Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

\~ \~ \~ Позивач [PERSON] 28.09.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю посилаючись на те, що \~ 07.06.2013 року між нею та відповідачем по справі, громадянином [PERSON] Республіки [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO], який з моменту народження проживає та зареєстрований разом з нею у м. Черкаси. На даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за сином до трьох років та повністю забезпечує дитину всім необхідним для його розвитку. У вихованні сина їй також допомагають її батьки, які мешкають в [ADDRESS]. Зазначила, що шлюб з відповідачем виявився невдалим, з чоловіком вона не проживає більше двох років з підстав того що сімя перестала існувати. Рішенням суду їх шлюб було розірвано. Вказує, що відповідач останні пів року живе в [PERSON], однак планує приїхати в Україну та погрожує їй викрасти дитину та вивести його в [PERSON], як цього вимагають мусульманські закони. 22.09.2016 року Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність визначення місця проживання її сина разом з нею. В звязку з складними неприязними відносинами між нею та відповідачем, та бажанням постійно приймати участь у вихованні свого сина та з метою уникнення спорів просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO] разом з нею його матірю. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи [PERSON] підтримала позовні вимоги та вважала за доцільне визначити місце проживання дитини разом з позивачем. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, зобовязані також піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 СК України). Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що 07.06.2013 року між громадянкою України [PERSON] та громадянином [PERSON] Республіки [PERSON] [PERSON] [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрованим в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1023. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON]. Шлюб виявився невдалим і рішенням суду його було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження дитини, [PERSON] являється його матірю, а [PERSON] [PERSON] є його батьком. Як встановлено в судовому засіданні позивач з сином проживають у квартирі в [ADDRESS], яка належить Позивачу на праві власності, що підтверджується довідкою про склад сімї виданою КП «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради від 05.09.2016 року № 5376. Батько дитини [PERSON] [PERSON] є громадянином [PERSON], що підтверджується його копією паспорту та проживає в [PERSON] Республіці [PERSON]. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. За правилами\~ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства"\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 157 СК України\~передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2\~ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитини, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання свої батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо їх малолітньої дитини при визначенні її місця проживання, суд повинен діяти виключно в інтересах дитини. Матеріалами справи підтверджується, що позивач не перебуває під наглядом у психіатра, нарколога, на даний момент знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та отримує відповідну соціальну допомогу. В матеріалах справи містяться численні позитивні характеристики на позивача, з яких вбачається, що [PERSON] любляча та турботлива мама, комунікабельна, надійна та добра людина з високими моральними цінностями. Крім того, має вищу освіту та позитивну характеристику з місця роботи. Висновком Органу опіки та піклування м. Черкаси № 440/30-02-47 від 22.09.2016 року визнано за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO] разом з матірю [PERSON]. Суд погоджується з даним висновком, та вважає, що у віці малолітнього [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO], йому вкрай необхідна материнська турбота, з моменту народження позивач опікується дитиною, що являється звичним для дитини, позбавлення материнської турботи негативно впливає на психологічний стан дитини, що може вплинути на здоровя дитини та розвиток особистості, підвищення тривожності, формування страхів, агресивної поведінки. При цьому визначення місця проживання дитини з матірю не позбавляє батька права брати участь у вихованні дитини, її утриманні, а також можливості вільно спілкуватися з нею. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] [PERSON] [PERSON], [INFO] з матірю відповідає інтересам дитини, Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини та ч.7 і 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням її інтересів.

Outcome: approved