Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті, у якій зазначила, що [PERSON], в інтересах якого вона діє, є сином [PERSON], померлого [INFO] в Калінінському районі м. Донецька на тимчасово окупованій території. При її зверненні до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про смерть, у зв'язку з тим, що лікарське свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, не є підставою для реєстрації факту смерті, у зв'язку із чим просить встановити факт смерті [PERSON] Заявник у судове засідання не з'явилась, просила справу розглянути у ЇЇ відсутність, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з зазначених вище підстав. Представник заінтересованої особи - Приморського відділ державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутності, на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до п.8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз'яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що, згідно лікарського свідоцтва про смерть № 2354, виданого 04.08.2016 року Республіканським бюро судово-медичної експертизи м. Донецька, [PERSON], [INFO], помер [INFO] в Калінінському районі м. Донецька, причина смерті - набряк легенів. Згідно ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим тимчасово окупованої території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/ або особами є недійсним і не створює правових наслідків. Місто Донецьк, відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року, входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Від цього, свідоцтво про смерть, видані органами так званої «ДНР» є недійсними і не створюють правових наслідків. Згідно до повідомлення начальника Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ у Донецькій області від 26.08.2016 року, заявнику відмовлено у реєстрації факту смерті [PERSON], з причин того, що лікарське свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, не є підставою для реєстрації факту смерті. Тобто, реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті виявилася неможливою. Приписами п.8 ч. 1ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для всіх органів державної влади і органів січневого самоврядування, в тому числі органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті та реалізації спадкових прав. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви, що надасть можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України.

Outcome: approved