Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач 20.10.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 289 520 грн. посилаючись на наступні обставини. 03.03.2015 року відповідач [PERSON] власноруч написала розписку про те, що отримала від неї у борг суму коштів у розмірі 11 000 доларів США, що еквівалентно на день звернення до суду із позовом - 289 520 грн., та отримала вказану суму в той же день на руки. Строк повернення боргу за розпискою передбачений до 01.12.2016 року. Але, на сьогодні відповідач борг їй не повернула, зустрічі із нею уникає, тому вважає, що вказана сума боргу має бути стягнута з відповідача примусово. На підставі зазначеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 289 520 грн та судовий збір у розмірі 2 895, 20 грн. Позивач [PERSON], та її представник [PERSON], у судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Проти заочного розгляду справи не заперечували. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017 року (надалі - Закон № 2147-VIII), Розділом 2 якого внесено зміни до Цивільного Процесуального кодексу України та викладено його у новій редакції. Згідно п.11 ч. 1 Розділу ХІІІ (Перехідні положення) ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації (а.с. 28). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом в судове засідання, як не вручений у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.37). Судова повістка у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Причини неявки відповідача суду не відомі. Заяву про відкладення справи чи про розгляд справи за його відсутності суду не надав, не подано і відзиву на позов. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, її представника, оглянувши оригінал розписки, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримала у борг у [PERSON] грошову суму в розмірі 11 000 доларів США із зобов'язанням повернути борг до 01.12.2016 року. Позивачем в обґрунтування вимог позову було надано до суду оригінал розписки від 03.03.2015 року (а.с. 38). Договором позики між [PERSON] та [PERSON] розмір процентів не встановлено. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. На теперішній час відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання та повернення суми коштів позивачу. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1,2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як зазначено позивачем в своїх позовних вимогах, сума боргу з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день звернення позивача з позовом в суд, становить 289 520 грн 00 коп. Згідно офіційного Повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» офіційний курс долару США до гривні України встановлений НБУ на 26.09.2017 року становить 26, 32 грн. за 1 долар США, отже, на цю дату еквівалент грошової суми в розмірі 11 000 доларів США дорівнює 289 520 грн 00 коп. Таким чином, сума заборгованості за договором позики від 03.03.2015 року з урахуванням розрахунків позивача складає 289 520 грн 00 коп, яка підлягає стягненню з відповідача в примусовому порядку. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 895, 20 грн, сплачений останньою при подачі позову (а.с.1) .

Outcome: approved