Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані в [ADDRESS]. Свій позов мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані в [ADDRESS]. Згідно виписки з погосподарської книги за 1991-1995 роки, № 8 особистого рахунку № [NUMBER] Яланецької сільської ради станом на 15.04.1991 року, суспільна група господарства - колгоспна, голова двору - [PERSON]. Спадкоємицею по закону на майно матері крім неї інших спадкоємців на житловий будинок, ні за законом, ні за заповітом немає. Вона прийняла спадщину, звернувшись у шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу. Проте коли вона звернулася до нотаріуса щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані в [ADDRESS], то отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 196/02-31, видану 13.07.2016 року, в якій було зазначено, що видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не можливо тому, що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності житлового будинку та було рекомендовано звернутися до суду для визнання за нею права власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, однак Яланецький сільський голова надав на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 12.01.2007 року Виконкомом Яланецької сільської ради. Після її смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, у тому числі на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані в [ADDRESS]. Той факт, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, підтверджується копією довідки Яланецької сільської ради № 789 від 17.06.2016 року, довідкою-характеристикою БТІ та технічним паспортом на житловий будинок. Житловий будинок відповідно до довідки Яланецької сільської ради № 789 від 17.06.2016 року відносився до категорії колгоспних дворів і в ньому станом на 15 квітня 1991 року проживала лише [PERSON]. Позивач є спадкоємицею по закону на майно матері, що підтверджується копією свідоцтва про її народження та укладення шлюбу. Крім [PERSON], спадкоємців на житловий будинок, ні за законом, ні за заповітом немає, що підтверджується довідкою Яланецької сільської ради від 16.11.2015 року за № 1363 та копією заповіту від 23.11.2012 року посвідченого секретарем Яланецької сільської ради. В порядку ст. 1269 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину, звернувшись у шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Бершадського районного нотаріального округу. Заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 125 19.07.2013 року, спадкова справа № 57/2013. Коли [PERSON] звернулася до нотаріуса щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, то отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 196/02-31, видану 13.07.2016 року, в якій було зазначено, що видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не можливо, тому що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності житлового будинку. Ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.91р. зі змінами від 25.05.1998р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», право власності на житловий будинок виникає з моменту його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, побудований в 1978 році (що видно з характеристики будівель та споруд) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрований в Яланецькій сільській раді, як побудований на законних підставах на відведеній для цього земельній ділянці. Але свідоцтво про право власності сільська рада за життя спадкодавця не видавала. Так як право власності на нерухоме майно не може бути зареєстроване за особою яка померла, оскільки зі смертю особи її права та дієздатність припиняються (ст. 25 та 346 ЦК України), то відповідно до роз'яснень Міністерства Юстиції України, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрації права власності, на яке не була проведена в БТІ, питання визначення цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. В силу ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору , а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що станом на 15.04.1991 року членом колгоспного двору, який є предметом позову була [PERSON], яка померла [INFO], а тому вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їй на праві власності. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved