Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із вищевказаним позовом, який мотивував тим, що 05 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000 доларів США. На підтвердження цього договору відповідачем 05 жовтня 2019 року підписано розписку про те, що він отримав від позивача зазначену в договорі суму та прийняв на себе зобов`язання повернути гроші своєчасно до 10 квітня 2020 року разом із сумою в 300 (триста) дол. США як відсотки за домовленістю. Кінцевий строк повернення коштів сплив, але відповідачем до цього часу позивачу борг не повернутий. Зазначені обставини стали підставою для подання даного позову до суду. У зв`язку з простроченням [PERSON] виконання боргового зобов`язання, позивач, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути заборгованість за договором позики від 05.10.2019 року в сумі 37 501 грн. 99 коп., в тому числі 35 437,74 основного платежу та 2 064,25 грн. пені за прострочення виконання зобов`язання; вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року в зазначеній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача направив клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. \~ Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи\~ повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїм правом подати відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк, не скористався, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи.\~\~\~ Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як\~ за\~ зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що 05.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі 1 000 доларів США та зобов`язався повернути вказану суму до 10.04.2020 року, а також 300 доларів США в якості відсотків за користування позикою, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно.\~ Станом на дату звернення до суду з позовом відповідач не повернув вказані кошти. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач, як позичальник за договором позики, в порушення вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України, прострочив виконання грошового зобов`язання в частині повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. А тому борг має бути стягнутий з нього у судовому порядку. Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільних справах» роз`яснив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, стягнення з боржника боргу та його складових має відбуватися в іноземній валюті, в якій боржником отримано позику. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. За даними сайту Національного банку України, про офіційний курс гривні щодо іноземної валюти, станом на день ухвалення рішення офіційний курс гривні до 1 долара США становить 27,8852 грн. Отже, сума позики по борговій розписці становить 1300 доларів США (1000 доларів США - сума основного боргу + 300 доларів США відсотки за користування позикою) х 27,8852 грн. = 36250 грн. 76 коп. Разом з цим, позивач просить суд стягнути з відповідача суму позики у гривневому еквіваленті в сумі 35 437 грн. 74 коп. (з розрахунку 1 долар США становить 27,2598 грн.) станом на 10 квітня 2020 року. Таким чином, враховуючи, що даний позов заявлено про стягнення боргу в гривневому еквіваленті, суд стягує борг саме у заявленому розмірі, оскільки в силу ст.13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених вимог, незважаючи навіть на те, що при перерахунку суми боргу в гривневий еквівалент станом на дату ухвалення рішення розмір заборгованості в іноземній валюті перевищує розмір заявлених вимог. Щодо заявленої до стягнення пені суд приходить до наступного. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексуУкраїни порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтями 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися за судовим рішенням лише у національній валюті України гривні. Думка про те, що до зобов`язань, виражених в іноземній валюті, застосування пені у вигляді подвійної облікової ставки НБУ неможливе та суперечить чинному законодавству України є хибною. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 06 березня 2019 року у справі №916/4692/15. Заявлена до стягнення сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, з розрахунком якої суд погоджується,\~ складає 2 064 грн.25 коп., розрахована за період з 10 квітня 2020 року по 08 вересня 2020 року за ставкою: у період з 10.04.2020 року по 23.04.2020 року (10 днів) становила 20%, у період з 27.04.2020 року по 11.06.2020 року (49 днів) становила 8%, у період з 12.06.2020 року по 08.09.2020 року (89 днів) 12%. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором позики від 05.10.2019 року, за період з 10.04.2020 року по 08.09.2020 року, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, в сумі 20 64 грн. 51 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести\~ ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 05.10.2019 року в сумі 37 501 грн. 99 коп., в тому числі 35 437,74 основного платежу та 2 064,25 грн. пені за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 22.01.2021 року, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved