Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач 25.11.2015 року звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що вона проживає у відомчій квартирі [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстрована відповідач, яка є колишньою невісткою позивача. [PERSON] після розірвання шлюбу з сином позивача не проживає понад два роки в указаній квартирі без поважних причин, залишила своїх дітей [PERSON], 2008 року народження та [PERSON], 2010 року народження, відносно яких відповідач рішенням суду від 11 вересня 2015 року позбавлена батьківських прав. Посилаючись на указані обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити, пояснила, що у спірній квартирі вона проживає разом з чоловіком, сином та двома онуками. Відповідач понад два роки тому після розлучення з сином залишила дітей, забрала всі власні речі і виїхала з квартири. Деякий час проживала в Тростянці у невідомих осіб, а з 2014 році виїхала на Західну Україну, до місця звідки вона родом. Від неї ніяких відомостей не має, з дітьми зв'язок не підтримує, ними не цікавиться, свідомо їх покинула. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, відповідно частини 5 статті 74 ЦПК України вважається такою, що повідомлена про час і місце засідання належним чином (а.с.27,36). Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з таких мотивів. Позивач на підставі ордеру, виданого 27.09.1983 року рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради народних депутатів, заселилась разом із членами своєї сім'ї у квартиру [ADDRESS], і в якій на цей час остання зареєстрована із чоловіком [PERSON], 1961 року народження, сином - [PERSON], 1986 року народження, онуками - [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 2010 року народження (а.с.6, 8, 10). Трьохквартирний будинок по [ADDRESS] за інвентарним номером 109050001 станом на 01.01.2016 року перебуває на балансі Державного підприємства «Тростянецький лісгосп» (а.с.37). За відомостями Тростянецького районного сектору управління ДМС в Сумській області станом на 26.11.2015 року [PERSON], 1987 року значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 23.08.2013 року шлюб між [PERSON], 1986 року народження та [PERSON], 1987 року народження було розірвано (а.с.11). З акту обстеження квартири по [ADDRESS] від 23.11.2015 року вбачається, що при перевірці місця житлових умов комісія установила, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 2013 року (а.с.9). Заочним рішенням Тростянецького районного суду від 11.09.2015 року, яке набрало законної сили 05.10.2015 року [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO]. Указаним рішенням суду установлено, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації:[ADDRESS] понад два роки, вихованням доньок, які проживають з батьком за указаною адресою, не займається, виїхала в невідомому напрямку, тривалий час проживає окремо від дітей (а.с.14-16). Указані обставини відповідно до частини 3 статі 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON], який є колишнім чоловіком відповідача, та [PERSON], яка є хрещеною однієї з доньок відповідача, суду показали, що [PERSON] вже понад два роки з моменту розірвання шлюбу з сином позивача, не проживає [ADDRESS], вела аморальний спосіб життя, свої речі вона забрала і виїхала. З дітьми вона не спілкується, з 2014 року покинула Тростянець і виїхала до своїх батьків на Західну Україну. Судом установлено, що спірна квартира не належить позивачу та членам її сім'ї на праві приватної власності, [PERSON] є наймачем указаного житла, з огляду на це спірні правовідносини регулюються нормами Житлового кодексу Української РСР Відповідно до статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За змістом статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки без поважних причин. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Згідно із статтями 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач належних і допустимих доказів на підтвердження факту не проживання відповідача у спірній квартири понад шість місяців без поважних причин суду не надала. Враховуючи, що досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що відповідач з 2013 року не проживає у спірній квартирі, її особисті речі в ній не зберігаються, витрат на утримання спірного житла відповідачка не несе, поважних причин її не проживання у квартирі понад шість місяців судом не установлено, підстав для продовження пропущеного строку також немає, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі під [ADDRESS] За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved