Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

позивач 11 квітня 2016 року звернувся до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу квартири вказавши, що він був власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. 05 березня 2015 року був укладений договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу з відповідачкою [PERSON], який був засвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов вказаного договору була визначена вартість квартири 220000 гривень. На момент укладення договору він отримав від відповідачки 11000 гривень. У вказаному договорі був встановлений графік оплати за договором та щомісячна оплата за договором. Наступний платіж за договором мав бути виплачений в строк до 05.03.2016 р. в сумі 52250 гривень, однак відповідачка оплатила лише частину встановленого платежу 21 квітня 2015 року в сумі 4950 гривень, 22.05.2015 р. в сумі 4500 гривень, 26.02.2015 р. в сумі 5500 гривень, а всього 14950 гривень. Вже після того, як строк першого платежу сплинув, відповідачка 16.03.2016 р. внесла на його картковий рахунок ще 10000 гривень. Однак навіть ця сума не виконує її зобовязань по сплаті платежів за договором купівлі-продажу з відстрочкою платежу. Він неодноразово звертався до [PERSON] з проханням сплатити суму платежу, з пропозицією щодо розірвання договору та вирішення питання в позасудовому порядку, однак відповідачка категорично відмовляється від узгодження конфліктної ситуації та не бажає виконувати умови договору в звязку з відсутністю коштів. Сума несплачених коштів за спірним договором становить 194050 гривень 88% від загальної суми договору. Тому він вважає, що неотримання такої частки грошових коштів ним як продавцем істотно змінює суму грошових коштів, на яку він міг обґрунтовано розраховувати. Тому позивач на підставі ст.ст. 526, 599, 629, 651, 655 ЦК України просить розірвати договір купівлі-продажу з відстрочкою платежу, укладений 05.03.2015 р. між ним та [PERSON], визнати зобовязання за вказаним договором припиненими та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.03.2015 р. (а.с. 2-3). 04 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом про внесення змін до договору вказавши, що пунктом 2.1 вказаного договору визначено, що «за домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 220000 гривень, з яких 11000 гривень продавець одержав у повному обсязі від покупця до моменту підписання цього договору, а решту в розмірі 209000 гривень покупець зобовязаний сплатити продавцю впродовж 4 років з моменту укладення даного договору за таким графіком: 52250 грн. в строк до 05.03.2016 р., 52250 грн. в строк до 05.03.2017 р., 52250 грн. в строк до 05.03.2018 р., 52250 грн. в строк до 05.03.2019 р. Щомісячна оплата складатиме 4354 грн. На виконання вказаних умов договору покупцем здійснено за погодженням з продавцем на користь останнього наступні платежі: 21.04.2015 р. 4950 грн., 22.05.2015 р. 4500 грн., 26.02.2016 р. 5500 грн., 16.03.2016 р. 10000 грн., 18.03.2016 р. 5000 грн., 25.03.2016 р. 22500 грн. Отже покупцем на користь продавця сплачено в період до 25.03.2016 р. 52450 грн., що перевищує визначене договором зобовязання на 200 грн. Умовами договору не визначено ні можливості поштового переказу відповідних коштів, ні реквізитів поточних рахунків, на які покупець повинна здійснювати оплати на користь продавця. У звязку з цим [PERSON] погодив з [PERSON] виконання умов вказаного договору шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок № 26258000136426 відкритий в ПАТ «Сбербанк». Вказану умову вона, [PERSON] добросовісно виконувала, однак в 2016 році [PERSON] було їй повідомлено про наміри змінити реквізити для здійснення розрахунків за вказаним договором та зазначено про необхідність зупинення здійснення нею оплат за реквізитами в ПАТ «Сбербанк». Однак нових реквізитів відповідач за цим позовом так і не повідомив та припинив з нею спілкування. Більше того, незважаючи на пропозицію відповідача щодо необхідності зміни реквізитів для здійснення оплати за договором, після 05.03.2016 р. до неї почали надходити претензії від членів сім'ї відповідача щодо невиконання вимог договору, що може свідчити про наявність недобросовісних намірів відповідача. Тому враховуючи велику вірогідність виникнення конфліктної ситуації та як наслідок можливе прагнення відповідача спровокувати невиконання умов договору з її сторони з метою розірвання договору купівлі-продажу квартири, вона одразу ж сплатила 25.03.2016 р. на користь відповідача 22500 грн. за попередніми реквізитами, при цьому не маючи впевненості в тому, що відповідач визнає вказані платежі як такі, що здійснені на виконання умов договору. На теперішній час з метою уникнення непорозумінь щодо виконання умов договору вона пропонує відповідачу [PERSON] змінити договір купівлі-продажу квартири, доповнивши його умовами стосовно механізму здійснення оплати. Однак відповідач в добровільному порядку змінювати договір не бажає. Таким чином у звязку з неодноразовим повідомленням відповідача про наміри змінити реквізити в банківській установі для оплати грошових коштів за договором, тривалою відсутністю відповідача за адресою реєстрації, в тому числі в звязку з перебуванням за кордоном, припиненням спілкування останнього з нею, позивачем, з приводу виконання умов договору, є всі підстави вважати, що вона позбавлена можливості належним чином підтвердити виконання взятих на себе зобовязань шляхом отримання від відповідача заяви про одержання ним відповідної суми грошових коштів, справжність підпису на якій повинна бути засвідчена нотаріально. Тому [PERSON] просить суд внести зміни до договору купівлі-продажу з розстроченням платежу укладеного 05.03.2015 р. між нею та [PERSON] доповнивши його пунктом 2.4 в наступній редакції: «Покупець сплачує Продавцю грошові кошти згідно п. 2.1. даного договору шляхом їх перерахування на картковий рахунок № 26258000136426 в ПАТ «Сбербанк» (код банку отримувача 320627) відкритий на імя Продавця. В разі зміни зазначених в даному пункті реквізитів за ініціативою Продавця, останній зобовязаний повідомити в письмовій формі Покупця про відповідні зміни не пізніше ніж за 10 днів до їх настання. Зміну реквізитів для здійснення оплати за даним договором сторони погоджують шляхом внесення змін до даного договору. Покупець не несе відповідальності за прострочення сплати за договором в разі не повідомлення його Продавцем про зміни реквізитів на умовах, передбачених даним договором. В разі неможливості підтвердження факту повного розрахунку за продану квартиру в порядку, передбаченому п. 2.1. цього договору, у звязку з відсутністю Продавця за адресою реєстрації місця проживання, його відсутністю в країні, небажанням надавати заяву, визначену п. 2.1. (в т.ч. залишення без відповіді не менш двох письмових прохань направлених за адресою проживання, а в разі її відсутності останнього зареєстрованого місця проживання Продавця), факт повного розрахунку за продану квартиру за даним договором підтверджується платіжними дорученнями, квитанціями, що свідчать про перерахування покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця визначений умовами даного договору» (а.с.53-54). В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та адвокат [PERSON] заявлені [PERSON] вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали. Позивач [PERSON] в суд не зявився. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов не визнали з підстав, викладених в запереченнях (а.с. 73-75), на задоволенні зустрічних вимог наполягали. В заперечення зазначили, що в порушення вимог статті 60 ЦПК України позивачем не доведено ні наявність факту істотного порушення умов договору зі сторони відповідача, а також взагалі не висвітлюється питання в чому саме полягає шкода завдана будь-яким порушенням вимог договору. На даний час відповідач не має прострочених зобовязань перед позивачем, тому доводи позивача є недоведеними та не підтверджуються фактичними обставинами справи. Двадцятиденне прострочення виконання зобовязань не може бути визнане істотним відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України, тому просять відмовити в задоволенні позову повністю. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що сторони звернулися до неї для укладення договору. Кожному з них були роз'яснені умови договору, наслідки їх порушення. Непорозумінь між ними не було. Вислухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає повному задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 05 березня 2015 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири з розстроченням платежу, відповідно до підпункту 1.1. якого на умовах, передбачених цим договором продавець передає, а покупець приймає у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] зобовязується оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених в цьому договорі. Абзацами 1 та 2 підпункту 2.1. договору від 05.03.2015 р. сторони погодили, що продаж квартири вчинено за 220\~000 гривень, з яких з яких 11\~000 (одинадцять тисяч) гривень продавець одержав у повному обсязі від покупця до моменту підписання цього договору, а решту в розмірі 209\~000 (двісті девять тисяч) гривень покупець зобовязаний сплатити продавцю впродовж 4 (чотирьох) років з моменту укладення даного договору за таким графіком: 52250 грн. в строк до 05.03.2016 р.; 52250 грн. в строк до 05.03.2017 р.; 52250 грн. в строк до 05.03.2018 р.; 52250 грн. в строк до 05.03.2019 р. Щомісячна оплата складатиме 4354 (чотири тисячі триста пятдесят чотири) гривні (а.с. 23-24 копія договору). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна, сформованої 07.06.2016 р., власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу з розстроченням платежу виданого 05.03.2015 р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] (а.с. 17-19 копія довідки). Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України за загальним правилом оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно з частиною 2 статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обовязок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак, сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу. У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обовязку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частини 3 статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-46цс12. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-75цс13. Після укладення договору з розстрочкою платежів з [PERSON] і отримавши перші платежі своєчасно, позивач уклав договорів з розстрочкою платежів з [PERSON], згідно з яким купив в нього за 130000 гривень автомобіль «Рено» з оплатою першого платежу в сумі 20000 гривень і в подальшому щомісячно по 8000 гривень (а.с.103 копія договору). Але, не отримуючи в подальшому грошові кошти від відповідача, позивач не міг сплачувати кошти за договором з [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в червні 2015р. уклав з [PERSON] договір, згідно з яким продав тому автомобіль «Рено кенго», яким володів на підставі «генеральної» довіреності. За договором була визначена вартітсь автомобіля в 130000 гривень. [PERSON] за договором сплатив йому відразу 20000 гривень і потім повинен був сплачувати щомісячно по 8000 гривень. Але потім [PERSON] перстав платити йому гроші і в жовтні 2015р. він забрав автомобіль, сплачені гроші не повернув. Суд вважає, що таким чином, позивач був позбавлений в значній мірі того, на що міг розраховувати при укладені договору з відповідачем. Він був позбавлений можливості придбати для себе автомобіль на умовах розстрочки платежу, розраховуючи на отримання коштів від відповідача. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач порушила умови договору з позивачем, відступивши від принципу добросовісності виконання договору, переставши сплачувати позивачеві з червня 2015р. кошти, передбачені договором. Суд вважає безпідставним пояснення відповідача та її представника щодо того, що відповідач повинна була сплачувати певну суму коштів 52250 гривень лише в строк до 03 березня кожного року до 2019 року незалежно від щомісячних платежів. Але договором передбачені щомісячні платежі в сумі 4354 гривні і відповідач це розуміла, про що свідчить її поведінка, коли вона в перші два місяці після укладення договору сплатила позивачеві в квітні 4950 гривень, в травні 4500 гривень (а.с.6 витяг з рахунку). Але потім вона припинила виплати. Суд вважає безпідставним пояснення відповідача щодо того, що позивач начебто змінив рахунок в банку і вона не знала куди має перераховувати гроші. Вказане твердження не підтверджується жодним доказом і вона не довела, що направляла кошти позивачеві на вказаний ним рахунок, а кошти їй поверталися в звязку з закриттям цього рахунку. Враховуючи викладене, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Частина четверта цієї статті визначає, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-167цс13. [PERSON] не був доведений факт одночасного існування всіх чотирьох умов для внесення змін до спірного договору, передбачених частинами другою та четвертою статті 652 ЦК України, та наявності додаткової умови.

Outcome: approved