Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Заявник Територіальне медичне об'єднання «Фтизіатрія» в особі Міжрайонного диспансерного відділення №1 звернувся до суду і просить надати дозвіл госпіталізувати в примусовому порядку [PERSON] до Київської міської протитуберкульозної лікарні №2 на строк три місяці, починаючи з дня фактичної госпіталізації, посилаючись на хворобу останнього. В судове засідання представник заявника Територіальне медичне об'єднання «Фтизіатрія» в особі Міжрайонного диспансерного відділення №1 не з'явився, про час місце судового розгляду повідомлений у встановленому порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Лікар -фтізіатр повідомлений про час місце судового розгляду у встановленому порядку, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заяву підтримав. Суд, враховуючи, що заінтересована особа за даними протитуберкульозного закладу становить загрозу розповсюдження хвороби, відповідно до ст.285 ЦПК України, вважає розгляд справи проводити у його відсутності. Вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне. За даними Міжрайонного диспансерного відділення №1 Територіального медичного об'єднання "Фтизіатрія" у м. Києві [PERSON], [INFO], становить загрозу розповсюдження хвороби -туберкульоз. Даний факт підтверджується витягом з амбулаторної картки хворої від 04.11.2014р. про необхідність примусової госпіталізації хворого [PERSON] Згідно вказаного витягу [PERSON] має діагноз, який свідчить про наявність заразної форми туберкульозу. У зв'язку з цим протитуберкульозний заклад вважає, що [PERSON]. підлягає примусовій госпіталізації строком на три місяці. [PERSON] . необхідно пройти курс лікування проти туберкульозу, дотримуватися режиму лікування, виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, дотримуватися вимог санітарно-гігієнічних і санітарно-противоепідемічних правил і норм у лікувально-профілактичних закладах. Проте, [PERSON] відмовляється від госпіталізації до протитуберкульозного стаціонару. Про свій стан та необхідність проходження курсу лікування в туберкульозному стаціонарі [PERSON] був проінформований. В лікуванні стаціонар на дому хворому було відмовлено, оскільки він проживає в 1-кімнатій квартирі разом із жінкою, кухнею та санвузлом користуються разом, немає можливості забезпечити інфекційний контроль. Відомо, що хворий не працевлаштований. Своєю відмовою від проходження лікування [PERSON] створює особливу небезпеку та загрозу для здоров'я оточуючого населення. Відповідно до Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» туберкульоз віднесено до соціально небезпечних захворювань. Статтею 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» визначено, що туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Згідно ч .З ст.20 цього ж Закону хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування: 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження ж туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. [PERSON] в порушення наведеної норми закону, не виконує зазначені обов'язки ухиляється від лікування небезпечної хвороби, чим ставить в загрозливе становище осіб, що його оточують. Подальша відмова [PERSON]. від проходження лікування може призвести до поширення захворюваності на туберкульоз серед населення, що призводить до порушення права на безпечну санітарно-епідеміологічну ситуацію необмеженого кола осіб. Згідно висновку Центральної лікарської-консультативної комісії від 30.10.2014 р. [PERSON] потребує примусової госпіталізації до протитуберкульозного стаціонару . Стаття 25 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» передбачає, що особи винні у порушенні законодавства у сфері протидії захворюванню на туберкульоз, несуть відповідальність згідно із законом. Стаття 11 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» зазначає, що у разі якщо( хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження; туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, зважаючи на те, [PERSON] в епідеміологічному відношенні є небезпечним для оточуючих, однак в добровільному порядку відмовляється пройти курс лікування від захворювання на туберкульоз, який супроводжується бактеріовиділенням, суд прийшов до переконання, що [PERSON]. підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу. На підставі викладеного та

Outcome: approved