Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем [PERSON], перебувала в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. 30 березня 2010 року шлюб між ними було розірвано. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 12.10 2009 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів. З 2009 року відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не цікавився її вихованням, єдиною участю у вихованні дитини могла бути сплата аліментів на доньку згідно рішення суду, але з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів по 31.05.2015 року заборгованість по аліментам складає 42 673,95 грн. Фактично вихованням дитини займається вона позивачка. Відповідач взагалі не цікавиться донькою, зловживав алкогольними напоями, довгій час не працював. В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, підтримали позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, суду пояснив, що в нього дійсно були проблеми з алкоголем, але на теперішній час він пройшов реабілітацію, має намір влаштуватись на роботу, погашати заборгованість по аліментам, він бажає і хоче виховувати свою доньку, але колишня дружина та її мати перешкоджають йому у цьому. Представник третьої особи виконкому Центрально-Міської районної у місті ради як органу опіки та піклування позовні вимоги за позовом підтримала, суду пояснила, що враховуючи інтереси дитини, відповідача слід позбавити батьківських прав відносно доньки, позиція викладена у висновку комісії з питань захисту прав дитини за № 8/33-3529 від 17.11.2015 року. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, представника третьої особи, пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Батьками дитини є [PERSON] до [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження малолітньої [PERSON] [INFO]. Шлюб розірвано 30 березня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Вихованням малолітньої дитини фактично займається мати дітей - позивач по справі, матеріально її утримує, піклується про нєї. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, жодним словом не вказав та не довів, що він з часу народження доньки належним чином виконував свої батьківські обов'язки та висловивши бажання підтримувати зв'язок з донькою, не навів будь-яких доводів та доказів того, що він у будь-який спосіб намагався та намагається спілкуватися з дитиною, установити з нею контакт (листування, поздоровлення з днем народження), як і не висловив бажання приймати участь в утриманні та вихованні своєї дитини. Посилався на те, що в нього не склались відносини з батьками колишньої дружини, мати колишньої дружини не дозволяла йому спілкуватись з донькою, відмовлялась від подарунків, а відтак він зупинив спроби наладити відносини з дитиною, аліменти не сплачував, зловживав алкогольними напоями, не працював, на теперішній час він пройшов реабілітацію, відвідує церкву, влаштувався на роботу. Вищезазначене свідчить про те, що відповідач з дня народження доньки ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, свідомо нехтуючи своїми обов'язками протягом останніх п'яти років, проти чого він не заперечував. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]- психолог з місця навчання дитини,суду пояснила, що при проведенні психологічних тестів [PERSON] про батька ні чого не знає у матері не питає, її родини мама, бабуся та дідусь, замість говорити про батька дитини говорить про дідуся. Свідок [PERSON] - вихователь дитини, знає дитину з 3 до 6 років, про її батька ні коли не чула і його не бачила. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, суду пояснили, що [PERSON] близько 7-9 років не займався дитиною, дитина його не знає, не вважає себе частиною родини батька, не знає про бабусю з боку батька та інших родичів. До пояснень свідків [PERSON], [PERSON] суд відноситься критично, оскільки перший свідок є матір'ю відповідача, а другій свідок знайомий з відповідачем один рік та обставини щодо дитини відповідача йому не відомі. Як вбачається з характеристик з позашкільного навчального закладу та зі школи, вихованням дівчинки займається мати разом з дідусем та бабусею, вона цікавиться розвитком та навчанням дитини, приймає активну участь у житті класу, відвідує батьківські збори. Батько дітей за час навчання дитини у школах ні жодного разу не з'являвся. За місцем навчанням малолітня [PERSON], характеризується позитивно. Відповідач не представив суду будь які докази того, що він, як батько у будь який спосіб намагався чи намагається приймати участь у вихованні доньки. Спорів про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та у її вихованні, встановлення порядку та часу побачень з дитиною не було. Відповідач не подавав ніяких заяв, не звертався до Органів самоврядування, не заперечував той спосіб спілкування з дитиною, який існував на той час. З заявою про визначення способу участі одного з батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, до початку розгляду даної справи та під час розгляду справи було достатньо часу для звернення з такою заявою, але він таким своїм правом не скористався. Крім того, аліментні обов'язки [PERSON] не виконує. Відповідач не сплачує аліменти за рішенням суду в результаті в нього на цей час утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 50 042,60 грн. . Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив у п. 15 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного і об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав на підставах, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. В свою чергу другий із батьків повинен довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно Ухвали Верховного суду судової палати по цивільним справам Верховного суду від 16.02.2011 року № 6-690 св10, не виявлення батьківської турботи та уваги, відсутність турботи про фізичний і духовний розвиток дітей , що відповідно до вимог ст. 164 СК України є підставами для позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх. Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає: систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось це - (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, словом не робиться нічого для задоволення життєво важливих потреб дитини) Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача.

Outcome: approved