Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Пономаренко Н.М., та [PERSON] , звернулися до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на будинок, у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що 02 липня 2009 року рішенням Ленінського районного суду Луганської області у справі №2/290/09 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, їх позовні вимоги було задоволено, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] було відмовлено за необґрунтованістю. Позивачі мали примірник рішення з відміткою про набрання рішенням законної сили, але при зверненні до державного реєстратора Сватівської міської ради Ляшової Н.М. було з`ясовано, що зазначене рішення не виконане та право власності у Єдиному державному реєстрі нерухомого майна не зареєстроване та відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, оскільки документи надані державному реєстратору не дали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Внаслідок проведення антитерористичної операції позивачі вимушені були покинути м.Луганськ, при переїзді позивачами був втрачений оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, техпаспорт, домова книга та інші документи. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області було відновлене втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-290/09 в частині судового рішення по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. 01.08.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо отримання документів, що посвідчують право власності на належне йому нерухоме майно. У відповідь на його запит листом від 02.08.2019 року його повідомили, що приватна нотаріальна діяльність [PERSON] була припинена з 18.03.2016 року та свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльність анульоване. Архів і документи нотаріального діловодства приватного нотаріуса [PERSON]. залишилися за попереднім місцем розташування робочого місця нотаріуса на тимчасово окупованій території Луганської області. Також [PERSON] звертався до Головного територіального управління юстиції у Луганській області з аявою про надання інформації щодо можливості отримання копії правовстановлюючих документів (дублікату) або інших документів, які б свідчили про власність позивачів [PERSON] , [PERSON] на квартиру. Листом від 07.08.2019 року позивача [PERSON] було повідомлено про те, що документи Луганського обласного державного нотаріального архіву, у тому числі і правовстановлюючі документи на квартиру позивача до м. Старобільська не передавалися і перебувають у м. Луганську на тимчасово непідконтрольній території України. Виконати рішення суду у примусовому порядку щодо зобов`язання МКП БТІ м. Луганська скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] неможливо, оскільки МКП БТІ не перереєстрована на підконтрольній українській владі території. До того ж на час звернення до суду повноваження органів технічної інвентаризації щодо реєстрації права власності на нерухоме майно відсутні. За таких обставин у позивачів відсутня будь-яка можливість відновити своє право на квартиру, окрім судового розгляду. У зв`язку з відсутністю у позивачів оригіналів документів що підтверджують їх право власності, порушується їх право, як власників на володіння, користування і розпорядження цим майном. Тому позивачі, посилаючись на викладені обставини, просять визнати за ними право власності у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу, на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на 8 поверсі 9-поверхового будинку та складається з: 3 кімнат житловою площею 40,2 кв.м, у тому числі 1-а кімната 18,4 кв.м, 2-а кімната 12,1 кв.м, 3-я кімната 9,7 кв.м, кухні площею 9,6 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, коридору 11,3 кв.м, вбудованої шафи площею 0,4 кв.м, квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м, лоджією площею 1,4 кв.м, загальна площа квартири 67,7 кв.м, висота приміщень 2,50 м, загальні відомості про будинок: матеріал зовнішніх стін- цегла, матеріал перекриття - залізобетон. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні, кожен окремо, підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник позивача [PERSON] - адвокат Пономаренко Н.М. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Також зазначила, що для державної реєстрації права власності у рішенні обов`язково повинна бути зазначена повна інформація щодо квартири, з зазначенням даних щодо площі квартири, та загальних відомостей про будинок. Вказала, що позивачі весь час до переселення на підконтрольну українській владі територію проживали у квартирі, володіли нею відкрито та добросовісно, сплачували комунальні платежі. Жодні інші особи за цією адресою не проживали і тому у них були відсутні підстави сумніватися у своєму праві власності, вони вважали, що рішення суду, яке набрало законної сили має виконуватися автоматично шляхом направлення до відповідних органів і відповідні записи в реєстрах уже містяться. Але коли вони перемістилися і у них виникло питання щодо відновлення документів, які залишилися у м. Луганську під час отримання витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно для них було «здивуванням», що реєстрація права власності [PERSON] на квартиру не була скасована. Так як до 2013 року цього реєстру не існувало і ці реєстраційні дії не вносилися належним чином, інформація наявна тільки з моменту, коли [PERSON] зареєстрував право власності на підставі угоди, яка в подальшому була визнана недійсною. Позивачі вичерпали усіх можливих та законних засобів для відновлення права власності, тими проведеними заходами у позасудовому порядку позивачам не вдалося відновити своє право власності. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився у судове засідання, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до вимог ч.1 ст.1-1 ЗУ "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" (а.с. 95-96, 110-1111), про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України. 22.03.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, яка занесена до протоколу судового засідання Третя особа - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Сватівської міської ради Луганської області - Ляшова Н.М.у судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просить прийняти на розсуд суду (а.с. 91). Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, виходячи з наступного Судом встановлено, що спірна квартира за адресою: [ADDRESS] відповідно до ордеру № 1594 від 23.08.1988 року була надана для проживання [PERSON] , з правом на житлову площу [PERSON] - онука, [PERSON] - чоловік онуки, [PERSON] - правнук (а.с. 14). На вищевказану квартиру був виготовлений технічний паспорт, власниками якої після приватизації зазначені позивачі: [PERSON] та [PERSON] , також вказані технічні характеристики квартири, а саме: квартира розташована за адресою: [ADDRESS] на 8 поверсі 9-поверхового будинку та складається з: 3 кімнат житловою площею 40,2 кв.м, у тому числі 1-а кімната 18,4 кв.м, 2-а кімната 12,1 кв.м, 3-я кімната 9,7 кв.м, кухні площею 9,6 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, коридору плошею 11,3 кв.м, вбудованої шафи площею 0,4 кв.м, квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м, лоджією площею 1,4 кв.м, загальна площа квартири 67,7 кв.м, висота приміщень 2,50 м, загальні відомості про будинок: матеріал зовнішніх стін- цегла, матеріал перекриття - залізобетон (а.с.15-16). Оціночна вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає 84612 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна від 09.07.2020 року (а.с.19). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 08 січня 1989 року (а.с.40). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25 липня 2003 року [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON]. (а.с.18). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №242000173 від 27.01.2021 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є відповідач [PERSON] , підстава виникнення права власності - Договір купівлі-продажу, посвідчений 25.07.2003 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON]. Будь-які заборони відчуження та іпотека за даними реєстру відсутні (а.с.45). 02 липня 2009 року рішенням Ленінського районного суду м.Луганська у справі №2/290/09 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири недійсним -задоволено, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - відмовлено за необґрунтованістю. Зобов`язано МКП БТІ м. Луганська реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] скасувати. Отже, зазначеним рішенням Ленінського районного суду м.Луганська від 02 липня 2009 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та зобов`язано МКП БТІ м. Луганська реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру на ім`я [PERSON] скасувати. Позивачі мали примірник рішення з відміткою про набрання рішенням законної сили, але при зверненні до державного реєстратора Сватівської міської ради Ляшової Н.М. було з`ясовано, що зазначене рішення не виконане та право власності за позивачами у Єдиному державному реєстрі нерухомого майна не зареєстроване, та рішенням державного реєстратора Сватівської міської ради Ляшової Н.М. позивачам було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, оскільки документи надані державному реєстратору не дали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження ( а.с.17). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 26.11.2019 року було відновлене втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-290/09 в частині судового рішення по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (а.с.9-12). Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 03 лютого 2020 року було виправлено описки у в судовому рішенні від 02 липня 2009 року по справі № 2-290/09 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним і за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про виселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, а саме в описовій та резолютивній частинах судового рішення від 02 липня 2009 року по справі № 2-290/09 вважати правильним в частині по батькові заявника « [PERSON] », замість зазначеного « [PERSON] » та в резолютивній частині рішення номер будинку вважати правильним «№ 2-А» замість «№ 2» (а.с.13). Виконати зазначене рішення суду у примусовому порядку щодо зобов`язання МКП БТІ м.Луганська скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] неможливо, оскільки МКП БТІ зареєстрована на території м. Луганська, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.22-25,118). Виконавчий лист № 2-290/09 про зобов`язання МКП БТІ м. Луганська скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] , постановою старшого державного виконавця Луганського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18.01.2021 року було повернуто стягувачу- позивачу по справі [PERSON] у зв`язку з неможливістю примусового виконання (а.