Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.03.2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] ,в якому просить стягнути на її користь 24 707, 14 грн. 3% річних та 6 040, 77 грн. інфляційних втрат, а всього 30 747, 91 грн. Ухвалою судді від 25.03.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд цивільної справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження на 05.05.2020 року з повідомленням учасників справи. Розгляд справи відклаладався на 02.06.2020 року. Ухвалою судді від 02.06.2020 року у задоволенні клопотання відповідача - [PERSON] про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та втрат від інфляціївідмовлено з підстав, наведених в ній. Розгляд справи по суті відбувся 02.06.2020 року. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03.07.2018 року по справі № 453/233/18 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позикизадоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 376 694 грн. 67 коп., з яких 1 232 810 грн. 00 коп. - сума основного боргу за договором позики, 143 884 грн. 67 коп. - 3% річних від простроченої суми. У решті позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 01.03.2019 року в справі № 453/108/19 судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 97326,40 грн. 3% річних та втрат від інфляції та 973,26 грн. судового збору. Окрім того, рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29.08.2019 року в справі № 453/885/19 судом стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 61059,17 грн. 3% річних та втрат від інфляції та 768,40 грн. судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, обставини щодо наявності у [PERSON] обов`язку сплатити [PERSON] 1 232 810 грн. 00 коп. основного боргу, 302 270, 24 грн. 3 % річних та втрат від інфляції, 7133,32 грн. судового збору, доказуванню не підлягають. 09.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень з виконання вищевказаних рішень суду у зведене виконавче провадження. Зазначає, що станом на 29.02.2020 [PERSON] від [PERSON] через приватного виконавця Пиця А.А. отримано 211000 грн., однак в силу вимог ст. 534 ЦК України суму основного боргу визначену судом, а саме 1232810 грн., відповідачем не сплачено. Відтак, у неї виникає право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, як це передбачено чинним ЦК України. Позивач стверджує, що сума 3% річних за період з 01.07.2019 року по 29.02.2020 року складає 24 707, 14 грн.., а сума інфляційних втрат за період з 01.07.2019 року по 29.02.2020 року складає 6 040, 77 грн., а всього - 30 747, 91 грн.. На підставі ст. ст. 526, 612, 625, 1048, 1050 ЦК України просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 02.06.2020 року не зявився. 16.04.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього, зважаючи на таке. 06.07.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір безпроцентної позики грошей від 06.07.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 592, згідно з яким [PERSON] (Позикодавець за договором), передала у власність відповідача, [PERSON] (Позичальник за договором), а відповідач прийняв у власність від позивача грошові кошти в сумі 1 630 000, 00 грн., що є еквівалентом 200 000, 00 доларів США за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент укладення такого договору, тобто станом на 06.07.2013 року, та зобов`язався повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів не пізніше ніж через один рік та п`ять місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 06.12.2014 року. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 03.07.2018 року по справі № 453/233/18 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позикизадоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 376 694, 67 грн., з яких 1 232 810, 00 грн. - сума основного боргу за договором позики, 143 884, 67 грн. - 3% річних від простроченої суми. У решті позовних вимог, - відмовлено. Стверджує, що позивач є громадянкою Російської Федерації, тому не відноситься до населення України, а відтак Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» на неї не поширюється, а відтак інфляційні втрати в розмірі 6 040, 77 грн. стягненню з нього на користь [PERSON] не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти і остання будучи громадянином Російської Федерації та не проживаючи за кордоном, не відноситься до населення України. Окрім того, згідно висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 20.02.2019 року в справах № 638/10417/15-ц, від 23.09.2019 року у справі № 638/4106/16-ц, від 23.10.2019 року у справі № 369/661/15-ц, від 25.11.2019 року у справі № 130/1058/16 у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Вказує, що за змістом ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми лише на вимогу кредитора. Враховуючи, що позивач не зверталась до нього письмово із вимогою сплатити 3% річних, зазначені нею відомості в позові про вжиття безрезультатних заходів досудового врегулювання спору, є безпідставними. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області, ухваленим 03.07.2018 року у цивльній справі № 453/233/18, провадження № 2/453/257/18, позов [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором позикизадоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 376 694, 67 грн. (що є гривневим еквівалентом 52 785, 50 доларів США на дату ухвалення судового рішення), з яких 1 232 810, 00 грн. - сума основного боргу за договором позики, 143 884, 67 грн. - три проценти річних від простроченої суми. У решті позовних вимог відмовлено. 16.11.2018 року Сколівським районним судом Львівської області у справі № 453/233/18 видано виконавчий лист. Встановлено і те, що 09.12.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень з виконання вищевказаних рішень суду у зведене виконавче провадження, сума основного боргу визначена судом, а саме 1232810 грн., відповідачем не сплачено. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Як зазначає позивач та не спростовується стороною відповідача, грошові кошти не були своєчасно виплачені позивачу. Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання є обґрунтованими. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованих інфляційних втрат - 6040,77 грн. та трьох процентів річних - 24707,14 грн. за період з 01.07.2019 року по 29.02.2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання по справі № 453/233/18. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць. Інфляційне збільшення боргу правильно позивачем рахується за формулою: сума боргу * процент інфляції. Розрахунок 3% річних також правомірно здійснюється за формулою 3% * сума боргу * кількість прострочених днів) /365 (кількість днів у році). Відповідачем у справі розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених в позовній заяві. Суд вважає помилковими доводи відповідача, наведені у відзиві, щодо відсутності підстав для стягнення з [PERSON] інфляційних втрат в розмірі 6 040, 77 грн. у зв`язку із тим, що позивач є громадянкою Російської Федерації та відноситься до населення України, а відтак Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» на неї не поширюється, оскільки згаданий Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України і з позицій передової теорії конституційного права та відповідної практики не виникає сумнівів, що населення України - це сукупність людей, які проживають на території України, а не тільки дляїї громадяни. З врахуванням наведеного наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів частини другої статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 30 747, 91 грн., з яких 24 707, 14 грн. - 3% річних від простроченої суми, 6 040, 77 грн. - інфляційних втрат за період з 01.07.2019 року по 29.02.2020 року на суму заборгованості, нарахованої на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 03.07.2018 року, винесеного в справі № 453/233/18, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також і понесені судові витрати у справі у розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved