Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою , що втратила право на користування житловим приміщенням. Посилається на те, що 25.11.2015 купила житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.11.2015 власником вказаного бдинку являється вона. На час укладання договору купівлі-продажу в даному будинку була зареєстрована [PERSON] , яка фактично з того часу не проживає, не приймає участі у проведенні поточного ремонту. Позивач посилається на те, що вона як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - знаходиться в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов, обгрунтувала його вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином - судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти проте, що вона за зазначеною адресою, а саме в [ADDRESS] не проживає. Представник третьої особи- Задубрівської сільської ради в судове засідання не з"явився, в заяві до суду просить справу розглядати його відсутності. Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди позивача розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25.11.2005 [PERSON] купила житловий будинок , що розташований в [ADDRESS] , що вбачається із копії договору купівлі -продажу від 25.11.2005 (а.с.9). Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 9072673 від 25.11.2005 (а.с.12) позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований в [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані: позивач- [PERSON] та відповідач- [PERSON] , що вбачається із відомостей про членів домогосподарства та довідки Задубрівської сільської ради № 272 від 21.05.2019 (а.с.20, 22) . З акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 21.05.2019 (а.с. 23) видно, що відповідач [PERSON] з 2005 року у належному господарстві позивача не проживає, не є членом її сім`ї , спільним побутом з нею не пов`язані, місцезнаходження її невідоме. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою позивача. Пам`ятає, що відповідачка [PERSON] проживала в будинку, який на даний час належить позивачу [PERSON] Протягом тривалого часу відповідач у будинку позивача не проживає, місце перебування її їй невідоме. Свідок [PERSON] пояснила суду, що являється сусідкою позивача. Відповідач [PERSON] із чоловіком проживали в будинку по [ADDRESS] до 2005 року. Починаючи із 2005 року в будинку проживає [PERSON] , оскільки купила вказаний будинок у чоловіка [PERSON] Більше 14 років [PERSON] там не проживає. Судом встановлено, що на сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Відповідач не є членом сім"ї власника будинку [PERSON] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, то обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦАК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки позов [PERSON] задоволено повністю, то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 768,40 грн., які вона понесла при зверненні до суду із даним позовом. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved