Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач 17.10.2019 р. звернувся в суд з позовом до відповідача, у якому просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 99,1375 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Заявлений позов обґрунтовував тим, що його мама, [PERSON] , відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ІФ-13-01 №020191 була власником земельної частки (паю) розміром 99,1375 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 грудня 1999 року за №281. Однак, в даний час сертифікат втрачено. Після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , позивач успадкував спірне спадкове майно як спадкоємець за законом першої черги, відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268-1270 ЦК України, оскільки на час\~відкриття спадщини\~постійно проживав\~із спадкодавцем,\~тому вважається\~таким що\~спадщину прийняв\~в силу\~Закону. З огляду на те, що на спірну частину спадкового майна (земельну частку (пай)) відсутні правовстановлюючі документи нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому, він змушений звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності. Позивач та його представник у підготовче засідання не з`явилися, у поданій суду заяві просили справу розглянути у їх відсутності, позов підтримали і просили його задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився. У поданій суду заяві відповідач позов визнав, при вирішенні спору поклався на розсуд суду, просив справу розглянути у відсутності його представника. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що предметом спору є земельна частка (пай) розміром 99,1375 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, власником якої відповідно до сертифікату про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] №020191, який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 20 грудня 1999 року за №28, була [PERSON] .. На даний час сертифікат втрачено. Вартість спірного\~майна - земельної частки (паю), згідно довідки відділу Держгеокадастру у Тисменицькому районі від 26.09.2019 року №0-9-0.29-377/110-19 становить 20518 грн. 49 коп.. 20 лютого 1996 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено Колтун С.В., державним нотаріусом Тисменицької районної державної нотаріальної контори та внесено в реєстр за №Д-111 про те, що після її смерті, належну їй частину житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель заповіла [PERSON] . Проте, заповідальне розпорядження на право на земельну частку (пай) [PERSON] не складала. Після смерті [INFO] [PERSON] позивач, який є спадкоємцем за законом першої черги, успадкував належне спадкодавцю спірне майно відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою, виданою Тисменицькою міською радою від 07.10.2019р. за №990 та копією будинкової книги. Вказані обставини, що не оспорювались відповідачем, який позов визнав, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне спадкове майно - земельна частка (пай) розміром 99,1375 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, після померлої [INFO] [PERSON] успадкована її сином [PERSON] у порядку спадкування за законом. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкову земельну частку\~(пай)\~розміром 99,1375\~в умовних\~кадастрових гектарах та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позбавляє позивача можливості оформити належне йому право на спадщину в нотаріальному порядку. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) розміром 99,1375 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до\~статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому\~статтею 392 ЦК України. Отже, ст.392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах. Відповідно до п.17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікат є правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на виділення земельної частки (паю). Законодавець не ставить в залежність право громадянина на земельну частку (пай) від виділення земельної частки в натурі та отримання державного акта на земельну частку (пай). Статтею 125-126\~Земельного кодексу\~України встановлено,\~що право\~власності на\~земельну ділянку,\~а також\~право постійного\~користування та\~право оренди\~земельної ділянки\~виникають з\~моменту державної\~реєстрації цих\~прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону (ст. 373 ч.2 ЦК України). Згідно із ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 81 ч.1 п.п. г) ЗК України визначає, що громадяни України набувають права власності на власності на земельну ділянку у випадку спадкування. Згідно\~ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3\~ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Як передбачено ч.5\~ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина перша статті 1297 ЦК передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). По-скільки нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а права позивача - судовому захисту. На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст.5, 1216, 1218, 1261, 1268-1270 ЦК України, ст.\~ст.\~81\~п.1\~п.п.\~г),\~125,\~126,\~152,\~153\~ЗК України

Outcome: approved