Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач 30 липня 2018 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що до малолітнього [PERSON] Позивач вказує, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. Свого сина [PERSON] відповідач [PERSON] народила [INFO] року в пологовому відділенні №1 м. Миколаєва. У зв'язку з відсутністю житла та постійного місця проживання [PERSON] написала заяву на влаштування свого сина [PERSON] до Миколаївського обласного Будинку дитини терміном до 6 місяців. На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.10.2017 року №848 [PERSON], був переведений з міської дитячої лікарні №2 до Будинку дитини. Працівниками служби у справах дітей Центрального району м. Миколаєва з відповідачем було проведено бесіду стосовно обов'язку матері створити необхідні умови і в установлений термін забрати дитину. Малолітній [PERSON], [INFO], перебуває в Миколаївському обласного Будинку дитини з 19.12.2017 року на повному державному забезпеченні. Позивач вказує, що працівникам служби у справах дітей Новоодеської райдержадміністрації вдалося зв'язатися по телефону з громадянкою [PERSON] В телефонній розмові було з'ясовано, що питання з житлом не вирішено. Валерія разом із своїм співмешканцем перебуває на в зоні відпочинку на березі моря. Жодного разу з моменту народження свого сина не бачила. Була запрошена до служби у справах дітей Новоодеської райдержадміністрації для вирішення подальшої долі дитини, але в зазначені терміни не з'явилася, на подальші телефонні дзвінки не відповідає. 19.06.2018 року термін перебування дитини в закладі закінчився. Відповідач на протязі 6 місяців жодного разу не відвідала свого сина, умов для повернення дитини не створила. Питання щодо можливості повернення малолітнього [PERSON] його матері [PERSON] було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини при Новоодеській райдержадміністрації, було вирішено підготувати документи на позбавлення батьківських прав та подати до Новоодеського районного суду. Позивач вказує, що внаслідок вищезазначених безвідповідальних дій з боку матері [PERSON] її дитина позбавлена батьківської уваги, права на належне і повноцінне батьківське виховання, спілкування, життя і розвиток в сім'ї. Така поведінка відповідачки, свідчить про те, що вона фактично відмовилась від своєї дитини, що суперечить моральним засадам суспільства та у відповідності до вимог ч.4 ст.155, п.2 ч. 1 ст.164 СК України є підставою для настання для неї юридичної відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав. Посилаючись на вищевикладене позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) на користь Миколаївського обласного будинку дитини в якому на утриманні перебуває дитина. Представник Новоодеської РДА у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність та вказала, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ст.ст.279, 280, 281 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи у порядку загального провадження За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи видно, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], а відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Миколаївській області. Свого сина [PERSON] відповідач [PERSON] народила [INFO] року в пологовому відділенні №1 м. Миколаєва. У зв'язку з відсутністю житла та постійного місця проживання [PERSON] написала заяву на влаштування свого сина [PERSON] до Миколаївського обласного Будинку дитини терміном до 6 місяців, що підтверджується копією вказаної заяви. 19.12.2017року на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17.10.2017 року №848, [PERSON] був переведений з міської дитячої лікарні №2 до Будинку дитини, що підтверджується копією вищевказаного рішення та акту про факт передачі. 19.06.2018 року термін перебування дитини в закладі закінчився. Як видно з листів Миколаївського обласного Будинку дитини №03-419-04 від 10.05.2018року та №03-726-04 від 25.07.2018року , [PERSON], [INFO] з 19.12.2017року перебуває на повному державному забезпеченні у Миколаївському обласному Будинку дитини, за час його перебування у закладі [PERSON] сина жодного разу не відвідувала, його долею не цікавилася. Питання щодо можливості повернення малолітнього [PERSON] його матері [PERSON] було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини при Новоодеській райдержадміністрації. За результатами розгляду вирішено підготувати документи на позбавлення батьківських прав та подати до Новоодеського районного суду Миколаївської області, що підтверджується витягом з протоколу №10 від 17.06.2018 року . Згідно висновку №266/15-34/02 від 25.07.2018року Новоодеською РДА з посиланням на вищевикладені обставини, було визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав, щодо її сина [PERSON] [INFO]. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" від 26.04.2001 року, сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30 березня 2007 р. (з наступними змінами) ,,Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За вищевказаних обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] порушила свої батьківські обов'язки, ухиляючись від їх виконання, в наслідок чого його син був позбавлений батьківської уваги і піклування, порушено його права на належне батьківське виховання, спілкування, життя і розвиток в сім'ї. Таким чином [PERSON] зашкодила правам і інтересам дитини, які захищаються Декларацією прав дитини, Європейською конвенцією про права дитини та національним законодавством, в тому числі ст.ст. 150, 152, 155 СК України. Поведінка відповідачки, свідчить про те, що вона фактично відмовилась від своєї дитини, що суперечить моральним засадам суспільства та у відповідності до вимог ч.4 ст.155, п.2 ч. 1 ст.164 СК України є підставою для настання для неї юридичної відповідальності у вигляді позбавлення батьківських прав. Виражаючи турботу про долю дитини,

Outcome: approved