Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої вимоги заявник мотивує тим, що [INFO] померла її бабця (мати її матері) [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт від 06.06.2019 року, яким заповіла їй все належне майно та майнові права. Як зазначає заявник, вона звернулась до нотаріуса, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабці через пропущений строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Заявник зауважує на те, що хоча її місце проживання зареєстровано окремо від бабці, але на час її смерті вона постійно проживала разом з нею, вела спільне господарство. Посилаючись на викладені обставини, заявник просить задовольнити її вимоги та встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 27.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 10.12.2020 року витребувано від приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Гошовської С.В. копію нотаріальної справи за заявою [PERSON] , яка є спадкоємцем [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання заявник не з`явилась, надавши заяву, в якій вона вимоги заяви підтримує та просить їх задовольнити, а також просить розглядати справу в її відсутність. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій вона вимоги заяви [PERSON] визнає, не заперечує проти їх задоволення, а також просить розглядати справу в її відсутність. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність заявника та заінтересованої особи на підставі наявних доказів. Оскільки сторони по справі в судове засідання не з`явились, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є онукою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про укладення шлюбу, заповітом від 06.06.2019 року, довідкою Новицької міської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області, матеріалами спадкової справи (а.с.8, 9, 11). [INFO] [PERSON] померла (а.с.10). За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала усі належні їй майнові права, а також все належне їй майно своїй онуці - [PERSON] (а.с.8) Листом від 08.10.2020 року № 332/02-14 приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Гошовської С.В. заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої, оскільки заявник у встановлений строк не прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Одночасно заявнику рекомендовано звернутись до суду за визначенням додаткового строку на прийняття спадщини та/або за встановленням факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.5). На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Судом встановлено, що заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті бабці в зв`язку з пропуском строку, встановленого для прийняття спадщини. Метою звернення заявника до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом першої черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1221ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України, спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Як вбачається з довідок Новицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району Івано-Франківської області від 03.07.2020 року № 763, від 24.09.2020 року № 1000, [PERSON] дійсно проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до дня її смерті [INFO] . [PERSON] дійсно проживала за вказаною адресою з [PERSON] до дня її смерті [INFO] та вела спільне господарство (а.с.11, 12). Наведені докази підтверджують той факт, що заявник постійно проживала зі своєю бабцею [PERSON] на момент її смерті за місцем проживання спадкодавця за адресою: [ADDRESS] , однак, факт такого проживання може бути встановлений виключно в судовому порядку. Оскільки заявник, як спадкоємець за законом постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved