Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.08.2015 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 135/15-Т/В, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь - яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 25.01.2016 року в м. Вінниця, на вул. Максимовича сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2016 року, по справі № 127/1555/16-п, вказана ДТП сталася внаслідок порушення ПДР водієм автомобіля [NUMBER] [PERSON] Внаслідок даної ДТП транспортному засобу марки «Ford Focus», д/н [NUMBER] були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток. Вартість відновлювального ремонту відповідно до Рахунку № К - 00000014 від 26.01.2016 р., наданого ФОП [PERSON] склала 7 311,63 грн. Таким чином, на підставі умов Договору добровільного страхування, розрахунку суми страхового відшкодування, позивач поніс збитки виплативши страхове відшкодування в сумі 7 311 грн.63 коп. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду та просив стягнути із відповідача на його користь суму майнової шкоди у розмірі 7 311,63 грн. та сплачений судовий збір. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ухвали суду від 04.01.2018 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON] повернулося до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується матеріалами справи. Позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 15.01.2018 року, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Перешкод для розгляду справи немає. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно встановлено, що 10.08.2015 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 135/15-Т/В, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь - яке пошкодження або знищення автомобіля [NUMBER], його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП ( а.с.4-12). 25.01.2016 року в м. Вінниця, на вул. Максимовича сталася дорожньо - транспортна пригода за участі автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON], згідно довідки МВС України про дорожньо - транспортну пригоду № 84455870 (а. с. 19). 25.01.2016 року потерпілий [PERSON], з метою отримання відшкодування, скористався своїм правом передбаченим ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» із заявою про настання страхового випадку( а. с. 20-21). Судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2016 року у справі № 127/555/16-п, яка набрала законної сили 26.02.2016 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. (а.с. 17). Відповідно до ч. 5 до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені щодо певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини ДТП, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до ДТП, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. На що також звернув увагу Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. У зв'язку з настанням події, передбаченої Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач 04.02.2016 року на підставі Страхового акту № 135/15-Т/В-2-1 від 02.02.2016 року за договором страхування № 135/15-Т/В від 10.08.2015 року, відповідно до рахунку № К-00000014 від 26.01.2016 р., проведеного ФОП [PERSON] щодо суми матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого [PERSON], в розмірі 7 311 грн. 63 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 4373 від 04.02.2016 року ( а.с.13-16). Судом встановлено, що згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подія, яка сталася 25.01.2016 року є страховим випадком. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно із ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На що також звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові Пленуму № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик має право вимагати компенсацію здійснення виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим та доведеним. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн. Враховуючи вище викладене та

Outcome: approved