Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Сторожинецького районного суду Чернівецької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач посилається на те, що 30.04.1988 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували у виконавчому комітеті Панківської сільської ради Сторожинецького району, Чернівецької області відділі, актовий запис № 8. [PERSON] , та відповідач [PERSON] , у даній справі, перебували у шлюбі, який був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Сторожинецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області зроблено відповідний актовий запис № 268 від 17.10.2003 року. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу вони не досягли. За час спільного подружнього життя вони з колишнім чоловіком побудували та набули: Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Загальна вартість житлового будинку літ. «А-І», ганку з козирком літ. «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «б», сараю літ. «В,Г,Д», воріт з хвірткою №1, огорожі №2, криниці №3, вигрібної ями № 4 відповідно до висновку про ринкову вартість становить 320548 гривні. Всі документи на будівництво будинку оформлені на відповідача. Відповідач, постійно перешкоджає повноцінному користуванню житловим будинком, який законно на правах спільної власності належить також і їй. Таким чином, оскільки ніякого договору про набуте майно між ними не було - воно належить кожному з них у рівних частках . Позивачка та її представник в судове засідання не з"явилися, позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та просила задоволити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча належним чином був повідомлений, на попередньому засіданні позов визнав частково. Суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наданих письмових матеріалів. Судом втсновлено, що 30.04.1988 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували у виконавчому комітеті Панківської сільської ради Сторожинецького району, Чернівецької області відділі, актовий запис № 8. Вказаний шлюб був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Сторожинецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області зроблено відповідний актовий запис № 268 від 17.10.2003 року. Угоди про поділ спільного майна при розірванні шлюбу вони не досягли. За час спільного подружнього життя сторони побудували та набули: Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Загальна вартість житлового будинку літ. «А-І», ганку з козирком літ. «а», літньої кухні літ. «Б», веранди літ. «б», сараю літ. «В,Г,Д», воріт з хвірткою №1, огорожі №2, криниці №3, вигрібної ями № 4 відповідно до висновку про ринкову вартість становить 320548 гривні. Всі документи на будівництво будинку оформлені на відповідача.. Відповідно до ст. 60 СК України Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Виходячи з положення ч.І та 2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Стаття 70 СК України визначається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним таподіл спільногомайна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд\~України 04\~квітня 2011\~року при\~розгляді справи\~№ 3-\~18гс11\~ухвалив постанову\~в якій\~зробив такий\~правовий висновок:\~«Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. Тому, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник (наприклад, лише на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку, житловий будинок чи автомобіль), а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть невизнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Приймаючи вищевикладене до уваги , суд дійшов висновку про задоволення возовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved