Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON], зареєстрований 27 серпня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 75; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки всіх його доходів, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позову посилається на те, що з 2005 року співмешкала з відповідачем, а 27.08.2012 року вони уклали шлюб. [INFO] року в них народився син - [PERSON], [INFO] року - донька, [PERSON]. Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя. У родині постійно виникали сварки, які призвели до втрати почуттів любові та взаємоповаги один до одного. З вересня 2014 року фактичні шлюбні відносини між ними припинено, збереження шлюбу неможливе, оскільки подальше подружнє життя суперечитиме інтересам позивача. На даний час діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від участі в утриманні дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча є здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні не має. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. В судове засідання 24.12.2014 року позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в частині розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на дітей, вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини не визнав, зазначив, що має мінливий дохід. В подальшому відповідач в судове засідання не з'являвся; як свідчить конверт із судовою повісткою, відповідач відмовився отримувати кореспонденцію, направлену на його адресу судом. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судовим розглядом встановлено, що з 2005 року позивач та відповідач проживали однією сім'єю, 27 серпня 2012 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 75 /а.с. 5/. [INFO] року у сторін народився син - [PERSON] /а.с. 7/, [INFO] року - донька, [PERSON] /а.с. 6/. Відповідно до ч. 1 ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин у вересні 2014 року жодна із сторін не вчинила дій, направлених на їх відновлення, зважаючи також на те, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається і не заперечується відповідачем, що станом на момент розгляду справи діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Решетилівської райдержадміністрації від 21.10.2014 року № 5129 [PERSON] перебуває на обліку в Решетилівському УСЗН і з липня 2014 року отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини /а.с. 8/. Таким чином, судом встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні. Позивач отримує соціальну допомогу у розмірі 955,21 грн., даних про наявність інших джерел її прибутку матеріали справи не містять, відповідачем таких даних не надано. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Між тим, частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. На підставі наведеного суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 цієї статті право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, суд враховує те, що відповідач являється молодою працездатною особою, даних про наявність обставин, які унеможливлюють сплату аліментів у розмірі заявлених вимог ним суду не надано, разом з цим позивач потребує матеріального утримання, оскільки окрім соціальної допомоги інших джерел доходів не має. Пунктом 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З огляду на зазначену вимогу, суд допускає негайне виконання даного рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, судовий збір у сумі 243,60 грн., сплачений позивачем за вимогу про розірвання шлюбу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача; судовий у сумі 243,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved