Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті, в якій зазначила, що [INFO] в м. Донецьку померла її мати, [PERSON] , [INFO] . Заявниця зверталася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з метою отримання свідоцтва про смерть матері, але отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті матері, оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] було пред`явлено документ, який не відповідає вимогам чинного законодавства України. З метою проведення державної реєстрації факту смерті матері та отримання свідоцтва про смерть заявниця просила встановити факт смерті [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Інгулка Привольнянського району Миколаївської області, зареєстрованої на час смерті в [ADDRESS] , визначити дату смерті - [INFO] року, вказавши місце смерті - Україна, м. Донецьк, Куйбишевський район, причину смерті - хронічна серцево-судинна недостатність, фібриляція передсердя, хронічна ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз з артеріальною гіпертензією. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. В той же час, в матеріалах справи міститься заява заявниці з проханням розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши справу у межах заявлених вимог, дослідивши письмові докази, представлені в обґрунтування заяви, вважає, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Заявниця [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та фактично зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 09 листопада 2016 року № 0000025966 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що прізвище заявниці з « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] » внаслідок укладення нею шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 серпня 1975 року Палацом щастя м. Донецьк (а.с. 8). Матір`ю заявниці є [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 липня 1954 року Залізничним РайБюро Рацс м. Сталіно (а.с. 7). Згідно копій лікарського свідоцтва про смерть № 71 та довідки про причину смерті, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] внаслідок хронічної серцево-судинної недостатності, фібриляції передсердь, хронічної ішемічної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу з артеріальною гіпертензією (а.с. 13-14). Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Донецьк (а.с. 12). Як вбачається із наданих заявницею фотознімків, дійсно [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] та похована на кладовищі (а.с. 19). Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey) (Страсбург, 10 травня 2001року заява №25781/94), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. У справі Намібії так званого «намібійського винятку» зазначений виняток полягає у тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких документів як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду в такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справ, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на непідконтрольній Україні території. Тому суд вважає за необхідне прийняти як докази у справі копії свідоцтва про смерть, лікарського свідоцтва про смерть, довідки про причину смерті, оскільки інформація, яка міститься в них, підтверджується іншими доказами по справі, які були досліджені в судовому засіданні, зокрема, фотознімками з місця поховання [PERSON] . Судом встановлено, що заявниця раніше зверталася до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який своїм листом від 01.10.2019 р. відмовив їй у державній реєстрації смерті [PERSON] , оскільки нею для підтвердження факту смерті було пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 20). Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема, ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Судом встановлено, що заявниця є донькою померлої [PERSON] , тому вона має право звернутися до суду із вищезазначеними вимогами. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації смерті матері та отримання відповідного свідоцтва про смерть. На підставі викладеного, з урахуванням того, що задоволення заяви [PERSON] не суперечить вимогам Закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved