Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач 18.07.2016 р. звернулась до суду з позовом в якому вказала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який у 2005 року розірвано, але в подальшому позивач та відповідач проживали однією сімєю до листопада 2015 року. Подружжя має двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Починаючи з листопада 2015 року позивач проживає окремо від відповідача, але діти залишились проживати разом з відповідачем, оскільки позивач не хотіла переривати навчальний процес та переводити їх до іншої школи. На час звернення позивача із позовом [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та повертатись до відповідача не бажає. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10.03.2016 року, з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх доходів щомісячно. З урахуванням уточнених вимог, просить суд визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], звільнити її від обовязку сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10.03.2016 року, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила задовольнити позов та розглядати справу без її участі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Відповідно положень\~ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Селидівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, та пояснив, що батьками досягнуто згоди щодо проживання [PERSON]. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25 березня 2009 року розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу І-НО №288685, видане повторно 15.06.2016 року Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 745232 від 15.06.2016 року, виданого повторно Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Згідно частини 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків, а за ч.2 цієї статті місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" (Згідно Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів п.24 залишений в силі), вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За принципом ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір»ю. [PERSON] працює на ПАТ «Український Бекон», має стабільний заробіток, та місцем роботи характеризується позитивно. Відповідно до висновку про можливість проживання [PERSON] разом з матірю [PERSON] Орану опіки та піклування Костянтинівської міської ради № 87/12 року від 31.01.2017 р. враховуючи інтереси дитини, відповідно до ст..ст. 19, 155, 161, 176 СК України, орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради вважає, за адресою: [ADDRESS], де проживає [PERSON] разом з донькою [PERSON], [INFO] , є необхідні умови для проживання, розвитку та виховання. Дослідивши в сукупності надані суду докази, суд враховує те, що позивачем створено належні умови для виховання [PERSON], [INFO], те, що на час розгляду справи дитина проживає разом із матірю [PERSON], відвідує навчально-виховний комплекс із загальноосвітньою школою м. Костянтинівка, суд дійшов висновку, що визначення місця проживання дитини разом з її матірю буде відповідати її інтересам, а тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині звільнення позивача від обовязку сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання [PERSON] за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10.03.2016 року, та стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10.03.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 27.01.2016 року і до досягнення дітей повноліття. Статтею 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ст.. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Враховуючи зазначені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині звільнення від сплати аліментів за рішенням суду на утримання доньки [PERSON],[INFO], підлягають задоволенню, оскільки є обставини які впливають на звільнення позивача від сплати аліментів на утримання доньки, оскільки судом вирішено питання про визначення місця проживання [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON], та вважає за необхідне визначити дату з якої вважати [PERSON], такою, що звільнена від сплати аліментів за вказаним рішенням, а саме з 18.07.2016 року, тобто з дати подання даного позову. Також, суд враховує, що відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач має двох неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із ним, та [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем, відповідач має змогу виплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON]. Суд враховуючи встановлені обставини справи, вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки позивачка 18.07.2016 року звернулася до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти з 18.07.2016 р. При розподілу судових витрат між сторонами, суд враховує те, що позивач не бажала стягувати сплачений нею судовий збір з відповідача за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини та звільнення від сплати аліментів. Разом з тим, позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, тому суд відповідно до ст.. 88 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати в цій частині позову покласти на відповідача.

Outcome: approved