Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Позивач є студентом четвертого курсу денної форми навчання на контрактній основі Черкаської медичної академії, що підтверджується довідкою № 1523 від 16 вересня 2021 року. Оплата за навчання, яка здійснюється мамою Позивача, відповідно до договору за рік складає 30000 гривень. А приблизний розмір витрат на рік, окрім оплати за навчання як заначила Позивач складає 50000 гривень. Шлюб між Відповідачем та матір`ю Позивача розірваний і вони не проживають разом, матеріальну допомогу надає тільки мати. Відповідач належної матеріальної допомоги не надає, хоча має можливість. Так як Позивач навчається на денному стаціонарі самостійно працевлаштуватись не має змоги, їй необхідні кошти для супроводження свого навчання, а саме харчування, купівлю одягу, оплату проїздів як в міських так і в міжміських транспортних засобах, закупку канцелярського приладдя необхідного для навчання, тощо. У зв`язку з чим просила стягнути на її користь аліменти на її утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в твердій грошовій сумі 3300 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягненням Позивачем 23 років. При визначенні розміру суми аліментів, які просить стягнути з Відповідача, Позивач виходила із загального розміру витрат на навчання за рік, поділеного на двох батьків та дванадцять місяців. Ухвалою суду від 25.10.2021 року відкрито провадження по справі та її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Надано термін для подачі сторонами заяв по суті справи. В судовому засіданні Позивач вимоги позову підтримала, наполягала на його задоволенні. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. З`ясувавши думку сторін по справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що Позивач є студентом четвертого курсу денної форми навчання на контрактній основі Черкаської медичної академії, що підтверджується довідкою № 1523 від 16 вересня 2021 року. Шлюб між Відповідачем та матір`ю Позивача розірваний і вони не проживають разом. Прізвище матері Позивача у іншому шлюбі « [PERSON] ». Позивач має потребу у матеріальному забезпечені, оскільки їй необхідні кошти для супроводження свого навчання, а саме оплату за контрактом, харчування, купівлю одягу, оплату проїздів як в міських так і в міжміських транспортних засобах, закупку канцелярського приладдя необхідного для навчання, тощо. Вартість навчання за рік складає відповідно до договору № 174 від 28.07.2021 року 29 404 гривень. Мати Позивача є інвалідом ІІ групи, однак за навчання дитини здійснює відповідні сплати. Та оскільки Відповідач після досягнення Позивачем повноліття, знаючи про навчання, матеріальної допомоги добровільно не надає, коштів які надає мама Позивача, не вистачає, то саме з вказаних обставин звернулась до суду та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачем не були спростовані доводи Позивача, зазначені у позовній заяві, про те, що самостійно вона не може матеріально забезпечити своє належне існування та навчання, враховуючи, що вона навчається на денній формі навчання та влаштуватись на роботу не має можливості з-за графіку навчального курсу, самостійних доходів не має. При цьому, як вказує у позові Позивач, Відповідач працездатна особа, має дохід, інвалідом не являється та має можливість утримувати свою доньку, сплачуючи відповідні аліментні платежі. За таких обставин, на думку суду, між сторонами має місце спір, що випливає із правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх сина, дочку, що регулюються главою 16 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України). Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати її, хоча вона і досягла повноліття, проте продовжує навчатися, до досягнення нею двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Такої правової позиції дотримується КЦС у складі Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 року по справі №635/1139/17. Як передбачено пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 20.05.2020 року по справі №635/1139/17. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України). При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При визначенні розміру аліментних платежів, суд враховує обставини щодо розміру доходів Позивача та Відповідача, необхідність в матеріальному забезпеченні батьками повнолітньої доньки. При цьому, Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним, не є особою з інвалідністю. Стосовно періоду, протягом якого мають стягуватися аліменти, то відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а згідно ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою Відповідача, яка досягла повноліття та не досяггла віку 23 років, вона продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, в зв`язку з навчанням, оскільки степендію не отримує, інших доходів немає. Враховуючи те, що відповідач є працездатною особою та має фізичну можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки під час навчання, суд вважає, що аліменти можуть бути стягнуті в твердій грошовій сумі. Таким чином суд приходить до переконання, що оскільки утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання є обов`язком батьків, а Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу, хоча може її надавати, позов про стягнення аліментів на час навчання, підлягає задоволенню. Визначаючи розмір аліментів судом враховується також те, що повнолітня [PERSON] навчається на денній формі навчання, проживає та навчається у м. Черкаси, вартість навчання за один рік становить 29 404 гривень, враховуючи відсутність стипендії у Позивача, інших доходів, вартість проїзду до навчального закладу, вартість проживання за місцем знаходження навчального закладу, працездатність Відповідача та визнання ним позову, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору. З врахуванням наданих сторонами доказів, визнання Відповідачем позову, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 3300 гривень, щомісячно починаючи з дня подачі даної позовної заяви і до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення донькою 23 років, що на думку суду є достатнім для забезпечення рівня життя повнолітньої доньки, виходячи з засад розумності, добросовісності та справедливості. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про судові витрати суд, крім ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов, а тому з відповідача по справі підлягає стягненню в дохід держави 50 відсотків судового збору, який би був сплачений при поданні позову, тобто у розмірі 454 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved