Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач в обґрунтування предявлених позовних вимог зазначив, що 28 квітня 2005 року померла його прабабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] (м.Дніпродзержинську) Дніпропетровської області. Він, є правнуком померлої [PERSON], що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 січня 2014 року у цивільній справі № 209/3185/13-ц за заявою [PERSON] про встановлення факту родинних відносин. Після смерті [PERSON] квартиру [ADDRESS] за заповітом від 13 квітня 1994 року мав би прийняти [PERSON], який вищезазначене майно не прийняв, що було встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22 січня 2014 року у цивільній справі № 209/3185/13-ц (провадження № 2-о/209/10/14), Навіть після смерті [PERSON] ніхто не приймав спадщину і не робив жодних дій для оформлення документів на квартиру. Він проживає в зазначеній квартирі без реєстрації з 2005 року. Після смерті [PERSON] він добросовісно і безперервно володіє та відкрито користується цією квартирою: утримує її за власні кошти, робить поточні ремонти та сплачує комунальні платежі. На підставі вищевикладеного позивач просив суд, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] (м. Дніпродзержинську) Дніпропетровської області, яка складається з 2-х кімнат житловою площею 27,3 м2, загальною площею 45,2 м2 за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними в позовній заяві та пояснив, що в квартирі [ADDRESS] (м.Дніпродзержинську) він проживає з 2005 року, посилився в ній відразу після смерті прабабусі, утримує це житло, робить там ремонти та сплачує комунальні послуги. Ніхто з родичів на вказану квартиру не претендує, ніхто крім нього у квартирі не мешкає. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою позивача [PERSON] Квартира [ADDRESS] належала її прабабусі [PERSON]. Після смерті прабабусі в 2005 році в квартиру поселився [PERSON], який володіє даною квартирою, утримує її, робить там ремонти та сплачує комунальні послуги. Вона на квартиру за адресою: м. Камянське, пров. Черняховського, 20-13 не претендує та не заперечує, щоб вона належала її двоюрідному братові [PERSON] Інших родичів, які б претендували а цю квартиру не має, так як у її прабабусі [PERSON] була лише одна дочка [PERSON], яка також померла у 2015 році, а у [PERSON] було дві дочки [PERSON] та її мати [PERSON], які також померли. У її матері було двоє дітей, це вона та її брат [PERSON], який проживав з нею та вже також помер, а у [PERSON] є один син це [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] громади в особі Кам'янської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просив розглянути дану справу за його відсутністю. Заперечень проти позову не надав. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO] (пров. Черняховського), 20-15. Позивача [PERSON] вона знає, він її сусід, який мешкає у квартирі [ADDRESS] приблизно з 2005 року, робить ремонт, сплачує комунальні послуги. Раніше у даній квартирі проживала його прабабуся [PERSON], а після того як вона померла в квартирі поселився [PERSON] Їй відомо, що у [PERSON] була одна дочка, а у цієї дочки були ще дві дочки, і у однієї з дочок був син [PERSON] У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [INFO] (пров. Черняховського), 20-14. Позивача [PERSON] вона знає, він її сусід мешкає у квартирі [ADDRESS] приблизно з 2005 року, робить ремонт, сплачує комунальні послуги. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених вимог. Кожна особа, що бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 31 ЦПК України відповідач вправі визнати позов протягом усього часу розгляду справи. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши учасників судового процесу, свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому приймає до уваги такі обставини. У судовому засіданні було встановлено наступне: -копією свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1993 року посвідченого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ», підтверджений той факт, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] (ар.с.7). Також даний факт підтверджений відомостями наданими ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» вих. №760 від 19.08.2016р., відповідно до яких право власності на квартиру № 13, розташовану за адресою: м. Дніпродзержинськ, пров. Гетьмана Сагайдачного (колишня назва Черняховського), буд. № 20 було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 15.09.1993 року, виданого Центральною комісією по приватизації житлового фонду ВО «ПХЗ» (ар.с.92); -відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 28 квітня 2005 року (ар.с.10). Відповідно до копії спадкової справи № 480/2005 (ар.с.49-51) після смерті [PERSON] померлої 28.04.2005 року, встановлено, що: -14.07.2005 року до Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, після померлої [PERSON], яка на його імя залишила заповіт посвідчений Другою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою 13 квітня 1994 року за реєстром 1/1462, (ар.с.50), однак свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримав, даний факт підтверджується матеріалами спадкової справи № 480/2005 після смерті [PERSON] померлої 28.04.2005 року -14.07.2005 року до Другої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] з заявою про відмову отримання обовязкової частки у спадщині після померлої [PERSON] (ар.с.51); -відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 05 вересня 2012 року (ар.с.35); -відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.12.2016 року, щодо [PERSON] за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (ар.с.62), що свідчить про те, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. -відповідно до довідки виданої ТОВ «ЄРЦ КП» м. Камянське 08.02.2017 року, на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO], також за зазначеною адресою на день смерті [PERSON] була зареєстрована його сестра [PERSON] (ар.с.89). -відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 25 вересня 2015 року (ар.с.36); Відповідно до копії спадкової справи № 156/2016 після смерті [PERSON] померлої 25.09.2015 року та інформаційної довідки за № 46516181 від 24.01.2017 року, встановлено, що: -18.03.2016 року до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої [PERSON], оскільки 25.09.2015 року померла її рідна баба [PERSON], дочка якої, а її мати [PERSON], померла 23 жовтня 2007 року (ар.с.67, 70); -відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 01.09.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з «Мельник» на «Пручай» (ар.с.69); -відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилася 21 травня 1989 року, в графі батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON] (ар.с.69); -відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася 18 червня 1961 року, в графі батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON] (ар.с.70); -відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 01.11.1980 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з «Мазякіна» на «Мельник» (ар.с.71); -відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 23.10.2007 року (ар.с.70); -18.03.2016 року до Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] з заявою про відмову від прийняття спадщини після померлої [PERSON], дочка якої, а його мати [PERSON], померла 18 вересня 2013 року, на користь онуки померлої [PERSON] [PERSON] (ар.с.72). -відповідно до копії свідоцтва про народження позивача, [PERSON] народився 23 лютого 1988 року, в графі батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON] (ар.с.74); -відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася 06 січня 1966 року, в графі батьки зазначено: батько [PERSON], мати [PERSON] (ар.с.75); -відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 08.08.1987 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з «Мазякіна» на «Хілімова» (ар.с.76); -відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 18 вересня 2013 року (ар.с.75); -відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2016 року посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцем майна [PERSON], яка померла 25 вересня 2015 року, а саме: квартири № 46, яка знаходиться: м. Камянське, вул. Звенигородська, в буд. № 6А, згідно зі ст. 1266 ЦК України є її онука, [PERSON], мати якої [PERSON], померла 23 жовтня 2007 року, у тому числі з урахуванням 1/2 частки, від якої відмовився, онук [PERSON] (ар.с.83). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.01.2014 року, встановлено факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], яка померла 28 квітня 2005 року та [PERSON], [INFO], встановивши, що [PERSON] є правнуком [PERSON] та її спадкоємцем на теперішній час (ар.с.12-13), а відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до акту про проживання від 05.11.2015 року затвердженого начальником дільниці № 1 КЖЕП «Оріон» [PERSON], [PERSON], [INFO] мешкає у квартирі [ADDRESS] з 2005 року без реєстрації (ар.с.91). Відповідно до копій квитанцій про сплату комунальних платежів, [PERSON] сплачує за комунальні послуги за адресою: м. Камянське, пров. Черняховського, 20-13 (ар.с.15-16). Отже весь цей період часу, тобто більше 10 (десяти) років, позивач належним чином, сумлінно, безперервно, без наявності будь-яких договорів: оренди, безоплатного користування, зберігання, володіє та відкрито користується даним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог\~статей 387,\~391 ЦК. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач в суді довів, про добросовісність володіння - без умислу причинити шкоду іншій особі, безперервність, відкритість володіння - дії особи як володільця квартири, ремонт, проплати за комунальні послуги, давність володіння - безперервність володіння, проживання і користування квартирою. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки відповідачі у справі позов визнали, а також те, що підстав вважати, що визнанням позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, його можна прийняти, та позов задовольнити. Позивач у суді довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном, яке належало його померлій прабабусі, на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є всі законні підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved