Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати дійсною укладену з відповідачем угоду купівлі-продажу двох земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Тернівської сільської Ради Віьнянського району Запорізької області, та визнати за неповнолітніми дітьми відповідача [PERSON] та [PERSON] право власності на зазначені земельні ділянки. Як зазначив позивач у своєму позові, він є громадянином Російської Федерації, та набув право власності на дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Тернівської сільської Ради Вільнянського району Запорізької області; наприкінці грудня 2014 року він продав ці земельні ділянки відповідачу [PERSON], який купив їх для своїх неповнолітніх дітей, проте відповідач від нотаріального оформлення договору ухилився. У судовому засіданні представник позивача адвокат Валочкін В.В. підтримав позов, просить його задовольнити, вказуючи, що земельні ділянки позивач отримав у спадщину після свого батька [PERSON], а тому відповідно до ст.81 ЗК України, має здійснити їх відчуження, оскільки ці земельні ділянки не можуть перебувати у власності іноземця; враховуючи ці положення закону, мораторій на купівлю-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення на цей випадок не поширюється. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але подав заяву про визнання позову, просить розглядати справу за своєї відсутності. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Згідно ч.2 ст.81 ЗК України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності, а відповідно до ч.4 цієї ж статті, у випадку набуття права власності на землі сільськогосподарського призначення іноземець зобов'язаний протягом року здійснити відчуження цього майна. З урахуванням цього, положення п.15 Перехідних положень ЗК України щодо заборони купівлі-продажу земельних ділянок сільськогосподарського призначення, на ці правовідносини не поширюється. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved