Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 2004 року, який був розірваний рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.12.2011. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Його дочка [PERSON] , починаючи з 2013 року і по даний час проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на його вихованні та утриманні. Дитина проживає разом з батьком та бабусею, якими створено всі умови для виховання та навчання [PERSON] . Відповідач по справі в 2016 році спілкувалася з донькою, декілька разів забирала до себе на вихідні дні та канікули. Однак, після цього, донька поверталася брудною, неохайною, втомленою та роздратованою. Потім, [PERSON] взагалі перестала спілкуватися з дитиною. Його колишня дружина не працювала, не мала самостійного доходу, зловживала спиртними напоями. Крім їхньої доньки, в неї ще є двоє дітей від співмешканця. Аморальна поведінка відповідачки призвела до того, що 5 липня 2019 року Хмельницьким міськрайонним міськрайонним судом Хмельницької області вона була засуджена за ч. 3 ст. 149 КК України до восьми років позбавлення волі за передачу людини, вчинену з метою експлуатації (зайняття жебрацтвом), з використанням матеріальної залежності потерпілого, його уразливого стану щодо малолітнього. На даний час [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі. Так як відповідачка своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та належним чином утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує, є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки останньої - [PERSON] , а тому, він змушений звернутись до суду з цим позовом. Позивач та його представник - адвокат Юрченко І.О. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили обставини, зазначені вище, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов не надала. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Козятинської РДА - Вітко Є.В. в судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши інші докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 10.04.2004 перебували зареєстрованому шлюбі, який рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 21.12.2011 було розірвано (а.с.6). Відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , являється рідною матір`ю малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). З довідки Махнівської сільської ради № 2525 від 01.10.2019 позивач по справі [PERSON] проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю [PERSON] та донькою [PERSON] (а.с.10). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , затвердженого сільським головою с. Махнівка, встановлено, що дитина проживає разом з батьком та бабусею, якими створені всі необхідні умови для виховання та навчання дитини. Аліна має своє окреме спальне місце, місце для виконання домашнього завдання та місце для відпочинку, забезпечена необхідним одягом, взуттям та має все інше необхідне (а.с.8). Дитина [PERSON] навчається у 5 класі Махнівської СЗШ І-ІІ ступенів Козятинського району Вінницької області, що підтверджується довідкою Махнівської СЗШ № 151 від 30.09.2019 (а.с.9). Згідно довідки-характеристики Махнівської сільської ради № 2526 від 01.10.2019 позивач [PERSON] характеризується з позитивної сторони, працьовитий, товариський і ввічливий. В побуті доброзичливий. Підтримує добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкуванні з сусідами (а.с.7). Позивач має стабільний заробіток, так як працює на посаді фрезерувальника каменю ПАТ «Граніком», що підтверджується відповідною довідкою № 31 від 20.05.2020. Відповідач по справі в 2016 році спілкувалася з донькою, декілька разів забирала до себе на вихідні дні та канікули. Однак, після цього, донька поверталася брудною, неохайною, втомленою та роздратованою. Потім, [PERSON] взагалі перестала спілкуватися з дитиною. Згідно довідки-характеристики Комсомольської сільської ради № 2872 від 21.10.2015 відповідач [PERSON] характеризувалася з негативної сторони, не працювала, вела аморальний спосіб життя, зловживала спиртними напоями, не займалася належним вихованням своїх дітей (а.с.11). Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.07.2019 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, а саме за те, що остання передала двох своїх малолітніх синів третій особі з метою їх експлуатації (зайняття жебрацтвом) та призначено покарання - вісім років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна, окрім житла. Вирок набрав законної сили 22.10.2019 (а.с.43-46). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] органу опіки та піклування Козятинської РДА № 01-36/173 від 30.01.2020 вбачається, що дитина з 2011 по 2013 роки проживала зі своєю матір`ю [PERSON] у 2013 році дівчинка почала проживати з бабусею та батьком. Матір спочатку ще деякий час спілкувалася з донькою, інколи забирала до себе на вихідні та канікули (протягом 2013-2016 років), однак, потім взагалі перестала спілкуватися з [PERSON] . Крім [PERSON] , у відповідачки є ще двоє синів від співмешканця. Однак, після затримання [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 149 КК України, хлопчики почали проживати зі своїм рідним батьком. На даний час [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі. Таким чином, [PERSON] самоусунулася від процесу виховання та становлення доньки, як особистості. Дані обставини свідчать про вольове небажання матері виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, передбачені Сімейним кодексом України. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] свідомо не проявляє турботу про свою доньку та не бере участі у її вихованні. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Частиною 1 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, оскільки батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Статтею 166 СК України передбачено, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Як вбачається зі змісту позовної заяви, орган опіки та піклування стверджує про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків по відношення до своєї малолітньої дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі « Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Аналізуючи надані докази та норми законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON] , будучи матір`ю доньки - [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не цікавиться життям дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, веде антигромадський спосіб життя, вживає спиртні напої, не спілкується та не бачиться з дитиною, тобто, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є необхідною мірою, оскільки зібраними у справі доказами підтверджується її винна поведінка, зокрема, відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, відсутність догляду за дочкою та становлення останньої як особистості, що є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, та це буде відповідати найкращим інтересам дитини, а тому, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] . Згідно п. 1 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки позивач згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, вони покладаються на відповідача.

Outcome: approved