Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

заявники звернулись до Голосіївського районного суду м.Києва з спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги вони обгрунтували тим, що перебувають у шлюбі, який 29 березня 2008 року зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві. Сімейне життя не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя та несумісністю характерів. Питання щодо місця проживання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , його утримання заявники вирішили в добровільному порядку. 21.05.2021 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі. Заявники подали клопотання про розгляд заяви у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 березня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві. Про реєстрацію шлюбу був складений актовий запис №198. Від цього шлюбу у подружжя народився син: [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя. Відповідно до положень ст..293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи у т.ч. про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони окремо проживають, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на життя. Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допукається. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У заявників відсутнє бажання на відновлення шлюбних стосунків, вони прийшли до спільної згоди щодо розірвання шлюбу. Крім того, судом встановлено, що між подружжям не існує спору про визначення місця проживання і утримання неповнолітнього сина, між ними укладено Договір між батьками про місце проживання малолітньої дитини, її виховання та сплату аліментів. Договір посвідчено нотаріально. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити заяву про розірвання шлюбу, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved