Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач 12 березня 2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.\~\~\~ Їй на праві приватної власності на підставі договору дарування та договору міни належить житловий будинок, що розташований за адресою : вул. Каштанова, буд. 23 в м. Нікополі Дніпропетровської області. У належному їй будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка з фактично з моменту реєстрації , а саме з 15 серпня 2017 року в спірному домоволодінні не проживає, не користуються ним, особистих речей відповідача в будинку немає, участі в утриманні житлового приміщення не приймає. Вищезазначене підтверджується актом про не проживання від 19 лютого 2019 року. На її прохання, відповідач добровільно з реєстраційного обліку за місцем реєстрації не знімається, хоча фактично проживає за іншою адресою. Реєстрація відповідача в належному їй будинку створює їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження її власністю, крім того, реєстрація відповідача в її будинку позбавляє її право на отримання субсидії, яка надається на погашення витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON],\~[INFO] такою, що втратила право користування вищезазначеним будинком та стягнути судовий збір, сплачений нею при подачі позову. Ухвалою про відкриття провадження від 09 квітня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Ухвалу судді від 09 квітня 2019 року направлено відповідачу за його останнім місцем реєстрації. До суду повернувся конверт з ухвалою судді від 09 квітня 2019 року, як не вручений за закінченням строку зберігання (а.с. 21). Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі 12.02.2019 року за місцем фактичного проживання ( [ADDRESS]) (а.с. 22). Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі\~ст.280 ЦПК України\~розглянув справу заочно. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних\~правовідносин та врегульовані нормами Житлового та\~ Цивільного кодексів України. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею Цивільного кодексу України\~/далі ЦК/ та\~статтею 150 Житлового кодексу України\~/далі\~ЖК/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правовою підставою вимог про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення\~статті 391 ЦК, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до частини другої\~статті 89 ЦПК\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, 5/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою : вул. Каштанова, буд. 23 в м. Нікополі Дніпропетровської області належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] 30 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-90 (а.с. 5). Інші 1/6 частина цього будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок, посвідченого державним нотаріусом другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] 30 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-91 (а.с. 7-8). У вищезазначеному житловому будинку зареєстровані, окрім сімї позивача, ще відповідач [PERSON], яка не є членом сімї позивача (а.с. 11). Також, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO]. (а.с. 18). Відповідач [PERSON] в житловому будинку за адресою : вул. Каштанова, буд. 23 в м. Нікополі Дніпропетровської області не проживає з 15 серпня 2017 року, що зафіксовано в акті про не проживання від 19 лютого 2019 року, посвідченого головою квартального комітету № 11 (а.с. 10). \~ \~ \~ \~Отже, відповідач не проживає та не користується спірним житловим приміщенням, не виконують свої зобов'язання по оплаті комунальних послуг, не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин з 2017 року та не користуються ним. \~ \~ \~ \~ Доказів щодо поважних причин не проживання відповідачки [PERSON] в спірному домоволодінні з 2017 року не предявлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідачки з 2017 року у спірному домоволодінні в судовому засіданні судом не встановлено. У відповідності до ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно ч.6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи доведеність в судовому засіданні підстав позову [PERSON]\~ та ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також, враховуючи, що відповідач фактично проживає за іншою адресою, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При таких обставинах, суд вважає, що необхідно визнати відповідача такою, що втратила право користування вищезазначеним будинком. Також, на підставі\~п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений останньою при подачі позову (а.с. 1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved