Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON]. Під подружнього життя у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано 17 травня 2005 року і після розірвання шлюбу по даний час дитина проживає з позивачем, відповідач проживає окремо. Син позивачки [PERSON] вписаний до її закордонного паспорту і неодноразово у її супроводі відпочивав за межами України. До грудня місяця 2014 року у позивачки із відповідачем не виникало жодних конфліктів щодо виїзду сина за кордон в її супроводі, щорічно відповідач надавав нотаріально засвідчену заяву - згоду на виїзд сина на відпочинок. В листопаді 2014 року позивачка в черговий раз звернулась до відповідача, батька дитини за згодою для виїзду сина закордон , до країн Шенгенської угоди Європейського союзу , зокрема до Польщі . Для поїздки до країн Шенгенської угоди Європейського союзу замало того , що дитина вписана в закордонний паспорт одного із батьків , необхідно оформити окремий проїзний документ для дитини, для оформлення якого слід надати письмову нотаріально засвідчену згоду батька , копії паспортів обох батьків . Відповідач пообіцяв , що надасть свою згоду , але з часу звернення минуло три місяці , а згоди відповідач не надав. Син позивачки на протязі останніх трьох місяців , тричі на тиждень відвідує уроки польської мови , має намір навчатись в одному із коледжів Польщі , у нього є бажання відвідати Польщу , побувати на екскурсії в м. Краків , відвідати коледж у м. Люблін , де він планує навчатись по закінченні дев'яти класів . В Краківському економічному університеті на другому курсі навчається його рідна сестра Юлія, дочка позивачки. Не даючи згоду на оформлення проїзних документів для виїзду за кордон відповідач діє всупереч інтересам дитини, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, що її син [PERSON] вже досить тривалий час вивчає польську мову, має намір навчатися в одну із коледжів Польщі. Її дочка навчається у Краківському економічному університеті на другому курсі в м. Краків, Польща. Позивач відкрила Шенгенську візу. Відмова позивача у надані дозволу у виготовленні документів та виїзду дитини за кордон, жодним чином не вмотивована і це суперечить інтересам дитини.В даний час не вирішується питання про виїзд дитини на навчання, а даний виїзд за кордон має суто ознайомчий характер. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, направив суду свої заперечення проти позову в яких просить відмовити позивачці в задоволені позову.Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, думка якого щодо позову викладена в наданих запереченнях, за наявними в справі доказами. Суд вислухавши доводи позивачки, ознайомившись з запереченнями відповідача, вивчивши матеріали справи в межах наданих доказів приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне: У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків звільнення від доказування. На адресу суду від відповідача надійшло заперечення до позову, а тому суд вкладає його в основу доказів по справі. Зокрема із заперечення вбачається, що відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки він вважає, що проживання його із позивачем не в шлюбі, а окремо не впливає на обсяг їхніх прав та інтересів, а тому не звільняє кожного із батьків щодо обв'язку у вихованні дитини. Крім того на його думку дитина повинна отримати Вітчизняну освіту. Виїзд дитини до Польщі на навчання може стати перешкодою між батьком та дитиною у спілкуванні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному фізичному та духовному розвитку дитини, що суттєво порушує його права як батька дитини. Тому на його думку питання виховання дитини, виїзд за кордон на навчання повинно вирішуватися спільно обома батьками дитини, навіть якщо один із батьків проживає окремо. Позовні вимоги не визнає та заперечує щодо задоволення позову. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає з позивачкою, яка піклується про нього, повністю утримує, доглядає за сином, займається його розвитком та вихованням. На даний час позивачка має можливість для виготовлення проїздного документа для дитини з метою її виїзду за кордон до країн Шенгенської угоди Європейського союзу, зокрема до Польщі з метою відвідати коледж у м. Люблін де планує навчатися дитина після закінчення девяти класів. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає дозволи на виїзд дитини за кордон, у зв'язку з чим позивач змушена звернутись до суду. При цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди в судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька може зайняти стільки часу, що на момент набранням рішенням законної сили, сплинуть встановлені строки для оформлення проїзних документів, зокрема, коли для права в'їзду в держави необхідно отримання візи в посольстві чи консульській установі, приймає до уваги, що в судовому засіданні не надано жодного доказу, що виїзд за кордон дитини пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON], право відповідача, як батька дитини на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. Позов позивачки ґрунтується на Законі та виключно в інтересах дитини. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про підставність та обгрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон та надання дозволу на оформлення відповідних документів без дозволу батька, а також враховуючи спеціальні правила передбачені для виїзду за кордон дітей до 16 років та з 16 до 18 років та вимогу позивача до виповнення дитини 16-річного віку, а саме до 13.02.2016 року підлягають задоволенню - до досягнення дитиною 16-річного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved