Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської облатсі з позовом до Південно- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) в особі Ужгородського МВ ДВС предмет якого в порядку ст. 49 ЦПК України було змінено про скасування арешту майна боржника та скасування арешту на кошти боржника. В обгрунтування своїх вимог посилається на наступне. 22 листопада 2010 року Ужгородським міськрайонним судом на виконання рішення у справі №2п-4019/10 про стягнення боргу було видано виконавчий лист про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «БМ Банк» суми боргу 67534,22 доларів США, що станом на 10 лютого 2010 року за курсом Національного банку України становить 540901,83 гривень, та сплачене акціонерним товариством державне мито в сумі 1700,00 гривеньмі витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень, в якому солідарним боржником виступала [PERSON] (надалі - Позивачка). Стягнення суми боргу із солідарних боржників здійснювалось у декількох виконавчих провадженнях. Так, 13 грудня 2010 року головним державним виконавцем міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секернею Є.М. постановою відкрито виконавче провадження ВП №23289013, в якому 22 грудня 2010 року винесено постанову про арешт майна [PERSON] (боржника) та оголошено заборону його відчуження. 29 вересня 2011 року цим же державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та надіслано його акціонерному товариству. Однак, арешт з майна [PERSON] та заборони на його відчуження, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрований 22 грудня 2010 року за №10649594, не знято. Окрім того, при повторному зверненні стягувана (AT «БМ Банк») до Ужгородського MB ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про примусове виконання рішення суду з дублікатом виконавчого документа про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у сумі 540901,83 гривні та 1820 гривень судового збору у виконавчому провадженні ВП №47379792 головним державним виконавцем Секернею Є.М. було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках [PERSON] у банківських установах (постанова від 23 жовтня 2015 року). Станом на сьогодні рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2010 року у справі за № 2п-4019/10 боржниками виконане у іншому виконавчому провадженні, а саме в ході проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП №58995140 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Романом Р.М. стягнуто з [PERSON] суму боргу і суму основної винагороди приватного виконавця та закінчено виконавче провадження у зв`язку із його фактичним виконанням, що підтверджуємо доказами. Згідно з постановою головного державного виконавця Секерні Є.М. від 16 липня 2019 року у виконавчому провадженні ВП №47379792 стягувачу повернуто виконавчий документ за його заявою від 01 липня 2019 року; знятий арешт, що був накладений на все майно боржника згідно з постановою про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження від 26 травня 2015 року, однак, не знято арешту майна [PERSON] накладеного згідно з постановою того ж виконавця у попередньому виконавчому провадженні ВП №23289013 від 22 грудня 2010 року. Окрім того, не знято арешту коштів [PERSON] в банківських установах AT «ОТП БАНК», ПАТ «А-БАНК», AT «УКРСИББАНК», ПУ AT «ФІДОБАНК», накладеного постановою головного державного виконавця Ужгородського MB ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерні Є.М. у ВП № 47379792 від 23 жовтня 2015 року, оскільки, як пояснює відповідач, для виконання цього відсутні правові підстави. При цьому головним державним виконавцем Секернею Є.М. виконавче провадження не закінчено. Оскільки солідарними боржниками [PERSON] та [PERSON] у іншому виконавчому провадженні ВП №58995140 рішення суду виконано в повному обсязі, сума боргу стягнута повністю, виконавче провадження із стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь AT «БМ Банк» заборгованості в сумі 67534,22 доларів США, що станом на 22.11.2010 року за курсом НБУ становила 540901,83 гривні, приватним виконавцем Романом Р.М. закінчено. У зв`язку із чим приватний виконавець припинив чинність арешту майна [PERSON] , примусове виконання зі стягнення щодо якої він виконував у виконавчому провадженні ВП №58995140. Оскільки рішення суду фактично виконане в повному обсязі, виплачена в повному розмірі основна винагорода приватному виконавцю [PERSON] та частина виконавчого збору сплачена [PERSON] Ужгородському MB ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції до моменту повернення виконавчого документа стягувачеві, подальший арешт майна та коштів у банківських установах [PERSON] є заходом, що порушує її цивільні права, зокрема на користування і розпорядження належним їй майном та не відповідає принципам розумності, справедливості і добросовісності. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Відзиву на позовну заяву у встановлений строк не подано. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.01.2021 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 16.03.2021 року: позивач - [PERSON] та її представник - адвокат - Майстренко не з`явились. На адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Представник відповідача - [PERSON] не з`явився. До суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, на підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. 22 листопада 2010 року Ужгородським міськрайонним судом на виконання рішення у справі №2п-4019/10 про стягнення боргу було видано виконавчий лист про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «БМ Банк» суми боргу 67534,22 доларів США, що станом на 10 лютого 2010 року за курсом Національного банку України становить 540901,83 гривень, та сплачене акціонерним товариством державне мито в сумі 1700,00 гривеньмі витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 гривень, що стверджується матеріалами справи. Постановою головного державного виконавця міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерні Є.М. від 13 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП №23289013, в якому 22 грудня 2010 року винесено постанову про арешт майна [PERSON] (боржника) та оголошено заборону його відчуження, копії постанов долучено до матеріалів справи. 29 вересня 2011 року державним виконавцем Секернею Є.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві та надіслано його акціонерному товариству. Арешт з майна [PERSON] та заборони на його відчуження, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрований 22 грудня 2010 року за №10649594, не знято, що стверджується долученою доматеріалів справи постановою, державного виконавця. Вподальшому стягувач (AT «БМ Банк») звернувся до Ужгородського MB ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції про примусове виконання рішення суду з дублікатом виконавчого документа про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості у сумі 540901,83 гривні та 1820 гривень судового збору. У виконавчому провадженні ВП № 47379792 головним державним виконавцем Секернею Є.М. було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках [PERSON] у банківських установах (постанова від 23 жовтня 2015 року долучена до матеріалів справи). Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 листопада 2010 року у справі за № 2п-4019/10 боржниками виконане у виконавчому провадженні ВП №58995140 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Романом Р.М. стягнуто з [PERSON] суму боргу і суму основної винагороди приватного виконавця та закінчено виконавче провадження у зв`язку із його фактичним виконанням, що підтверджуємо підтверджується долученими до справи письмовими доказами. Постановою головного державного виконавця Секерні Є.М. від 16 липня 2019 року у виконавчому провадженні ВП №47379792 стягувачу повернуто виконавчий документ за його заявою від 01 липня 2019 року; знятий арешт, що був накладений на все майно боржника згідно з постановою про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження від 26 травня 2015 року, однак, не знято арешту майна [PERSON] накладеного згідно з постановою того ж виконавця у попередньому виконавчому провадженні ВП №23289013 від 22 грудня 2010 року. Окрім того, не знято арешту коштів [PERSON] в банківських установах. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (інформаційна довідка 211861447 від 09.06.2020 року) вбачається, що на все майно, невизначене майно [PERSON] накладено арешт. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документомю Частина 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. У частині 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Як вбачається із ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, законом передбачена процедура зняття арешту з майна в судовому порядку шляхом звернення до суду з відповідним позовом, тобто в порядку позовного провадження, оскільки спір про скасування арешту на майно є цивільно-правовим та має бути вирішений за правилами цивільного судочинства за позовною заявою про порушення права власності на майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п.167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Так, положеннями ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов може бути пред`явлений власником або особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що належить боржнику. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність накладеного арешту перешкоджає позивачці здійснювати належним чином розпорядження та володіння майном, чим порушуються її права та інтереси. Крім того, обставини, які були підставою для накладення арешту на теперішній час відсутні. Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що судове рішення, на підставі якого було відкрито виконавчі провадження номер 23289013 та 47379792, в межах яких накладено арешт на майно позивача на даний час виконано в повному обсязі, а отже відсутні будь-які підстав для арешту майна позивача у межах вказаних виконавчих проваджень. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для продовження дії обтяження у вигляді арешту нерухомого майна та коштів. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved