Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб 25 червня 2016 року у Львівському міському відділі РАЦС від якого в них народилася одна дитина-дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Згідно рішення суду відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини. Стверджує, що до висновку про розірвання шлюбу вона прийшла через поведінку відповідача, який поводився з нею неадекватно, грубо, принижував, обзивав нецензурними словами, наносив побої. Вона не може надалі терпіти такої поведінки відповідача, оскільки дитина хворіє від народження і їй потрібна спокійна обстановка, але батька це не турбує. Вона вимушена лікувати дитину, але відповідач цього не признає, докоряє їй, що вона придумує хворобу. Вказує, що вона з відповідачем фактично припинили проживати разом влітку 2017 року і не ведуть спільного господарства. Зазначає, що зрозуміла байдуже ставлення відповідача до сім'ї, дитини. Внаслідок цього втратила до нього подружні почуття І не бажає надалі перебувати в шлюбі. А тому просить розірвати шлюб. Позивач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у заяві, просить такі задоволити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду відзив в якому просить розірвати шлюб, справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позивач здійснює на нього наклеп і водить суд в оману. Вона не бажає проживати з ним, а лише цікавить матеріальне забезпечення з його сторони. Стверджує, що неодноразово намагався зберегти сім'ю, однак позивач відстоює тільки свої власні інтереси. Зазначає, що [PERSON] почала не допускала його до дитини, влаштовувала скандали на вулиці з викликом працівників поліції. Відповідач вказує, що ним з'ясовано, що їх дитина повністю здорова і не має жодних захворювань, які б свідчили про патологію і мали тривалу стійкість. А тому він не бажає підтримувати з позивачем будь-які відносини і згідний на розірвання шлюбу. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справу без участі відповідача, зважаючи на поданий ним відзив. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. З свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 25.06.2016 року у Львівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області про що зроблено актовий запис за № 1368. Від даного шлюбу у позивача та відповідача народилася одна дитина, а саме дочка- [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] виданим Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 14.03.2017 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві та відзвиві, причиною розірвання є різниця у характерах, постійні конфлікти, непорозуміння, різниця у поглядах на життя, втрата почуття любові. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім'ї носить стійкий характер, сім'я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки, втратили одне до одного почуття любові та поваги, сім'я фактично не існує. Суд враховує, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, просить розірвати шлюб. А тому позов [PERSON] слід задоволити. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову згідно квитанції № 118 від 25.05.2018 року, тобто 352 (триста п'ятдесять дві) гривні 40 копійок. В той же час, суд враховує, що позовні вимоги позивача задоволені повністю, а тому інших 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають стягненню в її користь з відповідача.

Outcome: approved