с.37-39). 02.08.2019 року (вих. № 5351/К-476/04) ГТУЮ в Луганській області надало відповідь позивачу [PERSON] на заяву від 01.08.2019 року щодо отримання документів, що посвідчують право власності на належне йому нерухоме майно, в якій зазначило, що наказом Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 18.03.2016 № 139/В «Про припинення приватної нотаріальної діяльності [PERSON] » діяльність приватного нотаріуса [PERSON]. була припинена, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане [PERSON] , було анульоване. Архів та документи нотаріального діловодства приватного нотаріуса [PERSON]. нікуди не передавалися і залишаються за попереднім місцем розташування робочого місця на тимчасово окупованій території Луганської області (а.с.20). На запит позивача [PERSON] від 01.08.2019 року ГТУЮ в Луганській області надало відповідь № 765/01-20 від 07.08.2019 року по те, що відповідно до наказу ГТУЮ у Луганській області від 25.11.2014 року № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та наказу від 21.02.2019 № 56-В «Про зміну місцезнаходження Луганського обласного державного нотаріального архіву», документи Луганського обласного державного нотаріального архіву, у тому числі правовстановлюючі документи за запитом позивача до м.Старобільська та Сєвєродонецька не передавалися і перебувають у м. Луганську на тимчасово непідконтрольній території України (а.с.21). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справ № 161/12411/17 вказано, що стаття 392 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, та заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу. Аналіз змісту статті 392 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорювання чи невизнання її права іншою особою або у разі втрати документа, який засвідчує право власності. При цьому право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка уже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному вище рішенні Верховного Суду. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. У пунктах 106-107 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) зазначено, що відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Зазначені правові висновки Верховного Суду суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивачів на зазначену квартиру, яке було набуте ними на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів на це нерухоме майно та неможливістю на даний час їх відновлення та вирішення цього питання у позасудовому порядку з незалежних від позивачів обставин. Позивачі, як на підставу втрати оригіналу правовстановлюючого документу посилаються на події, які відбувалися в м. Луганську в 2014 році, а саме проведення антитерористичної операції на сході України, що є загальновідомим фактом. Відповідно до ряду законодавчих актів України, а саме Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях»; Указу Президента України від 30.04.2018 року № 116/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях», на частині території Луганської та Донецької області, зокрема на території м. Луганська, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, з 2014 року проводилася антитерористична операція, а на даний час проводиться операція об`єднаних сил. Судом встановлено, що рішення суду щодо зобов`язання МКП БТІ м. Луганська скасувати реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] у примусовому порядку виконати неможливо, оскільки МКП БТІ зареєстрована на території м. Луганська, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Позивачі весь час до переселення на підконтрольну українській владі територію проживали у зазначеній квартирі, володіли нею відкрито та добросовісно, сплачували комунальні платежі. Жодні інші особи за цією адресою не проживали. Вважали, що рішення суду, яке набрало законної сили має виконуватися автоматично шляхом направлення до відповідних органів і відповідні записи в реєстрах уже містяться. Правовстановлюючі документи чи їх дублікат на квартиру позивачам отримати неможливо, оскільки Луганський обласний державний нотаріальний архів знаходиться на території, що тимчасово непідконтрольна українській владі. Крім того, діяльність приватного нотаріуса [PERSON]. була припинена, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане [PERSON] , було анульоване. Архів та документи нотаріального діловодства приватного нотаріуса [PERSON]. також залишаються за попереднім місцем розташування робочого місця на тимчасово окупованій території Луганської області. Через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру позивачі не можуть вільно розпоряджатися належною їм квартирою. На думку суду, задоволення позовних вимог призведе до усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному позивачам, а також створить сприятливі умови для здійснення суб`єктивного права власності позивачами. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачами у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у зв`язку із чим, з метою відновлення порушеного права позивачів, які вже є власниками майна та набули його раніше на законних підставах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки визнання за позивачами [PERSON] , [PERSON] права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів, не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і єдиним можливим способом захисту їх прав та законних інтересів.

Outcome: approved