Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.08.2016 року [PERSON] близько 19 год. 00 хв. в с. Крюківщина К-Святошинського району Київської області керував автомобілем [NUMBER] на перехресті нерівнозначних доріг: вул. Садова - вул. Балукова, рухаючись по другорядній дорозі (вул. Садова), не надав дорогу автомобілю [NUMBER] що рухався по головній дорозі (вул. Балукова), внаслідок чого сталося зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби учасників зазнали пошкоджень, відтак [PERSON] (далі - Позивач) як власнику автомобіля [NUMBER] було завдано матеріальної шкоди Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2016 р. у справі 369/9590/16-п, яку Постановою Апеляційного суду Київської області від 29.12.2016 р. залишено без змін, винним у настанні вказаної ДТП визнано Відповідача. Разом з тим, на виконання вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. (далі - Закону України № 1961-ІУ) цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] на момент настання ДТП була застрахована ТДВ «СТ «Домінанта» відповідно до Полісу № АЕ/ 9713781. Позивач повідомив ТДВ «СТ «Домінанта» про настання страхового випадку та надав останній усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України №1961 -IV, в тому числі Заяву про страхове відшкодування. ТДВ «СТ «Домінанта» виплатили Позивачеві страхове відшкодування у сумі 94 170,00 грн. Однак, відповідно до Висновку № 33 експертного авто товарознавчого дослідження від 23.09.2016 р. від 07.07.2017 р., розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля [NUMBER] складає 163 105,11. Таким чином, з урахуванням практики Верховного Суду України, оскільки право потерпілого (Позивача) на відшкодування шкоди її заподіювачем (Відповідачем) є абсолютним, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та страховим відшкодуванням: 163 105,11 грн. (розмір фактичної шкоди) - 94 170,00 грн. (розмір страхового відшкодування) = 68 935 грн. 11 коп. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 68 935 грн. 11 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 689трн. 36 коп. Представник позивач направив до суду письмову заяву згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову підтримав та просив його задоволити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] 20.08.2016 року близько 19 год. 00 хв. в с. Крюківщина К-Святошинського району Київської області керував автомобілем [NUMBER], на перехресті нерівнозначних доріг: вул. Садова- вул. Балукова, рухаючись по другорядній дорозі (вул. Садова), не надав дорогу автомобілю [NUMBER], що рухався по головній дорозі (вул. Балукова), внаслідок чого сталося зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив пункти 2.3, 16.11, 10.11 Правил дорожнього руху України. Крім, того [PERSON] 20.08.2016 року о 19 год. 00 хв. керуючи автомобілем [NUMBER], в с. Крюківщина К-Святошинського району Київської області, на перехресті нерівнозначних доріг вул. Садова і вул. Балукова, був учасником дорожньо-транспортної пригоди, після чого покинув місце події та залишив свій автомобіль. Своїми діями [PERSON] порушив пункт 2.10 Правил дорожнього руху України. Крім, того [PERSON] 20.08.2016 року о 19 год. 00 хв. в с. Крюківщина К-Святошинського району Київської області, на перехресті нерівнозначних доріг вул. Садова і вул. Балукова, керував автомобілем [NUMBER], в стані алкогольного спяніння. Своїми діями [PERSON] порушив пункт 2.9 Правил дорожнього руху України. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.11.2016\~року\~[PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Висновку № 33 експертного авто товарознавчого дослідження від 23.09.2016 р. від 07.07.2017 р., розмір матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Opel Astra», держномер АІ4704СВ складає 163 105,11 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] на момент настання ДТП була застрахована ТДВ «СТ «Домінанта» відповідно до Полісу № АЕ/ 9713781. Позивач повідомив ТДВ «СТ «Домінанта» про настання страхового випадку та надав останній усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України №1961 -IV, в тому числі Заяву про страхове відшкодування. ТДВ «СТ «Домінанта» виплатили Позивачеві страхове відшкодування у сумі 94 170,00 грн. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV\~ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, визначено що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Подія що відбулась 20 серпня 2016 року за участю сторін, у відповідності до Закону України «Про обовязкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» відноситься до страхового випадку. З наведеного, суд приходить до висновку що з відповідача [PERSON],\~як з\~особи що\~згідно постанови\~суду є\~винною у\~настанні ДТП,\~на користь\~позивача підлягає\~стягненню різниця\~між страховим\~відшкодуванням (94\~170,00\~грн.)\~та розміром\~фактичної шкоди (163 105,11 грн.), що становить 68\~935,11 грн. Стаття 76 ЦПК України визначає що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.\~1\~ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 78 ЦПК України передбачає що суд не\~бере до\~уваги докази,\~що одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦП України визначає що кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати що складаються з судового збору, суд покладає на відповідача. Відповідно до ст.ст. 15, 16, 22, 23, 625, 999, 1166, 1187, 1192, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: approved