Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, [PERSON] , про визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , [INFO] та після смерті батька, [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що в [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року проживали вона, її батько, [PERSON] , [INFO] та її мати, [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення восьмої сесії 2 демократичного скликання Прибилівської сільської ради народних депутатів від 14 березня 1997 року «Про перезатвердження списків громадян, які мають право на одержання землі у приватну власність в межах середньої земельної частки по Прибилівській сільській раді народних депутатів» - перезатверджено списки, згідно яких батьки, [PERSON] та [PERSON] , значились як пенсіонери-колгоспники в списку, відповідно під № 261 та № 262, які мали право на приватизацію землі по Прибилівській сільській раді Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області. На виготовлення державного акту на право на земельну ділянку власникам земльних сертифікатів на земельну частку (пай) батько, [PERSON] значився під № 480, а мати. [PERSON] , значилась під № 483. Батько, [PERSON] , за життя отримав на дану земельну ділянку (земельну частку (пай)) державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,4188 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка була виділена на підставі рішення Прибилівської сільської ради Тлумацького району від 14.08.2008 року XI сесією У демократичного скликання, виданий від 18.11.2008 року серії ЯЗ № 417892, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю № 010831100236. Мати за життя не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 18,42 ум. кад. га., в списку громадян на отримання якої значилась від № 328. [INFO] померла мати [PERSON] , вона та батько прийняли спадщину належного матері майна, в тому числі і на Ѕ частки права на земельну частку (пай) кожен, шляхом вступу в користування і володіння спадковим майном, але юридично не оформили своїх спадкових прав. [INFO] помер батько, [PERSON] . Вона звернулась до приватного нотаріуса Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М., однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по Ѕ частині права на земельну частку (пай) після смерті матері, [PERSON] та після смерті батька, [PERSON] , яка була успадкованою батьком після смерті матері, яка розташована на території Прибилівської сільської ради Івано-Франківського (Тулмацького) району Івано-Франківської області, розміром 19,42 ум. кад. га у зв`язку із відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай). В нотаріальному порядку вона і сестра, [PERSON] , оформили договір про розподіл спадкового майна після смерті батька [PERSON] , за яким їй переходить Ѕ частки права на земельну частку (пай) розміром 19,42 ум. кад. га., що належала матері [PERSON] , спадкоємцем якої був батько [PERSON] , який прийняв її, але юридично не оформив своїх спадкових прав. Просила суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної частки (паю) належної матері [PERSON] , розміром 19,42 ум. кад. га., яка розташована на території Прибилівської сільської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, успадкованою нею та на Ѕ частину на земельну частку (пай), що належала матері, [PERSON] , розміром 19,42 ум. кад. га., яка розташована на території Прибилівської сільської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області успадкованою батьком, [PERSON] після смерті матері, але юридично не оформленими ними у зв`язку із відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай). Позивач, [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Відповідача, [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак 22.10.2021 року на адресу суду надіслала заяву, в якій зазначила, що позов визнає, не заперечує щодо його задоволення та просить розгляд справи здійснювати без її участі (а. с. 23). 19 жовтня 2021 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] , народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.10.1974 року, де в графі «батько» зазначено « [PERSON] », а в графі «мати» - « [PERSON] » (а. с. 12). Відповідно до архівного витягу з рішення восьмої сесії 2 демокритичного скликання Прибилівської сільської ради народних депутатів від 14 березня 1997 року «Про затвердження списків громадян, яка мають право не одержання землі у приватну власність в межах середньої земельної частки по Прибилівській сільській раді народних депутатів» № 1110/01-20 від 30.11.2021 року, вбачається, що було затверджено списки громадян, які мають право на одержання землі у приватну власність в межах середньої земельної частки 0,90 га в кількості 539 чол., де [PERSON] значилась під № 262 (а. с. 82-83). [PERSON] включена в проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) на виготовлення державних актів на право на земельну ділянку власникам земельних сертифікатів на земельну частку (пай), Прибилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області від №483, розміром земельної частки (паю) становить 19,42 ум.кад. га., що відповідає 0,42 га., що підтверджується довідкою №825 від 03.12.2021 року, виданою Прибилівським старостинським округом № 9 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а. с. 86). Згідно виписки із по господарської книги №4 Прибилівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за № 321 від 16.09.2021 року, станом на 01.07.1990 року господарський двір, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] рахувався, як колгоспний двір і в ньому були зареєстровані та проживали: батько позивача, [PERSON] , [INFO], мати позивача, [PERSON] , 1930 року народження та позивач, [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). У Постанові ВС України від 23.09.2021 року у справі №563/1407/19 зазначено, що: "Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності таких умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З аналізу зазначених норм права можна зробити висновок про те, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю". Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.09.2005 року (а. с. 8 зворот). Згідно довідки № 619 від 16.09.2021 року, виданої Прибилівським старостинським округом № 9 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області вбачається, що в 2005 року померла [PERSON] , яка була постійною жителькою [ADDRESS], та на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою, крім [PERSON] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , чоловік спадкодавця, та [PERSON] , дочка спадкодавця (а. с. 6). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачу в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на Ѕ частину на земельну частку (пай) за законом після смерті матері, [PERSON] , оскільки у неї відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №322/02-31 від 09.09.2021 року (а. с. 9). Згідно копії спадкової справи № 303/2021, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом з нею (а. с. 59-73). Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2010 року (а. с. 8). Згідно довідки № 619 від 16.09.2021 року, виданої Прибилівським старостинським округом № 9 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області вбачається, що в 2010 року помер [PERSON] , який був постійним жителем [ADDRESS], та на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою, крім [PERSON] були зареєстровані та проживали: [PERSON] , дочка останнього (а. с. 6). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачу, [PERSON] , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину на земельну частку (пай) за законом після смерті матері, [PERSON] , успадкованою [PERSON] , проте юридично не оформленою останнім, оскільки у неї відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №323/02-31 від 09.09.2021 року (а. с. 10). Згідно копії спадкової справи № 294/2021, заведеної приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним (а. с. 29-58). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 392, 1216 - 1223, 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 року) та

Outcome: approved