Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] . Вимоги позову мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю заявника. Після смерті останньої залишилася спадкова маса у вигляді земельної ділянки, площею 2,744 га, яка належала померлій згідно Державного акта на право приватної власності на землю та розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області. Заявник є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON] [INFO] державним нотаріусом Узинської міської державної нотаріальної контори відмовлено заявниці у задоволенні її заяви з причин пропущення строку пропущення строку для прийняття спадщини. Заявник зареєстрована у м. Києві, але постійно проживала за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] , оскільки остання важко хворіла і потребувала постійного догляду. Зважаючи на неможливість спадкоємцем оформити спадкові права на земельну ділянку, заявник звертається до суду щодо встановлення факту, який має юридичне значення, а саме факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини (смерті [PERSON] ) [INFO] . У судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про час і місце розгляду справи по суті повідомлені належним чином. Надіслали на адресу суду з проханням проводити судове засідання без їхньої участі. Суд, вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7,8). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса у вигляді земельної ділянки, площею 2,744 га, яка належала померлій згідно Державного акта на право приватної власності на землю та розташована на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області (а.с. 12). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.10.2016 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті померлої [INFO] [PERSON] , оскільки та не проживала постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подавала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законом строк (а.с. 13). Як вбачається з листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Білоцерківського району» Білоцерківської районної ради від 17.07.2019 [PERSON] , 1927 року народження, знаходилась під наглядом в Узинській районній лікарні і Узинській АЗПСМ; від стаціонарного лікування відмовлялась та потребувала надомного обслуговування службою милосердя «Червоний Хрест»; померла [INFO] (а.с. 14). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК Українидля прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно дост. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які повідомили, [PERSON] останні роки перед смертю матері проживала разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час смерті її матері [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини (смерті останньої [INFO] ). Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем [PERSON] права на отримання спадку. Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved