Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 12 березня 2016 року право власності на квартиру, розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Б, кв. 7 та на 3/8 частини квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Г, кв. 18, мотивуючи тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із тим, що відсутній оригінал документів, що посвідчують право власності на спадкову квартиру та частку квартири на імя спадкодавця [PERSON], або на імя спадкодавця [PERSON]. А також, неможливо встановити коло всіх спадкоємців, що проживали разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини оскільки відсутній оригінал будинкової книги, в якій містяться відомості про реєстрацію спадкоємців разом із спадкодавцем на день його смерті. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити, а також, не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку. Згідно адресної довідки наданої відділом адресно довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [INFO], б. 30, кв. 6 з 11.06.2012 року. Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначались на 02.04.2018 року та на 03.05.2018 року не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте конверти із судовими повістками повернулись на адресу суду з відмітками «за не запитом», про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за його відсутності на адресу суду не направляв. Разом з тим, відповідач [PERSON] був присутнім в судовому засіданні, яке призначалось на 05.10.2017 року, але в подальшому в судові засідання не зявлявся, ходом розгляду справи не цікавиться. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала квартира, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Б, кв. 7, на підставі договору купівлі продажу, від 04.04.2003 року за № 917 зареєстрованого комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», в реєстрі за № 63б-20, що також підтверджено довідкою від 24.02.2017 року за № 371, виданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації». Крім цього, згідно свідоцтва про право власності від 13.03.2002 року за № 301, зареєстроване комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», в книзі реєстру за № 63 и 34, [PERSON] належала 1/4 частина квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Г, кв. 18, що також підтверджено довідкою наданою комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 24.02.2017 року за № 370. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 457526 від 02.06.2016 року, повторно виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 12.03.2016 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - квартира, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Б, кв. 7; - 1/4 частина квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Г, кв. 18. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту від 21.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] в реєстрі за № 1325, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що за законом він матиме право на день смерті в тому числі належну йому всю частку квартири, що знаходиться в м. Ізмаїлі по вул. Клушина, 4 Б[ADDRESS] заповів [PERSON], [INFO]. Також, відповідно до заповіту від 11.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 3902, [PERSON] належну йому на праві власності квартиру, розташовану за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4 Б, кв. 7 заповів [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). До осіб які мають право на обовязкову частку у спадщин після смерті [PERSON] відноситься його дружина [PERSON], [INFO], оскільки на час відкриття спадщини була непрацездатна. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON], будучи спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулись до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченими заявами від 28.02.2014 року за № № 16, 17, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Як було зясовано судом, [PERSON] на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем [PERSON] не проживала та до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 354398 від 19.10.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 18 жовтня 2013 року. Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/4 частина квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Г, кв. 18, що належала їй згідно свідоцтва про право власності від 13.03.2002 року за № 301, зареєстроване комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», в книзі реєстру за № 63 и 34. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 36764196 від 28.02.2014 року, згідно якого інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І ЖД № 316504 від 13.07.2012 року, повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії VІ ПЯ №302052 від 31.03.1970 року, виданого Хоревським сільською радою Пружанським районним бюро РАЦСу Брестської області. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], будучи спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] у передбачений ст. 1270 ЦК України строк звернулись до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, що підтверджено нотаріально посвідченими заявами від 08.02.2014 року за № № 18, 20, тому вважаються такими, що фактично прийняли спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І ЖД № 457526 від 02.06.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер 12 березня 2016 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - квартира, розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Б, кв. 7 - 3/8 частини квартири, розташованої за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Клушина, б. 4-Г, кв. 18, з якої 1/4 частина належала йому на підставі свідоцтва про право власності від 13.03.2002 року за № 301, зареєстроване комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації», в книзі реєстру за № 63 и 34, а 1/8 частину він прийняв після матері [PERSON], померлої 18 жовтня 2013 року, але юридично не встиг оформити своїх спадкових прав. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 45063178 від 13.09.2016 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені [PERSON] відсутня. Спадкоємицею за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії І ЖД № 214939 від 13.08.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області. Як було встановлено в судовому засіданні, позивача [PERSON] у передбачений ст.1270 ЦК України строк звернулась до Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка [PERSON], що підтверджено нотаріально посвідченою заявою від 12.09.2016 року за № 2016, тому вважається такою, що фактично прийняла спадщину відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Згідно із п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв'язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved