Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до з позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ним права власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилався на те, що на підставі карти володіння №1589 від 18 квітня 1922 року домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] (діду позивача) [PERSON] (прабабці позивач). У 1946 році [PERSON] з дозволу Головного архітектора м.Дніпропетровська та за погодженням інших служб, відповідно до затвердженого проекту, збудував самостійно, без участі [PERSON], житловий будинок Б-1 на земельній ділянці [ADDRESS]. [INFO] року помер [PERSON], після його смерті спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла тільки одна його донька [PERSON] - мати позивача, яка постійно проживала у домоволодінні [ADDRESS] та була в ньому прописана. [INFO] року померла [PERSON], спадщину після її смерті прийняв син - позивач [PERSON] шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Під час оформлення спадкових справ позивач [PERSON] з'ясував відсутність реєстрації права власності на домоволодіння [ADDRESS], у зв'язку з чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Відповідачка [PERSON] позов [PERSON] не визнала та звернулася до суду із зустрічним позовом про встановлення факту постійного проживання за адресою по [ADDRESS] та визнання за нею права власності на будівельні матеріали, з яких було збудовано домоволодіння [ADDRESS], а саме: будинок Б-1, будинок А-1 - за набувальною давністю. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона відкрито та добросовісно заволоділа майном свого діда [PERSON] - будівельними матеріалами, з яких побудовано домоволодіння [ADDRESS] оскільки вона проживає в ньому з моменту свого народження: з [INFO]. Протягом усього часу вона продовжувала володіти та користуватися домоволодінням відкрито та безперервно більше ніж 50 років, а тому вважає, що набула право власності на це майно. В ході слухання справи [PERSON] просила суд призначити по справі проведення судової будівельно-технічної експертизи на предмет визначення виду, кількості та вартості будівельних матеріалів, з яких збудовано спірне домоволодіння. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду в порядку ст.34 ЦПК України з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Дніпропетровська міська рада, КП «ДМБТІ», Управління земельних ресурсів та Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, про визнання за ними права власності на частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовували тим, що їх дід - [PERSON] у 1946 році з дозволу Головного архітектора м.Дніпропетровська та за погодженням інших служб, відповідно до затвердженого проекту, збудував самостійно житловий будинок Б-1 на земельній ділянці [ADDRESS]. [PERSON] перебував в офіційно оформленому шлюбі з [PERSON], яка померла у 1971 році, та після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], яка належала [PERSON], як дружині власника. Спадщину після [PERSON] прийняла їх мати - [PERSON], [INFO], шляхом фактичного управління спадковим майном, оскільки проживала у домоволодінні [ADDRESS] та була в ньому зареєстрована. Таким чином, після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дві доньки: [PERSON], [INFO], - матір позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідачки [PERSON], а також [PERSON], [INFO], - матір позивача [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину таким чином, що її донька [PERSON] (яка є рідною сестрою по лінії матері [PERSON] та [PERSON]) проживала у домоволодінні [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS], яку прийняли позивачі [PERSON] та [PERSON] шляхом фактичного управління спадковим майном. Посилаючись на дані обставини позивачі [PERSON] та [PERSON] просили суд встановити факт прийняття спадщини - 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO]; факт прийняття спадщини - 1/4 частини домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року; встановити факт прийняття спадщини - 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] після смерті їх матері [PERSON], померлої [INFO] року; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом за кожним по 1/4 частині домоволодіння [ADDRESS]. Позивач за первісним позовом [PERSON] заперечував проти задоволення позову [PERSON] та [PERSON] посилаючись на його безпідставність. Представник позивача за основним позовом вимоги свого довірителя підтримала, проти позову [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] заперечувала та просила в даних вимогах відмовити. Відповідачка [PERSON] у ході судового засідання неодноразово змінювала свою позицію щодо даного позову [PERSON] і [PERSON], одночасно визнаючи даний позов та заперечуючи проти нього. Представник позивачки за зустрічним позовом вимоги свого довірителя підтримав, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] визнав частково. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] задовольнити, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в позовних вимогах слід відмовити з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі карти володіння №1589 від 18 квітня 1922 року домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] та [PERSON]. Згодом адреса зазначеного домоволодіння була змінена з [ADDRESS] на [ADDRESS], з [ADDRESS] на [ADDRESS], з [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 41, 76, 77, 78 том 1). Вказане домоволодіння [ADDRESS] складалося з житлового будинку А-1, коридорів а-1, а-2, збудовано у 1891 році. У 1946 році [PERSON] з дозволу Головного архітектора м.Дніпропетровська та за погодженням інших служб, відповідно до затвердженого проекту збудував самостійно, без участі [PERSON], житловий будинок Б-1 на земельній ділянці [ADDRESS], про що свідчить затверджений проект, ксерокопія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.46 том 1). Рішенням Виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 21 липня 1955 року №848/8 «Про результати обміру земель по будівельному кварталу №390 м.Дніпропетровська» земельна ділянка [ADDRESS] була зареєстрована за землекористувачем по домоволодінню [ADDRESS], яке належало на праві власності [PERSON] на той час відповідно до карти володіння №1589 від 18 квітня 1922 року. Житловий будинок А-1 у зазначеному домоволодінні, що належав [PERSON] та [PERSON], був зруйнований. Право власності на новозбудований житловий будинок Б-1 у домоволодінні [ADDRESS] [PERSON] не реєстрував. Діюче на час закінчення будівництва законодавство не пов'язувало виникнення права власності з часом його реєстрації. У 1960 році (15.11.1960 р. виписаний з домоволодіння - а.с.35 том 1) [PERSON] переїхав на постійне місце проживання в с.Майське Жлобінського району Гомельської області Республіки Білорусь, де [INFO] року помер. Відомості про перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі [PERSON] з [PERSON] та створення ними спільної сумісної власності в матеріалах справи відсутні, належних та допустимих доказів цьому не надано. До матеріалів справи відповідачкою надано ксерокопію свідоцтва про смерть [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.97 том 1). Таким чином, в ході розгляду справи обставини спадкування частини домоволодіння [ADDRESS] саме після смерті [PERSON] не знайшли свого підтвердження. Листом Відділу ЗАГС Жлобінського райвиконкому Гомельської області Республіки Білорусь від 24.12.2010 року, підтверджено наявність актового запису про смерть №9, складеного 25 березня 1986 року Майською сільською Радою Жлобінського району Гомельської області на [PERSON], який помер [INFO] року у селі Майське Жлобінського району Гомельської області Республіки Білорусь (а.с. 48 том 1). З 01.01.1964 року набрав чинності Цивільний кодекс УРСР, відповідно до вимог ст.105 будівлі та споруди, збудовані громадянами без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, вважалися самовільними. Оскільки жилий будинок Б-1 був збудований до введення в дію ЦК УРСР (1963 р.), та за погодженням з відповідними інстанціями, на земельній ділянці, яка за рішенням органу влади мала бути зареєстрованою за землекористувачем, тому суд не вважає його самовільним будівництвом. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS], яке складалося з житлового будинку Б-1, інших споруд №№1-4, що розташоване на земельній ділянці площею 685 кв.м. Спадкоємцями першої черги після [PERSON] були його доньки: [PERSON], [INFO], - матір відповідачки [PERSON].(а.с.66-69 том 1) та позивачів [PERSON] і, [PERSON] (а.с.133-135 том 1), та [PERSON], [INFO], - матір позивача [PERSON](а.с. 11, 15 том 1). Відповідно до вимог ст.529 ЦК України (1963 р., діючої на час виникнення правовідносин) [PERSON] являлася спадкоємицею за законом першої черги, яка прийняла спадщину у встановленому ст.549 ЦК України (1963 р.) порядку, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала у домоволодінні [ADDRESS] та була офіційно зареєстрована, так і шляхом звернення з письмовою заявою про прийняття спадщини до Жлобінської державної нотаріальної контори Гомельської області (а.с. 14, 35, 36 том 1). Факт прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON], визнаний всіма сторонами по справі та в порядку ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню. [PERSON] у 1980 році отримала ордер на право заняття чотирикімнатної квартири [ADDRESS], до якої переїхала на постійне місце проживання разом з членами своєї сім'ї (у тому числі й з донькою - відповідачкою по справі [PERSON] (а.с. 42-44 том 1). Відповідачка [PERSON] (разом зі своїми доньками) з 19.01.1981 року по 12.09.1989 року була прописана в кв.[ADDRESS], після чого була виписана в [ADDRESS] разом зі своїми дітьми та чоловіком, де зареєстрована по теперішній час (а.с. 42, 43 том 1). Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, [PERSON] спадщину у встановленому ст.549 ЦК України (1963 р.) порядку не приймала, із заявою про прийняття спадщини до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та до Жлобінської державної нотаріальної контори Гомельської області [PERSON] не зверталася, що підтверджується листом-відповіддю Державної нотконтори №2 Жлобінського району Гомельської області від 28.12.2010 року (а.с.47 том 1) та листом Четвертої ДДНК (а.с.20 том 1). Таким чином, у домоволодінні [ADDRESS] залишилися проживати позивач [PERSON] та його мати [PERSON]. Відповідно до діючого на час відкриття спадщини після [PERSON], померлого [INFO] року, законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року), [PERSON] мала правові підстави оформити право власності на домоволодіння [ADDRESS] на померлого спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. [PERSON] хворіла, була інвалідом третьої групи з дитинства, що підтверджується довідкою ВТЕК від 24.11.1967 року, постійно проживала в даному домоволодіння до дня смерті та була в ньому зареєстрована (а.с. 39 том 1). Відповідно до ст.ст. 525, 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття.. Як вбачається з наданих сторонами доказів, з 25.03.1986 року право на спадкування домоволодіння [ADDRESS] в цілому стало належати [PERSON] в порядку спадкування за законом, що також підтверджується актом про пожежу від 01.11.2004 року, який складений за участю відповідачки [PERSON] та де зазначено, що власником домоволодіння є лише [PERSON] (а.с.4 том 2). Допитані судом свідки з боку позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON], та відповідачки [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що власницею домоволодіння [ADDRESS] завжди вважалася саме [PERSON] Свідок [PERSON], яка була подругою [PERSON], підтвердила, що спірне домоволодіння в цілому належало [PERSON] після смерті її батька [PERSON], інших власників домоволодіння не було, а відповідачка [PERSON] проживала в домоволодінні [ADDRESS] з дозволу [PERSON]. Жодний з допитаних судом свідків не підтвердив пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], щодо прийняття спадщини [PERSON] після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року, шляхом її проживання та управління домоволодінням [ADDRESS], а також щодо прийняття ними після смерті їх матері - [PERSON], померлої [INFO] року, спірного спадкового майна. 14.01.2014 року у судовому засіданні відповідачка [PERSON] частково визнала позов [PERSON] та не заперечувала проти визнання за ним права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, також підтримала свій позов та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. Проти задоволення позову [PERSON] і [PERSON] періодично заперечувала та визнавала їх позовні вимоги. [INFO] року померла [PERSON]. Згідно з вимогами ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст.1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, та був зареєстрованим у домоволодінні [ADDRESS] (а.с. 8, 16 том 1). З матеріалів спадкової справи, відкритої після [PERSON], померлої [INFO] року, вбачається, що спадщину після неї прийняв тільки син [PERSON] (а.с.34-41). Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON] видано постанову від 17.12.2013 року про відмову у вчиненні нотаріальної, підставою для якої є відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на спадкове майно - домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до роз'яснень, викладених у листі ВССУ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Помилковим при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно є визнання будівництва самочинним, за умови якщо наявні акт про надання (відведення) земельної ділянки для будівництва, паспорт будівництва, проте будинок не був прийнятий в експлуатацію або право власності на нерухоме майно не було зареєстроване в органах технічної інвентаризації. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 "Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Згідно з п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року з наступними змінами, будівлі, збудовані до 5 серпня 1992 року не є самочинним будівництвом. Відповідно до п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом від 24.06.2011 року №91 з наступними змінами, «Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Пункт 3.1 розділу III в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 304 ( z1132-12 ) від 13.06.2012 та наказу від 19.03.2013 р. №95 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 р. за N 612/23144). Судом оглянута інвентарна справа №4048 на домоволодіння [ADDRESS] (а.с.233-245 том 1), в тому числі Оціночні акти (а.с.13 том 1, а.с. 237, 239 том 1), в яких зазначено, що домоволодіння [ADDRESS] (зараз [ADDRESS]) належало на праві власності на підставі карти володіння №1589 від 18 квітня 1922 року [PERSON] - діду позивача - та у графі «основание пользования: право на собственность». Оскільки домоволодіння [ADDRESS] було збудовано в цілому до 05.08.1992 року, то суд вважає, що згідно з роз'ясненням Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-74 від 02.03.1999 року визнання права власності на нього можливо без складання акту про прийняття його в експлуатацію. За клопотанням [PERSON] судом була 24.02.2012 року призначена судова будівельно-технічна експертиза, відповідно до висновку №3158/3159-12, складеному 30.03.3013 року (а.с. 175-189 том 1), якої: «технічні характеристики житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], які зазначені в технічному паспорті, виданому КП «ДМБТІ» внаслідок інвентаризації в 2011 році відповідають технічним характеристикам житлового будинку, які зазначені в будівельному проекті 1946 року, копія якого додана до матеріалів справи (арк.46, а.с.188, 189 том 1). Надані технічні паспорти на спірне домоволодіння, складені станом на 07.07.2011 року (а.с.158-161, 199-202 том 1) та станом на 05.12.2013 року акт від 05.12.2013 року, відповідно до яких відсоток зносу житлового будинку Б-1 дорівнює 48 та 50%, будівлі у домоволодінні [ADDRESS] не належать до самочинного будівництва, оскільки збудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до вимог п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків технічні паспорти на спірне домоволодіння, складені станом на 07.07.2011 року (а.с.158-161, 199-202 том 1) та станом на 05.12.2013 року є документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Надані позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] технічні звіти про проведення технічного огляду домоволодіння [ADDRESS] суд не приймає до уваги, оскільки ці звіти згідно з вимогами діючого законодавства не є документами, які засвідчують відповідність будівель вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил. Таким чином, [PERSON] належить в цілому домоволодіння [ADDRESS] на праві власності, в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] року. Позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як визначений у позові правовий статус домоволодіння [ADDRESS], як самочинного, та виникнення у [PERSON] права власності на будівельні матеріали на підставі набувальної давності, передбаченої ст.344 ЦК України, є помилковим, оскільки спростовується дослідженими судом доказами по справі, які свідчать про перехід права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. У задоволенні вимоги щодо встановлення факту постійного проживання у домоволодінні [ADDRESS] суд також вважає відмовити з тих підстав, що встановлення даного юридичного факту безпосередньо пов'язано з виникненням матеріального права - права власності на будівельні матеріали в порядку набувальної давності, для задоволення якого підстави відсутні. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] також не підлягають задоволенню через відсутність будь-яких доказів, які свідчили б про виникнення права власності у [PERSON] на частину домоволодіння [ADDRESS]; відповідно у [PERSON] після [PERSON], померлої [INFO]; про прийняття [PERSON] спадщини після [PERSON], померлого [INFO] року; а також про набуття [PERSON] та [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на частину домоволодіння [ADDRESS] після [PERSON], померлої [INFO] року. Судом витребувана спадкова справа №925/04, відкрита після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, відповідно до матеріалів якої спадщину у вигляді вкладу прийняв лише її чоловік [PERSON], якому і було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 24-27 том 1). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved