Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Липовецького районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем та нею подано позов про розірвання шлюбу. Від шлюбу, 23 січня 2005 року, народилась дочка [PERSON]. Незважаючи на її неодноразові звернення відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. На даний час дочка підростає, потребує додаткових матеріальних витрат на її утримання та виховання. Вона сама не може забезпечити нормальне життєве існування та розвиток дитини. В даний час пройшло різке здорожчання продуктів харчування, одягу. Ураховуючи наведені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, оскільки позивач непрацює, має нерегулярний, мінливий дохід, який витрачає виключно на свої власні потреби. В судове засідання позивач не зявилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений за зареєстрованою адресою свого проживання особисто, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Ураховуючи те, що позивач використала надане їй ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутності, а неявку відповідача суд визнає неповажною, відтак суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому здійснює розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку. Суд, дослідивши усі зібрані у справі докази в їх сукупності, давши їм належну оцінку, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 20.11.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції, Вінницької області. про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 73 та видано свідоцтво про шлюб серія 1-АМ № 108637. Від шлюбу, 23.01.2005 року, народилась дочка [PERSON], на що вказує свідоцтво про народження серія І - АМ № 003185. Правовідносини, що є предметом спору, регулюються ст. ст. 180, 181, 182, 184, 191 СК України. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із довідки, виданої виконавчим комітетом Липовецької міської ради, Липовецького району Вінницької області від 07.09.2015 року за № 4146, що надана позивачці, її дочка [PERSON], [INFO], проживає біля матері. Обставини щодо отримання відповідачем нерегулярного, мінливого доходу, останнім не спростовані на пропозицію суду від 18.09.2015 року згідно ухвали суду. Вирішуючи питання розміру аліментів, які підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини, суд враховує обставини, що визначені ст.182 ЦПК України, а також інші нормативно правові акти. Так, частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частиною 7, 8\~ст. 8 Сімейного кодексу України, передбачено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч.1\~ст.8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У статті 19 та ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому,\~\~держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Статтею 141 СК України, передбачено рівність прав та обовязків батьків щодо їх дитини. Розірвання шлюбу\~між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання відповідач , будучи особою працездатного віку, немаючи будь яких протипоказань до роботи, є фінансово спроможним, а тому має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки та вони мають бути сплачені в твердій грошовій сумі в розмірі запропонованому позивачем, що становить 800 гривень щомісячно. Розмір аліментів визначених у твердій грошовій сумі згідно ст.184 СК України підлягає індексації. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня предявлення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім гривень) 20 копійок, від сплати яких була звільнена позивач при предявленні позову та 200 гривень на користь позивача в рахунок понесених нею витрат на правову допомогу, які підтверджені документально. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved