Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.08.2019 відкрито провадження по справі. Позивач [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що 11 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02.12.2010 шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу позивачем та відповідачем було набуто спільне майно, а саме: квартира [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , оскільки відповідачем порушується та не визнається її право власності на квартиру. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Храпійчук В.О. в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Перун А.Д. в судових засіданнях визнали, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю, але просили в позові відмовити, оскільки на момент подання позивачкою позову про визнання права власності на квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя, загальний строк позовної давності вже сплинув, надавши суду письмову заяву про застосування позовної давності. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 лютого 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві, актовий запис № 155. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві, актовий запис № 1778. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02.12.2010 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 28 листопада 2007 року між [PERSON] та Комерційним банком «Хрещатик» укладено Договір іпотечного кредиту 37/07-374М. Відповідно до пункту 1.1. договору іпотечного кредиту 37/07-374М позичальник в порядку, передбаченому цим договором, положення «Про порядок фінансово-кредитної підтримки молодих сімей одиноких молодих громадян на будівництво (реконструкцію) житла в м. Києві», затверджено Київською міською радою від 18 листопада 2004 року №570/1980, в сумі 233247,31грн для інвестування в будівництво житла з кінцевим терміном погашення 27 листопада 2037 року. 07 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ Комерційний банк «Хрещатик» було укладено Договір іпотеки №37/07-374М-01. Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки №37/07-374М-01, Іпотекодавець з метою забезпечення виконання власних зобов`язань у повному обсязі, що випливають з договору іпотечного кредиту №37/07-374М від 07.12.2007, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку майнові права на квартиру, що стане власністю Іпотекодавця у майбутньому згідно з договором про участь у фонді фінансування будівництва №119/05-100/29-38/1-07 від 07 грудня 2007 року, укладеним Іпотекодавцем з Іпотекодержателем, згідно з яким Іпотекодержатель як Управитель зобов`язаний кошти, внесені Іпотекодавцем, профінансувати будівництво об`єкту нерухомості, а саме двокімнатної квартири №387, вартістю 259163,68грн, розташованої в будинку [ADDRESS] . 07 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір №119/05-100/29-38/1-07 про участь у Фонді фінансування будівництва виду А частини площі житлового будинку [ADDRESS] . 07 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір № 374 про порядок компенсації відсотків за користування кредитом, часткове погашення кредиту наданого за Договором іпотечного кредиту № 37/07-374М від 07.12.2007. 07 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір поруки № 37/07-374М-02. Відповідно до пункту 1.1. договору поруки № 37/07-374М-02 поручитель зобов`язується перед Банком нести солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов`язань перед Банком по погашенню кредиту, одержаного відповідно до Договору іпотечного кредиту 37/07-374М-02 від 07.12.2007, згідно з яким Позичальник повинен повернути Банку в строк до 06.12.2037 року кредит в сумі 233247,31грн, а також сплатити відсотки за користування кредитом, штрафні санкції передбачені кредитним договором та відшкодувати можливі збитки, завдані неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором. 07 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ Комерційний банк «Хрещатик» укладено договір про внесення змін до договору іпотеки 37/07-374М-01. Відповідно до свідоцтва про право власності від 02.10.2008, видане Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 01.10.2008 № 1691-С/КІ. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя та яке використане саме в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Посилання відповідача [PERSON] та його представника адвоката Перуна А.Д. на строк позовної давності, судом оцінюється критично, так як перевіряючи дотримання позивачем строку позовної давності, суд вважає, що він не пропущений, оскільки відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з того дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Суд, приймає до уваги пояснення позивачки [PERSON] , що як тільки відповідач [PERSON] в літку 2019 року почав порушувати право власності позивачки, зазначаючи про бажання самостійно розпорядитися спірною квартирою, позивачка [PERSON] звернулася за захистом свого права, з зазначеним позов до Деснянського районного суду міста Києва в серпні 2019 року. Таким чином, право на позов у [PERSON] виникло з дня коли дізналась про порушення свого права власності. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, враховуючи, що відповідачем [PERSON] визнано, а судом достовірно встановлено, що спірна квартира була набута позивачем та відповідачкою за час шлюбу в інтересах сім`ї і є об`єктом спільної сумісної власності сторін у зв`язку з чим суд доходить висновку про поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2частині квартири [ADDRESS] . Водночас, з 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України було викладено в новій редакції. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Зокрема, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору № 14 про надання правової допомоги від 22.07.2019 Храпійчук В.О. , діючий на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 930/10 від 25.01.96, виданий кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури (КДКА) Київської області та [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано додатковий договір № 1 до договору про надання правової допомоги № 14, відповідно до якого за взаємною згодою клієнт сплачує, а адвокат отримує гонорар /винагороду/ за надання адвокатської (правової, юридичної) допомоги, зазначеної в договорі № 14 про надання правової допомоги від 22.07.2019 у розмірі 5000грн, у строк до 22.07.2019, шляхом перерахування на рахунковий рахунок адвокатського об`єднання. Враховуючи виписку по особовим рахункам, АТ «Укрсоцбанк» (Ф.281), кошти у розмірі 5000грн перераховані. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Враховуючи викладене, відповідно до статей 133, 141 ЦПК України, беручі до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та задоволення позовних вимог з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн та судовий збір в розмірі 7184,22грн.

Outcome: approved