Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , Юр`ївської сільської ради про визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки, в якому, просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку присадибної земельної ділянки загальною площею 0,2357 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), яка належала [PERSON] , померлому [INFO] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 470765. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина яка складалась з земельної ділянки площею 1,9999 га, розташованої на території Юр`ївської сільської ради, яку було передано для ведення особистого селянського господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №022697, житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки площею 0,2357 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 470765. За життя 20.06.2007 року [PERSON] склав заповіт, на випадок його смерті робить таке розпорядження: земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Юр`ївської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І- ОД №022697, виданого Тарутинською райдержадміністрацією 15.01.2013 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №65, заповідав [PERSON] , [INFO] , належний йому житловий будинок з надвірними спорудами під номером [ADDRESS] по [ADDRESS] заповідав в рівних частинах: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Присадибна земельна ділянка, яка належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 470765 заповітом не охоплена. [INFO] помер син заповідача [PERSON] його донька [PERSON] відмовляється від частки, на яку мав право її батько на користь інших спадкоємців, дружина [PERSON] відмовилась від своєї обов`язком частки в спадковому майні. Позивач [PERSON] звернулась із заявою до Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області про прийняття спадщини, державним нотаріусом було заведено спадкову справу №185/2014 до майна [PERSON] , померлого [INFO] . 17.01.2018 року державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,9999 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5124789000:01:001:0218, яка розташована на території Юр`ївської сільської ради (а.с.29), та підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2018 р. (а.с. 30). В оформленні спадкових прав на житловий будинок [PERSON] було відмовлено і житловий будинок нею було успадковане на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 23.02.2016 року по справі №514/77/16-ц, яким за нею було визнано право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] згідно технічного паспорту. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 31.10.2016 року було встановлено факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, видане Тарутинським агентством по приватизації 03 серпня 1994 року, на підставі розпорядження № 409 від 24 липня 1994 року з записом в графі «прізвище, ім`я, по батькові» [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] - [PERSON] , померлому [INFO] та членам його сім`ї [PERSON] , [INFO] , та визначено ідеальні частки в спільній сумісній власності, а саме в будинку [ADDRESS] по 1/2 частині за кожним співвласником - [PERSON] , померлим [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] яка діє від імені [PERSON] звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, але державним нотаріусом позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2357 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала на праві приватної власності [PERSON] . Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явилася, на розгляд суду від неї надійшла заява про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу за її відсутності. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, на розгляд суду від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на розгляд суду від неї надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без її участі. Представник відповідача Юр`ївської сільської ради Тарутинського району Одеської області - сільський голова у судове засідання не з`явився. На адресу суду від представника відповідача надійшла заява про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу без його участі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України. За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 470765 належала земельна ділянка площею 0,2357 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 28). 20 червня 2007 року спадкодавець [PERSON] склав заповіт, на випадок його смерті робить таке розпорядження: земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Юр`ївської сільської ради Тарутинського району Одеської області, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І- ОД №022697, виданого Тарутинською райдержадміністрацією 15.01.2013 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №65, заповідав [PERSON] , [INFO] , належний йому житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] заповідав в рівних частинах: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.13). [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , в подальшому після укладення шлюбів змінювала прізвище на « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 10-11). [PERSON] , який доводився позивачу рідним братом, помер [INFO] (а.с. 17). Донька померлого [PERSON] , [PERSON] , від права на частку спадщини, яка б належала її батькові, відмовилась (а.с. 6). [PERSON] від обов`язкової частки у спадщині, передбаченої ст. 1241 ЦК України, також відмовилась (а.с. 14). 17.01.2018 року державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,9999 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 5124789000:01:001:0218, яка розташована на території Юр`ївської сільської ради (а.с.29), та підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.01.2018 р. (а.с. 30). Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 31.10.2016 року, позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Юр`ївської сільської ради Тарутинського району Одеської області, про визнання факту володіння майном та визнання права власності в порядку спадкування на спадкове майно задоволено, та встановлено факт володіння [PERSON] , померлим [INFO] , на праві власності 1/2 часткою жилого будинку за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на 1/2 частку жилого будинку, розташованого в [ADDRESS] , згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 12 серпня 2015 року (34). Позивачу в оформлені спадкових прав на присадибну земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок, площею 2357 кв.м, та на яку [PERSON] 20.04.2011 року отримав Державний акт серії ЯК № 470765 державним нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з тим, що зазначений житловий будинок відповідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Тарутинським агентством по приватизації житла 03.08.1994 року на підставі розпорядження №409 від 24.07.1994 року перебував у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] Житловий будинок [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки у кожної. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке визначається законом як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК України 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі ст. 377 ЦК , а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведене та згоду відповідів з позовом, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів доведені, обставини, викладені в позовній заяві підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved