Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, де просить ухвалити рішення, яким визначити, що частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 1187 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:12:004:0113; цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , розподілені наступним чином: [PERSON] належить 4/9 часток у праві власності на земельну ділянку площею 1187 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:12:004:0113, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] належить 1/6 часток у праві власності на земельну ділянку площею 1187 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:12:004:0113, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] належить 1/18 часток у праві власності на земельну ділянку площею 1187 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:12:004:0113, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] належить 1/6 частка у праві власності на земельну ділянку площею 1187 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:12:004:0113, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд), яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] належить 1/6 частки у праві власності на земельну ділянку площею 1187 кв.м. (кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:12:004:0113, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд), яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову зазначила, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2019, посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М., спадкоємцями зазначеного у заповіті майна померлої [PERSON] , а саме 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] є дочки померлої (її сестра) [PERSON] на Ѕ частку у спадщині та вона (позивач) на Ѕ частку у спадщині. У зв`язку з цим вона є власником 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] , а її сестра [PERSON] також є власником 1/6 частки вказаного домоволодіння. Окрім того, її мати [PERSON] , яка померла [INFO] , була співвласником земельної ділянки площею 1187 кв.м (кадастровий номер земельної ділянки 5310436500:12:004:0113, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд), яка розташована за адресою: [ADDRESS] із часткою у спільній власності 395 кв.м. Іншими співвласниками вказаної земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Для оформлення свідоцтва про право на земельну ділянку по [ADDRESS] вона звернулася до Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак постановою нотаріуса від 20.03.2019 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із невизначеністю частко земельної ділянки, що знаходиться у спільній сумісній власності. Зазначила, що відповідно до технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS] даний об`єкт нерухомості належить співвласникам у наступних частках: [PERSON] 4/9 частки (квартира № [ADDRESS] ), [PERSON] - 1/3 частки (квартира [ADDRESS] ), [ADDRESS] - [ADDRESS] частки [ADDRESS] ), [PERSON] 1/18 частки (квартира [ADDRESS] ). Виділити частки у договірному порядку відповідачі відмовляються. Враховуючи неможливість визначення розміру часток у спільній сумісній власності у позасудовому порядку, вважає, що порушується її право розпоряджатися майном, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у тексті позовної заяви, та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду листа, відповідно до якого просить розгляду справи проводити у його відсутність та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду листа, відповідно до якого просив розгляд справи проводити у його відсутності та при ухваленні рішення враховувати норми діючого законодавства. Вислухавши позивача та відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 230899 [PERSON] належить 395 кв.м., [PERSON] належить 528 кв.м., [PERSON] належить 198 кв.м., [PERSON] належить 66 кв.м. земельної ділянки площею 1187 кв.м., що розташована по [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за кадастровим номером 5310436500:12:004:0113. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 14.02.2019 державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М., на підставі заповіту, посвідченого Другою кременчуцькою державною нотаріальною конторою 18.02.2013, зареєстрованого в реєстрі за № 1-80, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1922 року народження, яка померла [INFO] , є дочка [PERSON] , [INFO] на Ѕ частку у спадщині; дочка [PERSON] , [INFO] , на Ѕ частку у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво складається з 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сороколат І.М. від 20.03.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться в [ADDRESS] , кадастровий № 5310436500:12:004:0113, площею 1187 кв.м., цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON] частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку визначені не були. З витягів з Державних реєстрів від 28.02.2020 вбачається. що власниками житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] є [PERSON] (1/18 частка), [PERSON] (3/18 часток), [PERSON] (1/6 частка), [PERSON] ( 1/6 частка). Право власності на частину домоволодіння, належну [PERSON] (4/9 частини) підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25.08.1987, посвідченого державним нотаріусом Другої кременчуцької державної нотаріальної контори та зареєстрованого Кременчуцьким МБТІ 27.08.1987 року за реєстровим № 1147. Згідно ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст.\~356\~ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст.\~368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного із них є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст.\~369\~ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2 ст.\~372\~ЦК України встановлено правило за яким у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст.\~357\~ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Така правова позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладена в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Ст.1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України). Відповідно до ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В силу ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ст.\~1225\~ЦК України\~право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~на загальних\~підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення.\~До спадкоємців\~житлового будинку,\~інших будівель\~та споруд\~переходить право\~власності або\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 131 Земельного кодексу України громадяни України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.89\~Земельного кодексу\~України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ч.1 ст.377\~ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Аналогічне положення містить ч.1,4 ст.120 Земельного кодексу України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Як роз`яснено у п. 21 постанови Пленум\~Верховного Суду\~України №7\~від 16\~квітня 2004\~року «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому слід визначити розміри часток власників у спільній сумісній власності на землю відповідно до розміру їх часток у власності будинку.

Outcome: approved