Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 04 вересня 1999 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] був зареєстрований шлюб Камянсько-Дніпровським РАЦС про, що зроблений актовий запис №62 у книзі реєстрації актів цивільного стану. Від шлюбу має з відповідачем по справі двох дітей, доньку [PERSON], 10.08.2001р. та доньку [PERSON], 11.11.2008р. Під час перебування у шлюбі на підставі договору дарування від 02.03.2009 р. вона стала власником житлового будинку, в с. Новодніпровка, вул. Савушкіна буд. № 184, що підтверджується витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.03.2009 р. номер запису 354 в книзі: 2. Крім того на підставі договору дарування від 02.03.2009 р. вона стала власником земельної ділянки розміром 0,32 га яка розташована в с. Новодніпровка, Камянсько-Дніпровського р-ну, Запорізької обл., вул. Савушкіна, 184 для особистого підсобного господарства. Право власності на земельну ділянку підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку від 05.10.2009 р. В будинку № 184 по вул. Савушкіна в с. Новодніпровка, згідно довідки виданої Виконкомом Новодніпровської сільської ради від 30.06.2015р. № 507 в вище вказаному будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], її дочки [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном будинком № 184 по вул. Савушкіна в с. Новодніпровка Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької обл., виселити [PERSON] з вище вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення. В своєму позові позивачка вказала, що на протязі терміну з 13.06.2015 р. і до теперішнього часу проживає на квартирі, іншого житла у неї не має, відповідач по справі чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні її майном і просить його виселити. Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Камянсько-Дніпровського нотаріального округу [PERSON], Камянсько-Дніпровське районне управління юстиції у Запорізькій області, Управління Держгеокадастру у м. Енергодар про визнання правочинів удаваними, визнання житлового будинку та земельної ділянки сумісним майном подружжя, розподіл майна, який обґрунтовує тим, що насправді між відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] 02.03.2009 р. були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку який розташований за адресою: в с. Новодніпровка Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької області по вул. Савушкіна буд. № 184 та земельної ділянки розміром 0, 32 га яка розташована за тією ж адресою. Про своє порушене право він дізнався 13.06.2015 р. тому вважає, що термін позовної давності він не пропустив, на цій підставі просить визнати договір дарування житлового будинку та земельної ділянки 0, 32 га удаваними правочинами, визнати оспорюванні житловий будинок та земельну ділянку обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 2/3 вище вказаного житлового будинку та земельної ділянки. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення без надання іншого житлового приміщення підтримали, проти задоволення вимог [PERSON] заперечували у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність. Приватний нотаріус Камянсько-Дніпровського районного нотаріального округу [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити у повному обсязі. Суду пояснила, що під час укладання договору дарування у неї в приміщенні інших осіб, окрім сторін [PERSON]Я.і [PERSON] не було. Нею було встановлено особи сторін, перевірено їх на дієздатність, сторонам було прочитано умови договору, розяснено наслідки його укладання, зміст правочину їм був зрозумілий, відповідав їхньому дійсному наміру укласти договір дарування. Жодних грошей у її присутності сторони один одному не передавали. Особисто у неї не виникло будь-яких сумнівів щодо удаваного чи фіктивного характеру угоди. На сторони не вчинялося будь-якого психічного або фізичного впливу. Представник Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області до суду не зявився, про день та час слухання справи повідомлені належним чином до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Представник Управління Держгеокадастру у м. Енергодар Запорізької області до суду не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Представник Камянсько-Дніпровського РС УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши доводи учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.09.1999 року, рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 28.10.2015 р. шлюб між ними розірвано (а.с. 42). 02.03.2009р. на підставі договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] будинок, який розташований за адресою: в с. Новодніпровка Камянсько-Дніпровського р-ну Запорізької області по вул. Савушкіна №184 та земельну ділянку розміром 0, 32 га за тією же адресою (а.с. 104, 105). [PERSON] просив суд визнати зазначені договори дарування удаваними, визнати вище вказані будинок та земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ним право власності на 2/3 частки житлового будинку та земельної ділянки. Зазначена вимога [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. В обґрунтування позову в цій частині [PERSON] зазначає, що фактично між відповідачами по справі був укладений договір купівлі-продажу вищевказаних житлового будинку та земельної ділянки, а не договір дарування та посилається в своєму позові, що у присутності свідків передали [PERSON] грошові кошти в розмірі 40 000, 00 грн. Статтею 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину який вони насправді вчинили. Відповідно до частин 1 і 2 ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог. Пунктом 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України передбачено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-відео запису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. В ході розгляду справи [PERSON] не надано жодних доказів укладання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки між відповідачами [PERSON] та [PERSON] При цьому судом встановлено, що обдарована [PERSON] прийняла дар 02.03.2009 р. та стала користуватися ним за призначенням, зареєструвала право власності на будинок що підтверджується витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно від 23.03.2009р. № 22247416 та державними актами на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 9896073 від 05.10.2009р. та серія ЯЖ №9896072 (а.с. 7-9). Згідно ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в України це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. В силу приписів норм глави 4 цього ж Закону «Загальні правила вчинення нотаріальних дій»: нотаріальні дії вчиняються в приміщення нотаріальної контори (ст. 41); при їх вчиненні нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії (ст. 42); перевіряється справжність підписів учасників правочинів та інших осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії (ст. 45); та ін. У суду відсутні жодні підстави ставити під сумнів добросовісність та професійність виконання своїх обовязків приватним нотаріусом Камянсько-Дніпровського нотаріального округу [PERSON], з огляду на що, суд критично ставиться до позиції позивача у його позові, що удаваності правочину. Протилежне не доведено стороною позивача належними та допустимими доказами. Зокрема, під час укладання договору [PERSON] у нотаріуса не був присутнім. Згідно роз'яснень Пленуму ВСУ, наданих у п. 16 постанови від 28 квітня 1978 р. №3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" про те, що ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків, крім випадків кримінальнокараних діянь. [PERSON] не звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про порушення кримінального провадження щодо складання або завідомої підробки нотаріусом документів та не надавав суду відповідного документу про прийняття за його заявою яких би то не було рішень цими органами. Щодо вимог [PERSON] про визнання будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя суд приходить до висновку, що зазначена вимога також не ґрунтується з наступних підстав. Статею 57 СК України встановлено, що майно набуте чоловіком, дружиною за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. За таких обставин суд підстав для задоволення позову [PERSON] в цій частині не вбачає. З аналогічних підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання за ним право власності на 2/3 частини будинку та 2/3 частини земельної ділянки. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю (житловим будинком) з наступних підстав. Як було вище встановлено, 02.03.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування житлового будинку № 184 по вул. Савушкіна в с. Новодніпровка, Кам?янсько-Дніпровського району Запорізької області. Право власності обдарованої на майно зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу з реєстру про реєстрацію право власності на нерухоме майно від 23.03.2009 р. Судом також встановлено, що 02.03.2009 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування земельної ділянки розміром 0, 32 га, яка розташована за адресою: с. Новодніпровка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, вул. Савушкіна буд. № 184 для особистого підсобного господарства та обслуговування будинку та прибудинкової території. Право власності обдарованої на земельну ділянку підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку від 05.10.2009р. ЯЖ № 9896073 та серія ЯЖ №9896072. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в звязку з тим, що спільне життя з чоловіком не склалося 13.06.2015 р. вона пішла від чоловіка, 02.07.2015 р. подала позов про розірвання шлюбу, який був розірваний 28.10.2015 р. Рішенням Камянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області. На протязі терміну з 13.06.2015 р. і по теперішній час вона вимушена проживати на квартирі, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов складеного службою у справах дітей Енергодарської міської ради 29.07.2015 р. іншого житла у неї не має, а вона бажає як власник будинку вселитися в свій власний будинок (а.с. 11). Відповідач чинить їй, як власнику майна перешкоди у користуванні житловим будинком № 184, що підтверджується висновком від 02.07.2015 р. винесеним РВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 12), висновком від 23.09.2015 р. винесеним 23.09.2015 р. Енергодарським МВ ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 13), постановою про закриття кримінального провадження від 19.10.2015 р. (а.с. 43). Також факт перешкоди у користуванні житловим будинком можуть підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що 11.10.2015 року близько 10:00 год. вони разом з [PERSON] прибули у с. Дніпровка на вул. Савушкіна, 184 для зустрічі з дітьми. Однак, її чоловік [PERSON] перешкоджав їм зайти у домоволодіння, виштовхував її з двору, кидав у їх бік гостинці, які [PERSON] привезла для дітей. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сімї, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз зазначеної норми Кодексу надає підстави для висновку про те, що право користування житловим приміщенням члени сімї власника житла є похідним від права власності власника житлового приміщення. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном, на власний розсуд. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. В силу приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п. 33, 34) розяснено судам, що застосовуючи ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном навіть, якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України позов про усунення порушень права не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, статті 316-119 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення, визнання особи безвісно відсутнього або померлого), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1.) Позбавлення права власності на житлове приміщення; 2.) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3.) визнання особи безвісно відсутньої; 4.) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема: шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання; предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення особи померлою; 5) про виселення. Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Позивач по справі довів, що проживання в одному будинку з відповідачем не можливе, у звязку з тим, що він систематично порушує правила співжиття, чинить перешкоди у користуванні її майном, що робить не можливим для неї проживання з ним в одному будинку, тому [PERSON] підлягає виселенню із житлового будинку № 184 по вул. Савушкіна, с. Новодніпровка, Кам?янсько-Дніпровського р-ну, Запорізької обл., без надання іншого жилого приміщення. В статті 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, про обґрунтованість вимог [PERSON] до [PERSON] в повному обсязі. На підставі ст.ст. 218, 235, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 57 СК України, ст.ст. 116, 157 ЖК України

Outcome: approved