Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон. В обґрунтування позову посилається на те, що з серпня 2010 року по жовтень 2012 року проживала з [PERSON] однією сімє'ю без реєстрації шлюбу, і [INFO] у них народилась дочка [PERSON]. Після двох років спільного життя ми почали проживати окремо, малолітня дочка проживає із нею та знаходиться на повному її утриманні. З часу окремого проживання відповідач самоусунувся від виховання дитини, добровільно матеріальної на її утримання не надає, не приймає участі у її фізичному, духовному та моральному розвитку, не цікавиться життям. Вказує, що вона виявила бажання виїхати за кордон з метою організації навчання дочки [PERSON] в Італії, так як [PERSON] на даний час отримала посвідку на проживання в Республіці Італія, а тому звернулась до відповідача із проханням про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, однак останній не надав дозволу, чим обмежує права дитини. Зазначає, що виїзд дитини сприятиме розширенню світогляду та добре позначиться на інтелектуальному та гармонійному розвитку, як особистості, а позиція відповідача порушує ці права дитини, а тому просила позов задовольнити. Позивач подала заяву про підтримання позову, відповідач подав заяву про визнання позовних вимог, представник третьої особи не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Просили справу розглянути без їх участі, що вбачається із поданих сторонами письмових заяв. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON]. та [PERSON], являються батьками малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. На даний час, позивач має намір з метою організації навчання поїхати з донькою до Італії, до досягнення [PERSON] 16-ти річного віку, до [INFO]. Однак отримати дозвіл відповідача на такий виїзд дитини за межі України не має можливості, оскільки останній безпідставно відмовляється його надати. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конституцією України від 28 червня 1996 року, а саме ст.33, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Законодавством України встановлені вимоги щодо документального оформлення виїзду дитини за кордон. Статтею 313 ЦК України передбачено право на свободу пересування, проте дана стаття містить обмеження - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У частині 1 пункту 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. N 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ №231 від 31 березня 1995 року (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Частиною 2 ст.155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відсутність згоди відповідача для отримання згоди порушує право дитини на можливість вільного розвитку, відпочинку та оздоровлення. Крім цього, відповідно до п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Встановлено, що тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон для організації навчання відповідає її інтересам, оскільки це сприятиме як фізичному, так і духовному росту дитини. Таким чином, права дитини на виїзд за кордон має бути захищено судом, оскільки воно порушується відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved