Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання в порядку спадкування права власності на майнову частку (пай), яка залишилось після смерті її матері [PERSON]. В позовній заяві представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 09 листопада 2016 року, вказала, що 27 липня 1997 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді майнової частки (паю) вартістю 2237 грн. у розмірі 0.007% пайового фонду СТОВ «Маяк» с.Шершенці Кодимського району Одеської області. Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини померлої матері за законом, яку у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України в ред.1963 року прийняла, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до Кодимської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 15 серпня 2000 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на інше належне матері майно. Видати свідоцтво про право на спадщину у вигляді майнової частки (паю) нотаріус відмовилась через відсутність належних правовстановлюючих документів на це майно. В судове засідання позивач та її представник не прибули. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання також не зявився, надавши до суду заяву про визнання позовних вимог позивача та розгляд справи без його участі (заява №02-16/270 від 18 листопада 2016 року). Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з цим суд вважає можливим розглянути вказану справу без участі сторін. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.197 ЦПК України). Дослідивши позовну заяву позивача та долучені до позову письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 257 ЦК України, який набув чинності 01 січня 2004 року (як і ст.71 ЦК України в ред.1963 року) встановлений трирічний строк позовної давності для захисту порушеного права. Початок перебігу строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов, тобто коли особа дізналась про порушення свого права. Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «Маяк» на імя [PERSON] видане 29 жовтня 2003 року, із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори позивач звернулась 26 жовтня 2016 року, а із позовом до суду - 10 листопада 2016 року, не пропустивши, при цьому, строк позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізналась лише у жовтні 2016 року. Отже, суд вважає вимоги позивача щодо поновлення строку позовної давності зайвими. Судом встановлено, що 27 липня 1997 року померла мати позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №270301, виданим 29 липня 19970 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис про смерть №29 від 29 липня 1997 року. Місце відкриття спадщини с.Шершенці Кодимського району Одеської області. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON], як між донькою та матірю, підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії ЯФ №119121, виданого 16 серпня 1949 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району, в якому її матірю вказано [PERSON], а також копією свідоцтва про її одруження серії VІІ-УР №340410, виданим 23 листопада 1966 року цією ж сільською радою, відповідно до якого позивача 23 листопада 1966 року уклала шлюб із [PERSON], змінивши своє прізвище «Олей» на «Пручковська». Підставою для задоволення позову позивач вказала прийняття нею спадщини померлої матері, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вона звернулась до Кодимської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та прийняла частину належної померлій спадщини, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії АВН №521259, виданим 15 серпня 2000 року. Визначаючи якими правовими нормами слід керуватися при вирішенні зазначеного спору (зокрема, нормами ЦК Української РСР в ред.1963 року чи ЦК України в ред.2004 року), суд виходить з наступного. Відповідно до п.п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.1 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах по спадкування» розяснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.14 п.1 Інформаційного листа №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, вказав, що норми у відповідності з п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила книги шостої ЦК можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК України в ред.1963 року. Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 27 січня 1998 року, тобто до набуття чинності Цивільним кодексом України в ред.2004 року, спадщина позивачем прийнята у відповідності з вимогами ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, тому застосуванню для вирішення заявленого позову підлягають норми Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який з 01 січня 2004 року втратив чинність, але був чинним на момент виникнення та існування спірних правових відносин. Відповідно до ст.ст.525 та 526 ЦК України в ред.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. Статтею 524 ЦК України в ред.1963 року встановлено, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом здійснюється у разі відсутності заповіту. Судом встановлено, що заповіту померла [PERSON] не склала, тому позивач [PERSON], як донька померлої, є спадкоємцем її спадкового майна за законом першої черги. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв (ч.1 ст.548 ЦК України в ред.1963 року). Так, за змістом п.2 ч.1 ст.549 ЦК України в ред.1963 року спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому, такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця (ч.2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року). Судом встановлено, що позивач [PERSON] у передбачений ч.ч.1 та 2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття належної померлій матері спадщини, після чого 15 серпня 2000 року державним нотаріусом Кодимської районної державної нотаріальної контори позивачеві було видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії АВН №531259 на належне померлій майно земельну частку (пай). Отже, позивач [PERSON] є такою, що у визначеному на день відкриття спадщини порядку прийняла належну померлій матері спадщину. До складу спадщини померлої [PERSON], окрім земельної частки (паю), ввійшла і майнова частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства "Маяк" с.Шершенці Кодимського району Одеської області у розмірі 0.007% пайового фонду підприємства, вартістю 2237 грн., яка належала їй відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ХІХ №000555, виданого 29 жовтня 2003 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області. Відповідно до п.4 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затверджених Постановою КМУ від 28 лютого 2001 року №177, до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства. Померла [PERSON] отримала право на майновий пай члена КСП «Маяк» с.Шершенці Кодимського району Одеської області, оскільки була членом цього КСП. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» №4 від 24 червня 1983 року (яка втратила чинність, але розяснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення та існування), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання за ним права власності на спадкове майно. Отже, встановивши факт прийняття позивачем спадщини після смерті матері [PERSON], суд вважає можливим позов задовольнити, оскільки відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.549 ЦК України в ред.1963 року позивач є такою, що у передбаченому на час відкриття спадщини порядку прийняла спадщину померлої матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved