Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем в період з серпня 2015 року по липень 2020 року знаходилась в фактичних шлюбних відносинах, тобто проживали спільно однією сім`єю, без державної реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у сторін народилися двоє неповнолітніх дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею і перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем у неї не склалося, стосунки між ними повністю припинені з липня 2020 року, відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають при виховані їх неповнолітніх дітей. Вона на цей час ніде не працює, знаходиться у декретній відпустці, соціальної допомоги до 3-х років їм навіть не вистачає на їжу, не говорячи про витрати на памперси, ліки, одяг, комунальні послуги тощо. Відповідач має постійний заробіток, працюючи на будівельних майданчиках, але офіційно не працевлаштований, іншим особам аліменти не виплачує. На підставі викладеного позивач звертається до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2 000 грн. на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття і стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання до досягнення кожного з дітей [PERSON] та [PERSON] трьох років у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач частково підтримала позовні вимоги, а саме просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 грн. та на її утримання до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку у розмірі 1 500 грн., в частині позовних вимог про стягнення аліментів на доньку просить не розглядати, оскільки їх спільна донька на цей час постійно проживає з відповідачем і перебуває на його утриманні. Відповідач у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги і зазначив, що визнає позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000 грн., щодо стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення сином трирічного віку у розмірі 1 500 грн. заперечує, оскільки на теперішній час разом з ним проживає дочка - [PERSON] , [INFO] , яку він утримує, та вважає, що позивач повинна працевлаштуватись, якщо їй не вистачає на існування. Протокольно під звукозапис суд задовольнив клопотання позивача про залишення без розгляду вимог щодо стягнення аліментів на утримання доньи - [PERSON] , [INFO] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони проживали як подружжя, але без реєстрації шлюбу. Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис № 270 (а. с. 32) та дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 338 (а. с. 31). Також судом встановлено, що з липня 2020 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейних стосунків не підтримують. Крім того, сторони у справі підтвердили той факт, що син [PERSON] проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, дочка [PERSON] , проживає разом із відповідачем та знаходиться на його утриманні, що підтверджується актом від 23 березня 2021 року, який затверджений директором КП «Жилсервіс-5» Файфер С.Н. (а. с. 61 ). Згідно із ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" та ст. 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. У цьому випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. Статтею183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частинами 1, 5 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, з урахуванням вимог діючого законодавства, те, що обов`язок утримувати батьками своїх неповнолітніх дітей є безумовним, а також те, що відповідач є працездатною особою, тому суд вважає, що [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу своїй малолітній дитині. На підставі викладеного вище, враховуючи надані докази по справі, приймаючи до уваги інтереси дитини, її вік, а також обставину визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині стягнення аліментів на сина [PERSON] , суд дійшов висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , повинен бути у розмірі 2 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач, будучи, батьком дитини зобов`язаний її матеріально утримувати. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання [PERSON] до досягнення сином трирічного віку у розмірі 1 500 грн., суд зазначає наступне. Згідно із ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг житло. Статтею75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Із аналізу вказаних норм матеріального закону випливає, що дружина має право на утримання від чоловіка за умови, що здійснює догляд за дитиною до досягнення дитиною трьох років, та за умови того, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, наявність у чоловіка можливості сплачувати такі аліменти, є обов`язковою умовою для їх стягнення. Враховуючи, що позивач здійснює догляд за малолітнім сином сторін, якому ще не виповнилося три роки, то вона не має змоги офіційно працевлаштуватися та самостійно утримувати себе й сина. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У свою чергу, доказів того, що відповідач як батько не має змоги надавати позивачці як матері, з якою проживає дитина, матеріальної допомоги до досягнення цією дитиною трьох років, матеріали справи не містять, а, отже, такі аліменти можуть бути присудженими та стягуватися. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та на цей час позивач самостійно здійснює догляд за дитиною, у зв`язку із чим не працює. У свою чергу відповідач є працездатним, що свідчить про можливість відповідача в достатній мірі надавати матеріальну допомогу. Отже, суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо стягнення аліментів на утримання позивача, оскільки вони спростовуються вищенаведеними нормами діючого законодавств України. Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, суд при встановленні розміру аліментів у межах пред`явлених позовних вимог враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача як платника аліментів, а також те, що у добровільному порядку питання щодо її утримання позивач та відповідач не вирішили, та, виходячи з принципу справедливості, розумності та з урахуванням потреб позивача, можливостей відповідача, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання, до досягнення дитиною трирічного віку, у твердій грошовій сумі 1 500 гривень. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини та на її утримання з дня подання позову до суду, тобто з 07 серпня 2020 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264, ст. 430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved