Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

Лікар-психіатр Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру (далі КОПНД) Сторожева Н.П. звернулася до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару КОПНД. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON], [INFO], спостерігається на диспансерному обліку в КОПНД з 1998 року, інвалід ІІ групи з дитинства безстроково, діагноз: шизофренія, інший тип (пропфшизофренія), безперервний тип перебігу з вираженим дефектом по апато-абулічному типу. Останнім часом хворий не доглядав за собою, не дотримувався санітарно-гігієнічних норм, в квартирі хворого стійкий неприємний запах, безлад, за хворим нікому доглядати, у зв'язку з чим лікувався стаціонарно в КОПНД, останнє лікування в КОПНД з 11.10.2016 року по 03.01.2017 рік. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 27.10.2016 року [PERSON] визнаний недієздатним, опікуном призначеного головного лікаря диспансеру [PERSON] [PERSON] на стаціонарне лікування в КОПНД надходить за направленням лікаря-психіатра від 04.01.2017 року у зв'язку з тим, що сестра відмовляється за ним доглядати. Хворий не здатний задовольнити свої життєві потреби, у побуті дезорганізований, потребує постійного стороннього нагляду, за ним нікому доглядати, оскільки єдина родичка сестра проживає за межами країни. Враховуючи у хворого тяжкий психічний розлад, внаслідок якого він не може критично оцінювати свій стан та оточуючу дійсність, а також забезпечити свою життєдіяльність на необхідному рівні, що завдасть шкоди його здоров'ю, заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію недієздатного [PERSON] до психіатричного стаціонару КОПНД згідно ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу» та рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2016 від 01.06.2016 року. В судовому засіданні представник диспансеру, лікар-психіатр Сторожева Н.П. підтримала подану заяву, просила суд прийняти рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару КОПНД, з наведених підстав. Пояснила, що стан хворого погіршився внаслідок прогресування захворювання та може загрожувати життю самого хворого та оточуючих. Опікун головний лікар диспансеру [PERSON] просив задовольнити заяву про госпіталізацію [PERSON], оскільки хворий страждає на тяжкий психічний розлад, в наслідок чого вчиняє дії, які є небезпечними для нього та оточуючих. Прокурор в судовому засіданні вимоги заяви підтримав. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.10.2016 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатним, опікуном призначено головного лікаря Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру [PERSON] На підставі Рішення Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст.14 Законом України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З висновку комісії лікарів-психіатрів від 04 січня 2017 року, вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з 1998 року з діагнозом: шизофренія, інший тип (пропфшизофренія), безперервний тип перебігу з вираженим дефектом по апато-абулічному типу. На даний час хворий ніде не працює, є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково. У зв'язку з тим, що за хворим нікому доглядати, лікувався стаціонарно в КОПНД, останнє лікування з КОПНД з 11.10.2016 року по 03.01.2017 рік. 04.01.2017 року [PERSON] направлений за направленням лікаря-психіатра КОПНД, у зв'язку з тим, що він не здатний задовольняти свої життєві потреби, у побуті дезорганізований, потребує постійного стороннього догляду. Враховуючи, що психічний стан хворого погіршився внаслідок прогресування захворювання та може загрожувати життю самого хворого та оточуючих виникла необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного стаціонару КОПНД. Встановлені факти свідчать, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, в наслідок чого вчиняє дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне задовольнити заяву лікаря-психіатра Кременчуцького обласного психоневрологічного диспансеру Сторожевої Н.П. про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару КОПНД. На підставі ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved