Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Полтавського районного суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю та розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання майна його особистою власністю. Позивач [PERSON] за первісним позовом просила суд: - встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу між мною [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в період з 2005 року по дату офіційної реєстрації шлюбу, а саме до 26 липня 2007 року. - визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою село Абазівка, Полтавського району, Полтавської області по вулиці Білоуська, 2а - об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнати за мною [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2005 р. позивачка та відповідач спільно проживати в будинку батьків відповідача, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Тобто, фактично з 2005 року вони почали житии цивільним шлюбом. Всі дії були спрямовані на побудову міцних сімейних відносин на засадах паритетності, любові та поваги, результатом чого стала офіційна реєстрація їх нього шлюбу в 2007 році, а тому позивачка вважає що вона має повне право на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться за адресою [ADDRESS] Відповідач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачка не проживала однією сім»єю з позивачем до 2007 року, а тому підстави для встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності за нею на ? частину частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] відсутні, просив суд визнати будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному в позовній заяві. Заперечивши проти зустрічного позову. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову та вказав, не те, що відсутні підстави для задоволення заявлених вимог, і підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі, просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеному в зустрічній позовній заяві. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача покази свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, ч. 1 ст. 57 ЦПК України, Відповідно ч. 2 ст. 58 ЦПК України, сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено і підтверджується матеріалами, що 27 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, відповідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу Серія [NUMBER] Рішенням Полтавського районного суду Полтавської від 22 липня 2011 року шлюб між сторонами був розірваний. 08 лютого 2006 року [PERSON], за допомоги своїх батьків, придбав у власність нежитлову будівлю - магазин в [ADDRESS] за 5000 грн. За 9 місяців діяльності він здійснив ремонт приміщення магазину, придбав торгівельне, холодильне обладнання. Так як такі, витрати були для [PERSON] особливо непосильними, в цьому йому допомагали батьки. В подальшому відповідач 22 листопада 2006 року продав вищевказаний магазин за 64412 грн (а.с. 53-54). Про фінансову спроможність батьків позивача на придбання та ремонт магазину свідчать довідка його матері [PERSON] про дохід за період з 2005 р по 2007 р. та довідки про дохід його батька [PERSON] за період 2002 р по 2004 р.(а.с.60, 61, 62, 63) Згідно договору купівлі - продажу частини нежитлової будівлі, встановлено, що 12.07.2007р. покупець [PERSON] придбав у продавця «Абазівське споживче товариство Полтавської райспоживспілки» в особі голови правління Марченко Н.Й. у праватну власність 2/100 частини торгового комплексу, контри , що знаходиться в [ADDRESS], загальною площею 119,6 кв.м., ціна 15600грн. Згідно рішення Полтавського районного суду від 24.12.2010р., встановлено, що нежитлову будівлю яка розташована в [ADDRESS], загальною площею 119,6 кв.м, переведено в житловий фонд, виділено в окрему одиницю та після чого присвоєно адресу: [ADDRESS] Встановлено, що 23.09.2011 року [PERSON] підключив до будинку електроенергію та уклав договір про користування електричною енергією, 27.09.2012 року будинок було під'єднано до системи газопостачання (а.с. 57-58, 59). Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу та визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спір про майно, необхідно з'ясувати джерело та час його придбання. Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 свідчить, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Суд вважає, що за даних підстав житловий будинок в [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON] і таким що є неподільним, оскільки він придбаний за його та кошти його батьків до укладення шлюбу, а повний ремонт ще здійснюється та приводиться в житловий стан до даного часі і вже після розірвання шлюбу, тому дане майно є особистою приватною власністю [PERSON] і не є спільною частковою власністю подружжя. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, про те, що у задоволенні позовних вимог за первісним позовом [PERSON] слід відмовити за недоведеністю, а позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved