Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що 13.09.2011 року він на умовах позики передав [PERSON] 315000.00 грн., які останній зобов'язався повернути до 13.03.2012 року і що підтверджується розпискою за його підписом. Зазначає, що у вказаний термін відповідач боргу не повернув та продовжує ухилятися від виконання взятих на себе за договором позики зобов'язань. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 346563.00 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмір 21592.60 грн., а всього 368155.60 грн.. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала за викладених у ньому обставин та підстав і просила задовольнити. Відповідач позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити. В обґрунтування такої своєї позиції суду показав, що коштів у сумі 315000.00 грн. він у позивача не позичав і надана розписка містить не його підпис. На роз'яснення та пропозицію суду клопотати про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи з метою забезпечення заперечень проти позову не погодився. Заслухавши сторін спору та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 13.09.2011 року між сторонами спору було укладено договір позики,за умовами якого позивач передав відповідачу 315000.00 грн., які останній зобовов'язався повернути в строк до 13.03.2012 року. На разі, у встановлений строк відповідач боргу не повернув та ухиляється від взятих на себе за договором позики зобов'язань. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. Відносно надання суду будь-яких доказів на заперечення викладених у позові обставин, відповідач суду показав, що такі докази у нього відсутні і з приводу цього у нього відсутні заяви та клопотання, а також відмовився за роз'ясненням суду від пропозиції клопотати перед судом про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи з метою забезпечення заперечень проти позову. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.ст. 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України. Відповідно до положень ст..1046 за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому відповідно до ч.2 ст.1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином. Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає, що у цій справі були встановлені всі підстави, які передбачають право позивача вимагати стягнення з відповідача боргу, а також встановлені всі правові підстави для застосування правил цивільної відповідальності [PERSON]. Щодо посилання відповідача в ході судового розгляду справи на те, що він не позичав у позивача 315000.00 грн., що підпис у розписці від 13.09.2011 року не його,то суд останні не приймає до уваги, оскільки такі твердження голослівні, у порушення ст.60 ЦПК України не доведені стороною відповідача документально і про що він особисто заявив у судовому засіданні, а саме про відсутність у нього доказів таких обставин, а також відмовився від забезпечення таких доказів шляхом призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. За викладеного суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики ґрунтується на законі та на отриманих у справі доказах, а тому підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому останній відповідно до ст..88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави з відповідача у справі.

Outcome: approved