Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа - Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому просила суд, встановити юридичний факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №009985, виданого на ім'я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 16.02.2000 року №18/11, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №527; визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою с. Коробочкине, Чугуївського району Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на земельну ділянку площею 0,0854 гектарів в межах згідно з планом, розташовану на території [ADDRESS], призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №009985, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 16.02.2000 року №18/11, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №527, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року в м. Чугуєві Харківської області. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, 19 червня 2012 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось заповів, Позивачу, [PERSON], що підтверджується заповітом серії ВРС №727226, посвідченим 19 червня 2012 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], і зареєстрованим в реєстрі за №1370. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 18 червня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківської області, про що складено відповідний актовий запис №242. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 0,0854 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території [ADDRESS], призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №009985, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 16.02.2000 року №18/11, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №527. У встановлений законом шестимісячний строк Позивач звернулась до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. Позивач звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з тим, що у державному акті серії ІІІ-ХР №009985 прізвище [PERSON] значиться як «[PERSON]». Причини зазначення в державному акті прізвища спадкодавця «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]» Позивачу не відомі. Свого часу Позивач не звернула увагу на ту обставину, що у вказаному державному акті серії ІІІ-ХР №009985 допущено помилку, адже в свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданому 08 лютого 1955 року його прізвище значиться як «[PERSON]» (російською мовою); в свідоцтві про одруження серії [NUMBER], виданому 19 січня 1954 року прізвище спадкодавця також значиться як «[PERSON]» (російською мовою); в приватизаційному майновому сертифікаті серії ХР №1001664, виданому 05 липня 1995 року прізвище спадкодавця також значиться як «[PERSON]» (російською мовою). Наразі помилка в написанні у державному акті серії ІІІ-ХР №009985 прізвища [PERSON] як «[PERSON]» перешкоджає Позивачу в реалізації права власності на законно набуте майно. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи - Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 червня 2012 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось заповів, Позивачу, [PERSON], що підтверджується заповітом серії ВРС №727226, посвідченим 19 червня 2012 року приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], і зареєстрованим в реєстрі за №1370. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 18 червня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції у Харківської області, про що складено відповідний актовий запис №242. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з приватизованої земельної ділянки площею 0,0854 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території [ADDRESS], призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №009985, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 16.02.2000 року №18/11, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №527. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування може здійснюватися за заповітом або за законом. Крім Позивача, після смерті [PERSON], право на спадкування мала [PERSON], так як здійснювала догляд за померлим протягом тривалого часу. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті та, відповідно до ч. 3 цієї ж статті, право на спадкування виникає в момент відкриття спадщини. Згідно ч. ч ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. ч ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк Позивач звернулась до Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 Цивільного кодексу України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно з частиною 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Позивач звернулася до Чугуївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з тим, що у державному акті серії ІІІ-ХР №009985 прізвище [PERSON] значиться як «[PERSON]». Причини зазначення в державному акті прізвища спадкодавця «[PERSON]» замість вірного «[PERSON]» Позивачу не відомі. Свого часу Позивач не звернула увагу на ту обставину, що у вказаному державному акті серії ІІІ-ХР №009985 допущено помилку, адже в свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданому 08 лютого 1955 року його прізвище значиться як «[PERSON]» (російською мовою); в свідоцтві про одруження серії [NUMBER], виданому 19 січня 1954 року прізвище спадкодавця також значиться як «[PERSON]» (російською мовою); в приватизаційному майновому сертифікаті серії ХР №1001664, виданому 05 липня 1995 року прізвище спадкодавця також значиться як «[PERSON]» (російською мовою). Відповідно до абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 6 ч. 1, 2 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігається з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд може встановити факт належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. П. 4 вказаної постанови встановлено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Наразі помилка в написанні у державному акті серії ІІІ-ХР №009985 прізвища [PERSON] як «[PERSON]» перешкоджає Позивачу в реалізації права власності на законно набуте майно. У зв'язку з вище наведеним Позивач змушена в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутись до суду, оскільки не може оформити та юридично закріпити за собою право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 2 ст. 16 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N7, заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved