Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1124. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначив, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2012 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось, з причин різності характерів та вподобань, втрачено почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення він не згоден, тому просив розірвати шлюб. Спору про місце проживання дитини та поділ майна на теперішній час сторони не мають. Ухвалою Київського районного суду м. Харків від 26 лютого 2020 року відкрито спрощене провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 05.05.2020 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що вимоги позивача є передчасними та х задоволення наразі буде суперечити інтересах їх спільної малолітньої дитини, просила суд надати строк для примирення 6 місяців. 13.05.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник позивача наголошувала, що позивач заперечує проти надання зазначеного строку для примирення, оскільки починаючи з листопада 2019 року сторони не ведуть спільного господарства та сумісно не проживають, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 14 травня 2020 року за клопотанням відповідача було зупинено провадження по справі та надано сторонам час для примирення терміном на три місяці. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року провадження по справі було відновлено. Протокольною ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2020 року у задоволенні клопотання про надання додаткового строку для примирення сторін ще на три місяці в межах максимального шестимісячного строку було відмовлено. У судове засідання [PERSON] не з`явився, повідомлявся про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надіслав до суду заяву, з якої вбачається, що позивач просить відновити провадження у справі через неможливість збереження шлюбу та подальшого спільного життя з відповідачем та розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить шлюб розірвати. Присутня у судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, просила суд надати їй ще раз додатковий час для примирення з позивачем, оскільки на її думку є усі підстави вважати, що їх шлюб може бути збережений, просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам їх спільної дитини. Представник відповідача вважав, що позов не підлягає задоволенню, оскільки добровільної згоди відповідача на це немає, наголошував, що у сторін є малолітній син, який дуже страждає через те, що батько пішов з родини, вважав, що судом мала бути обов`язково заслухана думку самого позивача та думку дитини. Суд, вислухавши сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1124 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 06 вересня 2012 року). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 30.07.2013). Батьками зазначені сторони по справі. Як вбачається з позовної заяви та письмових пояснень позивача, спільне життя між подружжям стало неможливим і неприйнятним, внаслідок чого фактичне сімейне життя між подружжям припинилось, позивач не має бажання відновити сімейні відносини. Реалізуючи положення ст. 112 СК України під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного з`ясування обставин справи, а саме за клопотанням відповідача судом було надано сторонам строк для примирення терміном три місця, що відповідало положенням ст. 111 СК України та п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" відповідно до якого судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примірення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Проте, як вбачається з письмової заяви позивача, наданий судом строк для примирення не виправив ситуацію, яка склалася у родині позивача та відповідача, подружжя не знайшло компромісів та не прийшло до спільного рішення про відновлення родинних відносин. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальній декларації прав людини , прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.(ст.110 СК) У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, строк на примирення позитивних результатів не дав. Посилання позивача на те, що їх малолітній син психологічно тяжко переживає процес розірвання шлюбу між батьками є значимими, проте не вирішальними, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимими. Також не заслуговує на увагу позиція представника відповідача про те, що судом мала бути обов`язково заслухана думка позивача безпосередньо у судовому засіданні, оскільки судом явка позивача обов`язковою не визнавалась, а його позиція була чітко ним викладена у його письмових заявах, наданих до суду. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд також виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги пояснення сторін, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї за неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Клопотань про повернення дошлюбного прізвища відповідач не заявляла. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. За письмовим клопотанням позивача суд залишає судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved