Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся 12.11.2018 року в суд з цим позовом та просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Любомирською сільською радою Котовського району Одеської області 16.11.2010 року, витяг про державну реєстрацію прав №28016219 від 16.11.2010 року, виданого комунальним підприємством «Котовське бюро технічної інвентаризації». Крім нього у належному йому будинку зареєстровані відповідачі батько - [PERSON] , [INFO] та брати: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі у вищезазначеному будинку не проживають, не несуть будь-яких витрат по його утриманню та на оплату витрат житлово-комунальних послуг, але добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляються, чим створюють перешкоди у здійсненні права користування, розпорядження майном на власний розсуд. Зазначив, що він має намір реалізувати своє право з продажу належного йому житлового будинку [PERSON] Крім того, на даний час останній зі своєю сім"єю вже мешкає у будинку. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Овсяницька С.М. в судове засідання не з"явились, надали суду заяву в якій просили справу розглядати за їх відсутності, заявлений позов підтримують у повному обсязі, заяву про допит свідка, подану в канцелярію Котовського міськрайонного суду Одеської області 23 квітня 2019 року не розглядати. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час розгляду справи повідомлявся за адресою вказаною в довідці про реєстрацію. У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Суд вважає, що відповідачі не з`явились до суду без поважних причин тому, за відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і за таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, приходить до висновку щодо ухвалення заочного рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого Любомирською сільською радою Котовського району Одеської області 16.11.2010 року, витяг про державну реєстрацію прав №28016219 від 16.11.2010 року, виданого комунальним підприємством «Котовське бюро технічної інвентаризації». В цьому будинку на постійне місце проживання зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Факт того, що відповідачі у вказаному будинку не проживають підтверджується довідкою старости сіл Любомирка, Мурована [PERSON] №1026 від 10.09.2018 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані по [ADDRESS] , але за даною адресою не проживають з 2000 року по теперішній час. Крім того, з матеріалів, наданих позивачем у якості доказів вбачається, що позивач [PERSON] дійсно має намір реалізувати своє право з продажу житлового будинку по [ADDRESS] громадянину України [PERSON] . Так, згідно довідки №487 від 16.04.2019 року, виданої виконкомом Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, вбачається, що в будинку [ADDRESS] дійсно проживають без реєстрації з вересня 2018 року до теперішнього часу [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 2018 року народження. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином встановлено, що відповідачі понад один рік не мешкають у будинку без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Отже, оскільки відповідачі не проживають в будинку [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, то вони втратили право користування цим житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved