Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою та просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, а саме, у період з [INFO] по теперішній час. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона народилася [INFO] в селі Комишуваха Попаснянського району Луганської області, постійно проживала з моменту народження на території колишнього СРСР, на території, що згодом стала територією України, а з 1991 року вона постійно проживає на території України, до засудження мешкала за адресою: [ADDRESS] , раніше була шість разів судима: - за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2010 року; - за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2010 року; - за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2010 року; - за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2011 року; - за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2013 року; - за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2016 року. На даний час відбуває покарання в державній установі «Покровський виправний центр (№79)». На даний час у заявниці відсутній паспорт громадянина України. З метою підготовки документації на її звільнення керівництво ДУ «ПВЦ (№79)» звернулося до Покровського МВ ГУ ДМС України з метою отримання заявницею паспорта громадянина України. Листом заінтересованої особи було винесено письмову відмову у видачі паспорту, оскільки за результатами ідентифікації не вдалося за можливе встановити факту належності заявниці до громадянства України. У зв`язку з наведеним, при її звільненні з місць відбування покарання вона не зможе реалізувати свої права, надані законодавством України, зокрема, не зможе працевлаштуватись, оскільки згідно ст.24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Представник заінтересованої особи у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки по особовій справі №54-К-19 ДУ «ПВЦ (№79)» заявниця [PERSON] , [INFO] , уродженка села Комишуваха Попаснянського району Луганської області, українка, громадянка України, не заміжня, до засудження мешкала за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Крім того, у вступній частини вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2019 року по справі №335/6011/19 зазначено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Комишуваха Попаснянського району Луганської області, українка, мешканка [ADDRESS] (а.с.8-10). Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 20 вересня 2018 року, [PERSON] народилась [INFO] , місце народження - Україна, Луганська область, Попаснянський район, селищна рада Комишуваська (а.с.11). Згідно повідомлення Покровського міського відділу Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційного служби України №918 від 21.04.2020 року, в ході перевірки було встановлено особу [PERSON] , [INFO] , про що є підтвердження довідкою, виданою ДУ «ПВЦ-79». Але під час перевірки не встановлено факту реєстрації вищезазначеної особи в Україні на період 24.08.1991 року або 13.11.1991 року, отже не встановлено належності до громадянства. Також не надано оригіналів документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). На підставі п.п.5 п.100 Постанови [PERSON] надано відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України (а.с.12). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Процесуальні питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентуються главою 6 розділу IV ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 та п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України та роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у п.п.1, 12 Постанови №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України (ст. 315 ЦПК України згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація зазначеного права залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. На підставі вищезазначених доказів судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , народилася в селі Комишуваха Попаснянського району Луганської області, Україна, що підтверджується довідкою по особовій справі №54-К-19, копією вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2019р., копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 20.09.2018р. Отже, факт проживання заявниці на території України станом на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) підтверджується наявними доказами, які є достатніми. Факт постійного проживання [PERSON] на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року, за встановленням якого звертається заявниця, має юридичне значення, необхідно для вирішення питання належності/набуття громадянства України та отримання паспорту, даний факт інакше як у судовому порядку не може бути встановлено, а тому суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення вимог заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved