Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивач 25.07.2016 року звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON]. Позов мотивований тим, що відповідач є батьком [PERSON], але після розірвання шлюбу між батьками відповідач перестав проявляти інтерес до дитини, не піклується про його розвиток, не займається вихованням сина. [PERSON] в березні 2016 року звернувся до органу опіки та піклування РДА із заявою про позбавлення батьківських прав його батька. На підставі викладеного позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, що вказані у позові, та просила позов задовольнити. Прокурор Бурова В.В. позов підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Заслухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження (а.с. 7) батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. 15 вересня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11). Згідно довідки №794 від 09.03.2016 року [PERSON] проживає в с.Нова Збурївка Голопристанського району з матір'ю [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). [PERSON] навчається у Новозбур'ївській ЗОШ №1. За період навчання в школі батько дитини жодного разу не відвідував батьківські збори, лекторіїв та інших класних, шкільних заходів, які потребують присутності батьків. [PERSON] не цікавився навчанням і вихованням сина і не відвідував його в межах школи (а.с. 8, 12). Суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON], 2001 р.н. (а.с. 5-6). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу не займається вихованням свого неповнолітнього сина, не цікавиться станом його здоров'я, що є достатньою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року № 3 роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, ухилення від виконання юридичного обов'язку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Суд дійшов до висновку про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Зокрема, маючи реальну можливість, [PERSON] протягом тривалого часу не зустрічається та не спілкується із сином, не провідує його, не цікавився життям, фізичним та духовним розвитком, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не приймає жодної участі у його вихованні, не проявляє батьківської турботи та любові. А тому, зважаючи на поведінку батька стосовно дитини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є саме тим крайнім заходом впливу, оскільки батько фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання сина. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved