Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Лікар психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] звернулася в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], жительки с. Довжанка Тернопільського району Тернопільської області у примусовому порядку в психіатричний заклад без її згоди. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що [PERSON] інвалід ІІ групи з дитинства, і їй встановлено діагноз помірна розумова відсталість. [PERSON] поступила в стаціонар лікувального закладу 24.04.2017 року о 09.00 год. в супроводі матері, яка є її опікуном, в звязку з неадекватною поведінкою вдома, її безпорадністю і неможливістю забезпечувати свої життєві потреби. У судовому засіданні представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримала і просить її задовольнити. Прокурор Воловник М.В. в судовому засіданні підтримала заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без її згоди. Судом встановлено, що [PERSON] була госпіталізована в психіатричне відділення ТОККПНЛ 24.04.2017 року о 09.00 год. в супроводі матері [PERSON] у звязку із її безпорадністю та неможливістю задовольнити свої життєві потреби. Висновком комісії лікарів - психіатрів Тернопільської ОККПНЛ від 24.04.2017 року, встановлено, що гр. [PERSON] інвалід ІІ групи з дитинства, і їй встановлено діагноз помірна розумова відсталість. У звязку з наявність вказаного психічного захворювання, яке сягає рівня слабоумства: помірна розумова відсталість, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, вона потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар ТОККПНЛ. З анамнезу захворювання пацієнта відомо, що [PERSON] народилася молодшою з двох дітей у сім»ї, народилася в асфіксії, з народження відставала в розвитку, не розвивалася, навчалася у школі - інтернаті для розумово відсталих дітей, де закінчила 9 класів. Проживає з рідними та потребує постійного стороннього догляду, так як не може забезпечувати свої життєві потреби: не вміє одягатися, взуватися, неохайна. Перебуває на обліку у психіатра з дитячого віку. Являється інвалідом другої групи довічно. Дане поступлення повязане з неадекватною поведінкою вдома, а саме кричить, на запитання не відповідає, неадекватно сміється, нерозвинені навики по самообслуговуванню. В судовому засіданні опікун [PERSON] не заперечила щодо примусової госпіталізації [PERSON] у психіатричний заклад для проходження лікування стаціонарно, та пояснила, що хвора неадекватною поводить себе вдома та не може самостійно задовольняти свої життєві потреби. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 року, особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог ст. 282 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Також, рішенням Конституційного суду України N 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Конституційний Суд України вказав, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2014 року у справі № 607/4120/14-ц [PERSON] визнано недієздатною та [PERSON] призначено її опікуном. Таким чином, суд вважає, що з врахуванням поданої опікуном [PERSON] заяви, за наявності рішення лікаря-психіатра, госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу є доцільною та відповідає її інтересам. Оскільки внаслідок захворювання [PERSON] безпорадна та неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, наявні всі підстави для її госпіталізації у психіатричну лікарню в примусовому порядку без її згоди, а тому заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved