Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення невиплати в повному обсязі заробітної плати, коштів за роботу у святкові і неробочі дні, за роботу в надурочний час і середнього заробітку за час затримки розрахунку за 2012-2014 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 10.04.2012 року його було прийнято на роботу в ТОВ ДМЗ «Карпати» на посаду начальника охорони. 17.09.2012 року його було переведено з посади начальника охорони на посаду старшого наряду охорони. 30.04.2014 р. він був звільнений з роботи за власним бажанням. На день звільнення з роботи відповідач не виплатив його заробітну плату за квітень 2014 року із всіма нарахуваннями в сумі 3886,26 грн. мотивуючи відсутністю коштів. Окрім того керівництвом заводу не здійснено фактичної оплати відпрацьованих 120 годин в 2012 році у сумі 1440 грн. та надурочних 142 год. в 2012 році в сумі - 3408 грн.; фактичної оплати відпрацьованих 164 годин в 2013 році у сумі 1968 грн., надурочних 140 год. в 2013 році в сумі - 3360 грн. та святкових, не робочих 52 год. в 2013 р. в сумі 1248 грн.; фактичної оплати відпрацьованих 60 годин в 2014 році у сумі 720 грн., надурочних 78 год. в 2014 році в сумі - 1872 грн. та святкових, не робочих 22 год. в 2014 р. в сумі 528 грн., а тому просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену в повному обсязі заробітну плату, кошти за роботу у святкові і не робочі дні, за роботу в надурочний час за 2012 - 2014 в сумі 14544,00 грн., а також середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 10 000 грн. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача Кожухівська Г.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила в такому відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ ДМЗ «Карпати» з 10.04.2012 року по 30.04.2014 року, про що свідчать відповідні записи в трудовій книжці позивача. Звільнений за наказом від 30.04.2012 року №154-к на підставі ст.38 КЗпП України. Згідно вимог ст.. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, при звільненні позивача з роботи йому було нараховано та виплачено заробітну плату у розмірі 3886,29 грн., що стверджується відповідною довідкою ТОВ «Дослідно - механічний завод «Карпати» від. 10.12.2014 р. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Зважаючи на наведене, суд прийшов до висновку, що заробітна плата позивачу нараховувалась відповідачем без порушень вимог ст. 97 КЗпП України відповідно до встановлених на підприємстві систем оплати праці, а відтак вимоги позивача щодо перерахунку заробітної плати, стягнення недоплаченої заробітної плати, а також середнього заробітку за період затримки розрахунку до задоволення не підлягають, так як не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Кожна сторона , відповідно до ст.60 ЦПК України, зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін виникає спір. Позивач звинувачує відповідача, що він порушує вимоги про оплату праці у вихідні, святкові та нічні і вечірні дні, як це передбачено у Законі України "Про оплату праці" та у КЗпП України та недоплатив йому за роботу у святкові і неробочі дні, а також за роботу в надурочний час, однак не можна погодитися з вимогою позивача, що відповідачем порушені вимоги законодавчих та нормативних актів щодо розрахунків з позивачем за роботу у святкові, вихідні дні та надурочний час, оскільки представником відповідача подано розрахункові листки за весь період роботи позивача, де знову ж таки чітко визначено, що йому проводилася оплата за роботу у святкові дні, вечірній та надурочний час. Згідно розрахунку робочого часу і оплати праці [PERSON] за період з квітня 2012 р. по квітень 2014 р. позивачу здійснювалось нарахування та оплату коштів за роботу у святкові дні та надурочні години, однак частина з цих нарахувань станом на день звернення до суду не виплачена в повному обсязі, а саме не виплачено 766,43 грн. за роботу у святкові дні 2013 року , а також 576,77 грн. за роботу у святкові дні та надурочний час 2014 року, а тому вимоги позивача в цій частині підлягають до часткового задоволення. За умовами ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved