Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Кредитна спілка «Компаньйон» звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просила стягнути з неї заборгованість за договором кредитування №КС-7471/15.01.2013-КР у розмірі 4573 гривні 01 копійка, з яких: 1711 гривень 59 копійок - це заборгованість по кредиту; 2862 гривні 12 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 13 лютого 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач подав письмові докази. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 26 січня 2015 року та 13 лютого 2015 року, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між кредитною спілкою та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту. А відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за його користування у строки встановлені договором, належним чином не виконував. Тому у банка виникло право дострокового стягнення з відповідача кредиту і процентів за його користування, при чому останні із перерахунком за весь строк користування кредитом у зв'язку із стягненням боргу в судовому порядку. Відповідач вказувала на те, що у даний момент являється не платоспроможною, оскільки вже сплачує два кредити та має на утриманні сестру ІІ групи інвалідності, малолітнього сина і чоловіка, при цьому сама являється інвалідом ІІІ групи. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (податковий номер [NUMBER]), 15 січня 2013 року, звернулась до кредитного комітету кредитної спілки «Компаньйон» (код ЄДРПОУ: 26341572) із заявою, якою просила надати їй кредит у розмірі 3400 гривень, строком на 24 місяці, на соціальні потреби (а.с.5,15-20,4). Того ж дня, [PERSON] та кредитна спілка «Компаньйон» уклали договір кредитування №КС-7471/15.01.2013 - КР, за яким кредитна спілка взяла на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 3400 гривень, на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором та графіком. При цьому сторони договору передбачили, що плата за користування кредитом (проценти) становить 0,134246% на день від суми залишку кредиту, виходячи із річної процентної ставки 49% (а.с.7-8). На підставі вказаного договору, [PERSON], 15 січня 2013 року отримала 3400 гривень (а.с.9). І того ж дня, кредитна спілка «Компаньйон» та [PERSON] уклали додаткову угоду до договору кредитування №КС-7471/15.01.2013 - КР, якою передбачили, що у разі стягнення боргу у судовому порядку, проценти складуть 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, а кредитна спілка проводить перерахунок оплати. При цьому, [PERSON] власним підписом засвідчила, що з усіма пунктами додаткової угоди згодна (а.с.10). Починаючи з січня 2014 року, [PERSON] свої зобов'язання щодо сплати кредиту та процентів у строки та порядку передбачені договором та графіком, почала порушувати, а з квітня 2014 року перестала виконувати взагалі (а.с.7-8,11). Двадцять сьомого листопада 2014 року кредитна спілка «Компаньйон» звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення з неї боргу за договором кредитування №КС-7471/15.01.2013 - КР, у достроковому порядку (а.с.2-3). Із встановлених обставин вбачається, що між кредитною спілкою «Компаньйон» та [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобов'язанні, отриманого ним кредиту та сплати належних позивачу процентів за користування кредитом, у достроковому порядку. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором. Так, 15 січня 2013 року [PERSON] та кредитна спілка «Компаньйон» уклали договір про надання споживчого кредиту (договір кредитування) №КС-7471/15.01.2013 - КР, за яким кредитна спілка взяла на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у розмірі 3400 гривень, на умовах строковості, зворотності, цільового використання, платності та забезпеченості, а [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором та графіком (а.с.7-8). Сторони договору встановили, що кредитодавець зобов'язується надати позичальнику кредит у день підписання договору (пункт 2.2. кредитного договору). Факт належного виконання кредитодавцем зобов'язання з видачі кредиту у розмірі 3400 гривень позичальнику: [PERSON] підтверджується видатковим касовим ордером від 15 січня 2013 року (а.с.9), який також свідчить і про те, що кредит у розмірі 3400 гривень, отримала саме остання. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сторони договору встановили, що кредит надається позивачем строком на 24 фактичних місяців від дати надання позичальнику кредиту (пункт 2.1. кредитного договору), при цьому позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (у розмірі 0,134246% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом) до закінчення цього строку (пункти 2.3. та 3.2. кредитного договору). Також позивач та відповідач встановили у договорі, що погашення кредиту та процентів за користування ним здійснюватиметься згідно з графіком платежів, що є додатком до кредитного договору (пункт 3.4. кредитного договору). Графіком платежів, сторони кредитного договору встановили, що зобов'язання позичальника з повернення кредиту та сплата процентів повинно виконуватись частинами, при цьому графіком встановлені конкретні строки та розміри кожної частини грошового зобов'язання позичальника і по поверненню кредиту, і по сплаті процентів (а.с.8). Також сторони передбачили у кредитному договорі, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається у такому порядку: спочатку проценти, а в наступну чергу - основна сума кредиту (пункт 3.6. договору). Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з розрахунку заборгованості за договором кредитування №КС-7471/15.01.2013 - КР, у якому враховано оплати здійснені відповідачем (а.с.11), [PERSON], як позичальник, починаючи з січня 2014 року почала порушувати взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів (оскільки сплачувала грошові кошти не у повному обсязі та не у строки передбачені договором і графіком), а з квітня 2014 року, вказані зобов'язання перестала виконувати взагалі. Тобто, в порушення взятого на себе зобов'язання, допустила затримку сплати щомісячних частин кредиту та процентів за його користування, на строк що перевищує один календарний місяць. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, договором кредитування №КС-7471/15.01.2013 - КР, позивач та відповідач встановили, що у випадку затримання [PERSON] сплати частини кредиту та/або процентів за його користування на строк, що перевищує один календарний місяць, кредитна спілка «Компаньйон» отримує право дострокової вимоги повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом (пункт 5.4.2. договору). Поряд з цим, умовами пункту 2 додаткової угоди до договору кредитування №КС-7471/15.01.2013 - КР, позивач та відповідач передбачили, що у разі стягнення боргу у судовому порядку, проценти складуть 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом, а кредитна спілка проводить перерахунок їх оплати. При цьому, [PERSON] власним підписом засвідчила, що з усіма пунктами додаткової угоди згодна (а.с.10). Таким чином, кредитна спілка «Компаньйон» дійсно набула право вимоги дострокового повернення боргу у вигляді кредиту (у розмірі 1711 гривень) та процентів за його користування, виходячи із ставки 135% річних від залишку основної суми кредиту за весь період користування кредитом (тобто у розмірі 2862 гривні 12 копійок), що у загальній сумі складає: 4573 гривні 71 копійка. Поряд з цим, суд не залишає поза своєї уваги доводи відповідача про те, що причиною виникнення заборгованості являється її фінансовий стан, тобто не платоспроможність, в якій відповідач опинилась у зв'язку з необхідністю сплати заборгованості по іншим двом кредитним договорам та знаходженням на її утриманні сестри, яка має ІІ групу інвалідності (безстроково), малолітнього сина і чоловіка, являючись при цьому інвалідом ІІІ групи і теж безстроково, яка потребує поліпшення житлових умов (а.с.41-71). Однак, з огляду на усі подані відповідачем докази та ті обставини, які нею доведені, суд вважає, що відповідач опинилась у такому стані внаслідок власної необачності. Зокрема, суд враховує, що отримавши кредит у позивача 15 січня 2013 року, відповідач отримала також кредити ще у двох позичальників: 01 травня 2013 року та 14 червня 2013 року, шляхом укладення кредитних договорів, за якими у добровільному порядку взяла на себе додаткові грошові зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів разом із сплатою процентів за їх користування саме в той період, в який вона вже мала сплачувати кредит та проценти по договору, укладеному із позивачем. Утримання відповідачем сестри, яка є інвалідом ІІ групи (безстроково), малолітнього сина та чоловіка, при тому, що відповідач сама є інвалідом ІІІ групи (безстроково) та потребує поліпшення житлових умов, суд вважає такими обставинами, які дійсно можуть викликати фінансові труднощі, однак докази, що надані відповідачем свідчать про те, що зазначені обставини вже існували на момент отримання відповідачем кредиту у позивача. Тому суд вважає, що оскільки відповідач укладав договір кредитування з позивачем у добровільному порядку, він міг передбачити можливість настання для нього несприятливих фінансових наслідків, але взяв на себе такий ризик. Зважаючи на викладене та з огляду на положення статті 617 ЦК України «підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання», суд вимушений констатувати, що відсутність у відповідача необхідних коштів для виконання перед позивачем грошового зобов'язання, не звільняє його від відповідальності за порушення такого зобов'язання. Таким чином, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятого на себе грошового зобов'язання на підставі кредитного договору (а.с.7-8), а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого йому кредиту та сплати процентів. Отже, матеріально-правову вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредитування №КС-7471/15.01.2013-КР у розмірі 4573 гривні 01 копійка, з яких: 1711 гривень 59 копійок - це заборгованість по кредиту; 2862 гривні 12 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 (сорок) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved