Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] про визнання незаконною постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.05.2015 року помер його рідний дід [PERSON]. Після смерті якого в установленому законом порядку позивач звернувся до [PERSON] нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 05.11.2015 року [PERSON] нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій відмовила [PERSON] у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на майно фермерського господарства, в тому числі на земельну ділянку для ведення фермерського господарства після померлого [PERSON], спираючись на те, що земельна ділянка не належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі та не належить громадянам-членам фермерського господарства на праві приватної власності. На підставі зазначеного позивач просить визнати незаконною відмову [PERSON] нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] від 05.11.2015 року за вих. № 508/01-31 у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом;\~\~зобов'язати [PERSON] нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, на право постійного користування земельною ділянкою, розташованою на території Вишнівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області площею 50 га. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягав. У судове засідання відповідач [PERSON] нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]Г не з'явилася, надавши заяву з прохання слухати справу у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.\~\~ Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON] помер 29.09.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7). За змістом ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] помер 03.05.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.6) Єдиним спадкоємцем після його смерті є його онук - позивач по справі [PERSON] У встановленому законом порядку та строки він звернувся до [PERSON] нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого діда [PERSON] 05.11.2015 року [PERSON] нотаріус Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Суд не може погодитися з такою відмовою нотаріуса з огляду на наступне. Відповідно до пункту 16 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). Користування спірною земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства відповідно до діючого на час прийняття рішення (1995 рік) законодавства, а саме ст.51 Земельного кодексу України в редакції 1990 року. Відповідно до норм Земельного кодексу України в редакції 1990 року, який діяв на час набуття спадкодавцем права постійного користування та норм діючого законодавства смерть особи користувача земельної ділянки не являється підставою припинення права користування земельною ділянкою. Статтею 141 Земельного Кодексу України встановлені підстави припинення права користування земельною ділянкою, серед яких смерть особи - користувача земельної ділянки не є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ч.2 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Частина 3, ст. 407 ЦК України передбачає, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку судові витрати з відповідача не стягувати, оскільки вимога про розподіл судових витрат позивачем не заявлялася.

Outcome: approved