерті матері [PERSON] постійно проживаючи та володіючи на законних підставах квартирою № 64, що знаходиться в будинку № 2 по вул. Вербицького М. в м. Тернополі, утримуючи та здійснюючи поточний ремонт, оплачуючи комунальні послуги в даному житловому приміщенні, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 3/8 частини спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно 3/8 часток квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що після смерті 08.06.1997 року [PERSON] - [PERSON], як дочка померлого прийняла спадщину шляхом подачі 21 листопада 1997 року відповідної заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак через відсутність правовстановлюючого документа Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії 27.04.2010 року, їй відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. 08.11.2010 року [PERSON] звернулася із позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батька до Тернопільського міськрайонного суду, однак 16 лютого 2011 року провадження закрито в зв'язку із смертю 01.02.2011 року позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивачка по справі [PERSON], як дочка померлої прийняла спадщину за законом подавши 16 квітня 2011 року відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на грошові вклади та 2\\3 частки квартири [ADDRESS], які належали померлій. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є син померлої та відповідач по справі, [PERSON], який 16 квітня 2011 року відмовився від своєї частки спадкового майна за законом, шляхом подачі відповідної заяви. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної квартири вона звернулася в Першу Тернопільську державну нотаріальну контору, однак 30 червня 2015 року нотаріусом постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спадкове майно - 3/8 часток квартири [ADDRESS], через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру виданих на імя померлої. Оскільки станом на день смерті [PERSON] останній належало право на 3/8 частин спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на 3\\4 від 1\\2 частки квартири № 64 по вулиці Вербицького М., будинку 2 в місті Тернополі загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 01.02.2011 року. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені в уточненій заяві до первісного позову підтримав з підстав і мотивів викладеній у ній та просить їх задовольнити, зустрічного позову не визнав та суду пояснив, що після смерті [PERSON] 08.06.1997 року [PERSON] не довела свого права на 3/8 часток спірної квартири, спадкоємці останньої у встановленому законодавством порядку не оформили права померлої на предмет спору. Отже після смерті [PERSON] у 1997 році усе спадкове майно у тому числі оспорюваних 3/8 частки квартири, прийняла [PERSON], оскільки проживала в даній квартирі разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовилася від неї до моменту її смерті 2014 р. та її право на дану частку спірного житлового приміщення успадкувала [PERSON] згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. А тому вважає заявлені у зустрічному позові позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON], позовних вимог заявлених [PERSON] не визнала з підстав і мотивів викладених у зустрічному позові, який підтримала та просить задовольнити застосувавши до спірних правовідносин норми ст.ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, відповідно відмовивши в задоволенні первісного позову. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги заявлені [PERSON] визнав та не заперечує проти їх задоволення, в задоволенні позову [PERSON] просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав: Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 09.12.1992 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації м. Тернопіль, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень виданого 18.11.2009 року, квартира № 64 по вулиці Вербицького М., будинку 2 в місті Тернополі належала по ? її частині [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.05.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД 3452015. [PERSON] помер 08 червня 1997 року про що Відділом РАГС виконкому Тернопільської міської ради видано свідоцтво про смерть серії І-ИД №016437. Як вбачається з інформації наданої 26.05.2015 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою, 21.11.1997 року заведена спадкова справа №578/1997 до майна померлого 08.06.1997 року [PERSON]. Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцями є донька померлого [PERSON], яка 21.11.1997 року подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, син померлого [PERSON] та онук померлого [PERSON], батько якого [PERSON] помер 07.10.1989 року, які відмовилися від прийняття спадщини в користь [PERSON], та дружина померлого [PERSON], яка була прописана та проживала разом зі спадкодавцем. 02.02.2010 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\4 частку з 1/2 частки квартири №64, яка знаходиться по вулиці [PERSON], 2 в місті Тернополі та належала померлому [PERSON]. Згідно зазначеного Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 02.02.2010 р., з урахуванням часток спадщини, від яких відмовились син померлого [PERSON] та онук померлого [PERSON], батько якого [PERSON] помер 07.10.1989 року, право на спадкування за законом решти 3/8 часток квартири №64, яка знаходиться по вулиці [PERSON], 2 в місті Тернополі, які належали померлому [PERSON], мала донька останнього - [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину на 3/8 часток вказаної квартири не видавалося. 04.12.2009 року нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого [PERSON], через відсутність документів, що підтверджують факт родинних відносин. 27.10.2010 року нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого [PERSON], через відсутність правовстановлюючих документів про право власності померлого на ? частку квартири №64, яка знаходиться по вулиці [PERSON], 2 в місті Тернополі. [PERSON] померла 01.02.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №115764 виданого відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції. Як вбачається з ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 16.02.2011 року, [PERSON] звернулася із позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] в листопаді 2010 року, однак 16 лютого 2011 року провадження у справі закрито в зв'язку із смертю позивача. Ухвала суду про закриття провадження, спадкоємцями померлої [PERSON] не оскаржувалася. [PERSON] є матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №257738 та матірю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ИД №1311056. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] подавши 16 квітня 2011 року відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 10.05.2012 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлої [PERSON], а саме грошові вклади та 2\\3 частки квартири [ADDRESS]. Право на спадкування чи оформлення права власності на 3/8 частки квартири №64, яка знаходиться по вулиці [PERSON], 2 в місті Тернополі даними свідоцтвами не оформлялося. 30.06.2015 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлої [PERSON], а саме частку квартири №64, яка знаходиться по вулиці [PERSON], 2 в місті Тернополі у звязку відсутністю правовстановлюючих документів що посвідчують право власності померлої на спірну квартиру. 04 липня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №174932, виданого відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції. Відповідно до свідоцтва про народження серії ДИЗ №005347 [PERSON] (дівоче [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON]. 29.01.2015 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5\\8 часток квартири № 64 по вулиці Вербицького М., будинку 2 в місті Тернополі в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], якій 1/2 частки квартири належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 09.12.1992 р. за № 52, та 1/8 частки квартири належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], виданого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 02.02.2010 р. та зареєстрованого ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) 03.03.2010 р. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами [PERSON] проживала в [INFO] М., будинку 2 в місті Тернополі разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та проживає за даною адресою по даний час. В силу ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Відповідно до вимог ст. 1273 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитись від прийняття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. ( ст. 1268 ЦК України). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року закріплено, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (Стаття 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Відповідно до вимог ст. 554 ЦК УРСР в редакції 1963 року, в разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Згідно п. 6 Постанови\~\~Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року\~\~№ 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", де звертається увага на те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом\~\~абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Спадкоємець, який постійно проживав разом Із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї ( ч.3 ст. 1268 ЦК України ). Статтею 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. За умовами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що з моменту відкриття спадщини після смерті [PERSON] 08.06.1997 року, спадкоємиця останнього - [PERSON] станом на день її смерті (01.02.2011 року) не довела (не реалізувала) свого права власності на спадкове майно - 3/8 часток квартири № 64 по вулиці Вербицького М., будинку 2 в місті Тернополі, не зареєструвала своє право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, а навпаки в реєстрації права власності на спірну квартиру їй було відмовлено відповідними постановами державного нотаріуса, які оскаржені не були, а тому вона не набула права власності на спірне нерухоме майно в контексті ст. 331 ЦК України, відповідно в розумінні ст. 1218 ЦК України, дане майно не може входити до складу її спадщини. Також з поданих сторонами матеріалів, вбачається що [PERSON] прийнявши спадщину після смерті [PERSON] у встановлений законом строк не заявила вимоги про прийняття майнових прав на 3/8 часток квартири № 64 по вулиці Вербицького М., будинку 2 в місті Тернополі, які належали [PERSON], не оскаржила ухвалу суду про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] про визнання її права власності на спірну частку квартири. Одночасно в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], прийняла спадщину як спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], у тому числі і спірних 3/8 частки спірної квартири згідно ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, оскільки проживала в спірній квартирі разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та вступила в управління даним майном та її право не припинилося внаслідок її смерті в 2014 р., тож за умовами ч. 3 ст. 1268 ЦК України її право на дану частку спірного житлового приміщення успадкувала [PERSON] Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. В даному випадку право власності [PERSON] оспорюється позивачем по зустрічному позові [PERSON] та не визнано державним нотаріусом, який видавши 29.01.2015 року Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не зазначив належність позивачу [PERSON] права власності на 3/8 частки спірної квартири. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про визнання права власності на 3/8 частки квартири №64 загальною площею 36,2 кв.м. по вул.М.Вербицького буд. 2 в м.Тернополі в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] обґрунтовані, доведені належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення. В задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно слід відмовити за недоведеністю заявлених позовних вимог.

Outcome: approved