Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] «Полтавська пересувна механізована колона №39» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 9045,54 грн. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідач має борг за найм житла в сумі 2520 грн. 00 коп., за опалення - у розмірі 4696,25 грн. Оскільки відповідач добровільно вказаний борг не погасила, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з врахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 9045,54 грн. Судові витрати також просив покласти на відповідача. В день розгляду справи представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути за його відсутності, та зазначав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавала. До висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки-виклики в судове засідання на імя відповідача направлялись судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, які повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п.99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Пунктом 117 Правил передбачено, що поштові відправлення, поштові перекази повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Оскільки відповідачем судові повістки, направлені судом на її імя за адресою, за якою зареєстровано її місце проживання, не одержані, повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача такою, що була належним чином повідомлена по час та місце судового розгляду. Тому суд, враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.169 ЦПК України для відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору №98 про надання послуг від 04 грудня 2002 року, що укладений ВАТ «ПМК-39», правонаступником якого є позивач, та [PERSON], відповідачу в користування на один рік надана кімната №23 у гуртожитку за адресою: м.Полтава, пров.Монтажний, 4. В подальшому дія зазначеного договору була продовжена до 04 грудня 2015 року включно (а.с.8). Листом від 04 листопада 2015 року позивач повідомив відповідача про закінчення терміну дії договору та необхідність укладення договору на новий термін. Вказаний лист відповідачем залишено без реагування. Відповідно, 04 грудня 2015 року термін дії договору №98 про надання послуг від 04 грудня 2002 року припинився. Оскільки дія договору про надання послуг від 04 грудня 2002 року №98 продовжена не була, за повідомленням [PERSON] «ПМК №39» на адресу відповідача направлено повідомлення про припинення дії договору та необхідність укласти новий договір найму (а.с.9). Але згідно акту про фактичне користування кімнатами в гуртожитку від 25 жовтня 2016 року, складеного працівниками [PERSON] «Полтавська ПМК №39», [PERSON] по закінченні договору найму житла продовжує займати кімнату №23 (а.с.12). Всупереч умовам п.4.3. договору №98 про надання послуг від 04 грудня 2002 року відповідач вчасно оплату за проживання не здійснювала, у звязку з чим за період з 06 листопада 2013 року по 25 жовтня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 2520,00 грн. Також, як встановлено судом, відповідач не оплатила послуги за опалення, у звязку з чим за період з листопада 2013 року по квітень 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 4696,25 грн. (а.с.16). Пунктом 8 договору №98 про надання послуг сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату за надані послуги наймач сплачує наймодавцю пеню у розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми платежу. З врахуванням річного терміну позовної давності, встановленого ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки, позивач обрахував розмір пені, що підлягає сплаті відповідачем за порушення умов договору за період з 06 листопада 2015 року по 06 жовтня 2016 року у розмірі 806,40 грн. (а.с.14). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами з надання комунальних послуг, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, розрахунок яких наданий позивачем суду в повній мірі відповідає обставинам справи. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 2520 грн. 00 коп. заборгованості за надання послуг найму кімнати, компенсацію інфляційних втрат підприємства в розмірі 905 грн. 27 коп., 3 % річних в сумі 117 грн. 62 коп., заборгованість за опалення кімнати у розмірі 4696 грн. 25 коп., пеню за порушення зобовязання у розмірі 806 грн. 40 коп., на відшкодування понесених судових витрат - суму у розмірі 1378 грн. 00 коп., всього необхідно стягнути 10423 грн. 54 коп.

Outcome: approved