Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на те, що 18.11.2017 року у м. Єнакієве Донецької області, у звязку з хворобою, померла її матір [PERSON], про що «Центром первинної медико-санітарної допомоги» м. Єнакієве Донецької області було видане лікарське свідоцтво про смерть № 141 від 20.11.2017 року. Після смерті матері вона звернулася до Лозівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про проведення державної реєстрації смерті, однак їй в цьому було відмовлено в звязку з тим, що свідоцтво про смерть видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. В звязку з вищевикладеним і просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], Україна, громадянки України, померлої 18 листопада 2017 року у м. Єнакієве Донецької області, Україна. Крім цього просила звільнити від сплати судового збору, посилаючись на те, що вона являється внутрішньо переміщеною особою, отримує пенсію, якої вистачає лише на оплату комунальних послуг та забезпечення мінімального харчування, необхідного для підтримання життєдіяльності. В судове засідання заявник не зявилася, але надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно\~\~із ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; В ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд прийшов до наступного. Згідно лікарського свідоцтва про смерть про смерть № 141 від 20.11.2017 року, виданого «Центром первинної медико-санітарної допомоги» м. Єнакієве Донецької області, [PERSON] померла 18 листопада 2017 року у [ADDRESS], причина смерті «Набряк мозку». Як вбачається з відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 01.12.2017 року № 2228/15.9-04-05, Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області заявнику [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON] в звязку з тим, що предявлене заявником свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до\~\~п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення\~\~факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. Встановлення факту необхідно заявнику для вирішення питань щодо прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт смерті [PERSON] в певний час і при певних обставинах підтверджений. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Щодо вимог про звільнення від сплати судового збору, суд вважає необхідним постановити ухвалу. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Як роз'яснено у цій постанові, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо\~\~\~\~ відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або\~\~\~\~ звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку. Отже, дана дія є правом суду і застосовується у виключних випадках за наявності лише вагомих для цього підстав. Законом України «Про судовий збір» встановлений вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Пенсіонери за віком до даного переліку законодавцем не віднесені. Посилання на те, що позивач є пенсіонером за віком не є підставою для звільнення від сплати судового збору згідно приписів статті 5 Закону України «Про судовий збір». Розмір судового збору визначається відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» та справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно п. 4.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою, встановлена 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2017 року складає 1600 гривень, тобто розмір судового збору повинен складати 320 гривень 00 копійок. З липня 2017 року по грудень 2017 року заявниці фактично був виплачений розмір пенсії у сумі 7910,28 грн. Отже, заявницею не надано доказів того, що її майновий стан не дає можливості сплатити 320 гривень судового збору за подання до суду заяви у справі окремого провадження. У звязку з чим, суддя відмовляє в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з заявниці на користь держави судовий збір у розмірі 320 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved