Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання їх дитини, мотивуючи тим, що вона з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2011 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та, наразі, виник спір між батьками про місце проживання їх дитини. 27.03.2020 року за позовом [PERSON] , Білоцерківським міськрайонним судом було розірвано шлюб сторін. З 21.11.2016 року [PERSON] разом з малолітнім сином проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за цією ж адресою проживав і відповідач [PERSON] . Дана квартира належить матері відповідача. 22.02.2020 року [PERSON] пішов з сином [PERSON] на прогулянку і не повернулися додому. По телефону [PERSON] повідомив, що забрав малолітнього сина і збирається жити з ним в с. Пилипча Білоцерківського району за місцем своєї реєстрації, зі своїми батьками. Тобто, з кінця лютого 2020року, без згоди матері, [PERSON] постійно проживає з батьком в с. Пилипча Білоцерківського району. Позивач [PERSON] неодноразово намагалася мирним шляхом повернути сина, але [PERSON] категорично заперечує повернення дитини матері, лише, іноді дозволяє [PERSON] спілкуватися й зустрічатися з сином. [PERSON] неодноразово чинив перешкоди матері в спілкуванні з сином, не відповідає на її дзвінки, налаштовує дитину проти матері. 03.03.2020 року [PERSON] прийшла до будинку, де мешкає [PERSON] з дитиною, хотіла побачити сина, але [PERSON] не відчинив двері і не відповідав на телефонні дзвінки, вона була вимушена звернутися до поліції. Крім того, з даного спору [PERSON] зверталася до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, голови Пилипчанської сільської ради, служби у справах дітей Білоцерківської районної ради. 23.02.2020 року [PERSON] на вимогу [PERSON] виселилася з квартири, де вони проживали однією сім`єю, оскільки квартира належить матері відповідача, [PERSON] переїхала до своєї квартири за адресою: [ADDRESS] , де зробила ремонт, облаштувала окрему кімнату сина новими меблями, для дитини є куточок для ігор та місце для навчання, житло підтримується в належному санітарно-гігієнічному стані. [PERSON] приймає активну участь у вихованні дитини, має стабільне матеріальне становище і матеріально утримує свого сина, з 03.12.2012 року працює в АБ «Укргазбанк» на посаді головного фахівця відділу роздрібних продажів, має задовільний стан здоров`я, спиртними напоями не зловживає, не палить, наркотичні засоби не вживає, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. [PERSON] має велике бажання виховувати свого єдиного сина, спілкуватися з ним, віддаючи материнську любов і жодних обставин, які б давали підстави вважати, що її спілкування з малолітнім сином спричинить йому шкоду, не існує, а вчинки [PERSON] відносно сина [PERSON] порушують не тільки її права як матері, а й порушують права та суперечать інтересам дитини. Тому, [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по справі. 30.03.2020 року ухвалою судді позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Також, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання їхньої дитини, мотивуючи тим, що відносини з [PERSON] погіршилися та відновлення трудової діяльності [PERSON] негативно вплинуло на життя сина [PERSON] , оскільки дитина часто хворіє, має свої особливості, потребує особливого харчування, іноді трапляються заїкання, потрібний постійний догляд та, фактично, виховання дитини лягло на плечі батька. [PERSON] має можливість і бажання здійснювати такий догляд, його присутність і участь у вихованні позитивно впливає на дитину. 20.02.2020 р. [PERSON] почала збирати речі (меблі, техніку, одяг, посуд тощо) в квартирі де подружжя разом проживало, [PERSON] мала намір переїхати жити в квартиру до своєї бабусі на [ADDRESS] . При цьому, свою згоду на переїзд сина з матір`ю до бабусі, [PERSON] не давав і не погоджується на це. Виконуючи бажання сина [PERSON] , 20.02.2020 р. [PERSON] поїхав у [ADDRESS] в будинок своїх батьків де й проживають. При цьому, [PERSON] має можливість постійно спілкуватися з сином, відвідувати його, але [PERSON] змушений постійно слідкувати за тим, щоб [PERSON] не розлучила його з [PERSON] і не виконала свою погрозу забрати сина до себе. 28.02.2020 р. [PERSON] була у с. Пилипча, вони проводили спільний час з сином [PERSON] , але [PERSON] наполягає на тому, що має намір забрати сина з собою, також, не погоджується на укладання жодних угод, щодо встановлення графіку участі у вихованні дитини. [PERSON] не перешкоджав і не перешкоджає спілкуванню матері з сином, але не допустить порушення прав самого [PERSON] , який не бажає їхати з конфліктною матір`ю жити в місто. 03.03.2020р. [PERSON] о 16:00 год. зателефонувала [PERSON] і повідомила, що забирає дитину, близько 19:30 год. до будинку його батьків у с. Пилипча під`їхали працівники поліції з повідомленням, що [PERSON] подана заява про викрадення дитини. [PERSON] зазначає, що жодного випадку вчинення перешкод матері в спілкуванні з дитиною не було. На даний час перебування [PERSON] з батьком зумовлено виключно інтересами дитини, між батьком і сином дружні, довірливі, добрі відносини. Дитина постійно перебуває з [PERSON] , який піклується про сина, не перешкоджає матері бачитися й спілкуватися з дитиною, проводити стільки часу, скільки вона забажає, але [PERSON] має намір забрати сина. Тому, [PERSON] просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Також, просив суд встановити порядок участі [PERSON] у вихованні та особистому спілкуванні з сином [PERSON] , 2016 р.н., просив покласти судові витрати на відповідача. 30.03.2020 року ухвалою судді Орєхова О.І. позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 04.05.2020 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини (справа №357/2421/20) та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини (справа № 357/2634/20), ОБ`ЄДНАНО в одне провадження, присвоївши справам спільний судовий номер 357/2634/20 (провадження 2/357/1789/20). 21.07.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті, а також, за заявою [PERSON] , було залишено без розгляду його позовну вимогу про визначення порядку участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з сином [PERSON] у справі за його позовом. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні, надала суду відзив на позовну заяву [PERSON] та відповідь на відзив за своїм позовом. Представник [PERSON] , адвокат Кудлацька-Тишко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов [PERSON] задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні, надав суду відзив на позовну заяву [PERSON] . Представник [PERSON] , адвокат Каракой Т.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов [PERSON] задовольнити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника служби та надав лист на виконання ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 21.07.2020р., зазначивши, що саме орган опіки та піклування Пилипчанської сільської ради, як орган за місцем фактичного проживання дитини, має надати висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дитини (Т.2 а.с.50-52). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу без участі представника служби та не заперечує щодо проживання малолітнього [PERSON] з батьком та матір`ю (Т.1 а.с.197-198). Представник третьої особи - орган опіки та піклування Пилипчанської сільської ради в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, в якому просить прийняти рішення на розсуд суду без участі представника сільської ради. Згідно Висновку опікунської ради виконкому Пилипчанської сільської ради, обома батьками створені належні умови проживання для дитини, [PERSON] може проживати з кожним з батьків, але найкраще було б батькам домовитися між собою про перебування дитини в кожного з батьків, а за відсутності домовленості, опікунська рада просить прийняти рішення на розсуд суду (Т.2 а.с. 54-59). Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 15.10.2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1576, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (Т.1а.с. 10,101). Встановлено, що від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (Т.1а.с. 11, 100). Також встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] /актовий запис №1576/, розірвано. Рішення суду набрало законної сили (Том 1 а.с. 231). [PERSON] є співвласником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (Т. 1 а.с.13-16). Зареєстроване місце проживання [PERSON] за місцем попереднього проживання в [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (Т.1 а.с. 12). Встановлено, що з 03.12.2012 року і по теперішній час, [PERSON] працює в АБ «Укргазбанк» на посаді головного фахівця відділу роздрібних продажів, отримала заробітну плату за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 48 069,94 грн., має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, що також стверджується матеріалами справи (Т.1 а.с. 17-19). Встановлено, що [PERSON] має на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 4825487000:02:001:0001 та житловий будинок загальною площею 45,3 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,3261 га кадастровий номер 3220485101:02:003:0011 та земельну ділянку площею 0,1699 га кадастровий номер 3220485101:02:003:0006, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок, загальною площею 67,1 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зареєстроване місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що [PERSON] має на праві власності транспортний засіб марки Mercedes-benz д.н.з. [NUMBER] 1998 року випуску, отримав доходи за період з 1 кварталу 2019 року по 4 квартал 2019 року в розмірі 207 675,00 грн., за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, що стверджується матеріалами справи ( Т.1 а.с. 140,160,178; Т. 2 а.с. 2-6, 23,24). Встановлено, що за ініціативи [PERSON] , психологом Центру Психологічної експертизи Інституту аналітичних досліджень і сучасної освіти Центру психологічної експертизи було складено Висновок експертного дослідження №27/11-20 від 13.11.2020року (Т.2 а.с.96 -115). Зокрема, щодо малолітнього [PERSON] [INFO] , спеціалістом зазначено, що у [PERSON] є індивідуально-особистісні особливості, що потребують особливої уваги з боку батьків й вихователів. Особливості соматичного здоров`я (ризик загострення ацетономічного синдрому) вимагають від батьків і вихователів створення для [PERSON] таких умов звання та навчання, за якого буде мінімізовано ризик перевтоми і перенапруження нервової системи. Соціально-підтримуюче оточення для [PERSON] утворюють його батько ( [PERSON] ) баба й дід (батьки [PERSON] ). Сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батька ( [PERSON] ), особливості його виховної поведінки, здорові умови для психічного та фізичного розвитку [PERSON] , у своїй сукупності забезпечують умови для переживання [PERSON] стану суб`єктивного благополуччя, про що свідчить досягнутий ним рівень психічного розвитку. Своїх батьків - [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не сприймає як подружню пару. Якість контакту, який існує між [PERSON] та його батьком - [PERSON] , свідчить, що для [PERSON] його батько - є головним джерелом емоційного тепла та своєчасної підтримки; [PERSON] дає [PERSON] можливість переживати почуття психологічного комфорту та благополуччя. Це позитивно позначилося на рівні психічного розвитку [PERSON] і виявляється у високому рівні інтелектуальної активності останнього. Емоційно-позитивні стосунки [PERSON] із своїм батьком - [PERSON] , їх взаємна довіра і розуміння допомогли [PERSON] пережити фазу стабілізації нової для нього сім`ї у складі батька - [PERSON] та його самого. [PERSON] створив для [PERSON] простір, в якому останній переживає позитивні почуття прийняття власної значущості, безпеки, емоційного контакту з близькою йому людиною. Позиція [PERSON] , його пояснення того, що відбувається у житті [PERSON] , забезпечує [PERSON] переживання психологічного комфорту і безпеки. Особливості виховної стратегії [PERSON] , її низька чутливість до психологічних потреб сина - [PERSON] , фактична відсутність у взаємодії [PERSON] із сином продуктивного емпатичного контакту не сприяли виникненню у [PERSON] переживання благополуччя; обумовили особливості його соціального розвитку, які, наразі виявляються у труднощах в побудові/встановленні стабільних стосунків із іншими. У [PERSON] не виявлено ознак, наявність яких дозволяє стверджувати, що матір - [PERSON] , впливає на нього з метою формування у дитини негативної думки про батька - [PERSON] . [PERSON] у поведінці та спілкуванні виявляє риси дорослої соціально зрілої людини, а саме: виявляє високу чутливість до характеру та нюансів людських взаємостосунків. Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд звертає увагу, що наданий [PERSON] висновок містить визначення якості контакту, який існує між батьком і дитиною, а якість контакту між мамою і дитиною не досліджувалася, так само й не досліджувалося спеціалістом емоційні стосунки дитини з мамою. [PERSON] була повідомлена спеціалістом про проведення психологічного дослідження дитини, але не була жодного разу присутньою при зустрічах психолога з дитиною, свого дозволу на дослідження не надавала. Суд критично оцінює, наданий висновок експерта, який без жодного спілкування з мамою дитини, [PERSON] , надав оцінку особливостям виховної стратегії [PERSON] , встановив її низьку чутливість до психологічних потреб сина. Наданий висновок психолога не можна вважати повним, об`єктивним та всебічним. [PERSON] , заперечуючи позовні вимоги [PERSON] , зазначила, що згідно чинного законодавства, місце проживання малолітньої дитини визначається за домовленістю батьків, відповідно, і наступна його зміна неможлива за волею лише одного з них. [PERSON] не узгодив зміну місця проживання дитини і, навіть, не попередив її, що він змінить місце проживання дитини. 22.02.2020 року, а не 20.02.2020 року вона одягла дитину і [PERSON] пішов з сином [PERSON] на прогулянку та не повернулися додому. [PERSON] чекала, а потім розшукувала свою дитину. По телефону [PERSON] повідомив, що забрав сина і збирається жити з ним в с. Пилипча Білоцерківського району за місцем своєї реєстрації, в будинку своїх батьків. З того часу, без її згоди, [PERSON] постійно проживає з батьком по [ADDRESS] , тим самим, самочинно, без згоди матері було змінено місце проживання дитини та позбавлено дитину матері. [PERSON] під час відвідування сина часто отримує опір, перешкоди в спілкуванні з [PERSON] , зустрічі відбуваються в присутності [PERSON] який при дитині неодноразово ображав [PERSON] , чинив на неї психологічний тиск всілякими засобами, в тому числі не дозволяв залишитися з сином на одинці ні на хвилинку, намагався записувати все на відео і коментував все, що відбувається, при цьому [PERSON] не могла вільно спілкуватися з сином і віддавати йому всю свою материнську любов, оскільки [PERSON] постійно намагався вивести її з рівноваги. Така поведінка батька дитини травмує психіку сина. Були випадки не допуску матері до дитини, виштовхування її з подвір`я. Крім того, [PERSON] має сезонну роботу, часто виїжджає далеко за межі села на приватну пасіку, син [PERSON] залишається з дідом і бабою на тривалий час. [PERSON] самовільно вивозить дитину за межі області, їздив відпочивати з дитиною на море, в Карпати, по роботі в Миколаївську область і, при цьому, не ставить до відома матір дитини про такі подорожі. [PERSON] суду пояснила, що не чинила і, в ніякому разі, не чинитиме жодних перешкод для спілкування [PERSON] з сином та готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька. [PERSON] , заперечуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що зміна місця проживання дитини у лютому 2020 року була зумовлена, виключно, діями [PERSON] , яка вирішила одноособово забрати усі дитячі, свої особисті речі, з квартири [ADDRESS] де вони мешкали разом. [PERSON] побачив, що [PERSON] пакує речі, злякався та з сином пішли із зазначеної квартири, оскільки дитина була налякана діями своєї матері. І вже з кінця лютого 2020року, [PERSON] з сином проживають у будинку [ADDRESS] . Дитина зростає в спокійній обстановці, у батька з дитиною чудові, доброзичливі відносини. Після звернення [PERSON] до суду з позовом про розірвання шлюбу, - [PERSON] самостійно вирішила змінити місце проживання сина, переїхавши з ним до квартири по [ADDRESS] . Про місце перебування дитини у с. Пилипча [PERSON] було відомо відразу, оскільки вони спілкувалися телефоном. [PERSON] не приїздила за сином у с. Пилипча до вихідних 29.02.2020р. Спілкування її з сином відбувалося без перешкод, недовго, близько години, оскільки [PERSON] сама обирала час та тривалість такого спілкування, надовго не затримується. [PERSON] на початку березня цього року силоміць забрала дитину, втікла, дуже налякала [PERSON] тим, що відібрала його від батька. Дитина була злякана, пережила великий стрес, вимушені були звертатися за медичною допомогою. [PERSON] зазначає, що син на сьогодні для матері - це інструмент задоволення власних нездорових амбіцій, бажання помсти через розірвання шлюбу і припинення існування сім`ї. [PERSON] зайнята на роботі, а дитина не може відвідувати дитячий садок, бо хворіє, потребує особливого догляду, а тому саме батько спроможний створити для дитини належні умови проживання. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка працює разом з [PERSON] , суду показала, що була свідком відвідування [PERSON] в березні 2020 року її сина в с. Пилипча Білоцерківського району. [PERSON] не відчиняли двері, не впускали в будинок до дитини, а тому вона викликала поліцію, тоді на 20 хв. [PERSON] впустили до будинку. Свідку відомо, що колишній чоловік [PERSON] чинить перешкоди матері в спілкуванні й вихованні дитини. Свідок надала суду виключно позитивну характеристику [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка перебуває в товариських відносинах з [PERSON] близько двох років, дала суду покази, що [PERSON] дуже добра, турботлива матір для свого сина. Свідок неодноразово була присутня при іграх і спілкуванні [PERSON] з сином, а батька дитини [PERSON] свідок зустрічала рідко. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який приходиться батьком [PERSON] , суду показав, що має педагогічну освіту, багато захоплень, наразі допомагає виховувати онука, який розумний і талановитий. Свідок суду показав, що батько дуже турботливо ставиться до сина, життя й здоров`я дитини є пріоритетом для батька. З січня 2020 року онук проживає в їх родині, [PERSON] має доступ до дитини. [PERSON] дуже любить батька. 07.03.2020 року [PERSON] викрала дитину, що дуже налякало [PERSON] та спричинило розлад його здоров`я, у дитини піднялася температура, його не можна було впізнати. Раніше, коли сторони проживали разом, онука часто залишали на діда з бабою, тобто батьків [PERSON] , сторони довіряли свою дитину, й наразі, якщо [PERSON] слід десь відлучитися, то [PERSON] з дружиною доглядають онука. [PERSON] краще проживати з батьком. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , дала суду покази, що вона, за зверненням [PERSON] проводила бесіду з малолітнім [PERSON] , як психолог. Дитина добре йшла на контакт, грайливий хлопчик, який любить тата, але уникає розмови про маму. Свідок провела три зустрічі з дитиною. Свідку відомо, що батьки дитини розлучені, дитина проживає з татом, а про маму, свідку надав інформацію [PERSON] . Свідку зі слів [PERSON] відомо, що був конфлікт із-за дій [PERSON] , свідок оглядала відео, яке показував їй [PERSON] , де зафіксовано, як [PERSON] , стукала камінцем у ворота, намагалася потрапити в домоволодіння [PERSON] до дитини. Свідок в судовому засіданні не розуміла багатьох запитань, з невідомих причин уникала відповідей. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка приходиться матір`ю [PERSON] , суду показала, що її онук [PERSON] дуже розумний, талановитий , вразливий хлопчик, чутливо реагує на події в сім`ї, вміє оцінювати ситуації. Онук буває знервованим, а [PERSON] іноді зривалися на крик до дитини, бо [PERSON] дуже погано їсть. В сім`ї свідка всі спокійні, іноді з дитиною не легко, але батько завжди знаходить спільну мову зі своїм сином. Свідок стверджує, що [PERSON] добре доглядала дитину, гарна й охайна господиня, але коли вона після декретної відпустки вийшла на роботу, то [PERSON] почав хворіти, потребувати більшої уваги й турботи, яку забезпечував батько [PERSON] . Свідок часто гляділа онука. З кінця зими [PERSON] проживає в с. Пилипча, з батьком, бабою й дідом. [PERSON] двічі возив дитину відпочивати на море, в Карпати, у [PERSON] є багато іграшок, вони разом граються, співають. Дитина чекає маму, яка приїздить та забирає сина на декілька годин і повертає його батьку. Для дитини страшно залишитися без батька. 08.03.2020 року дитина стала свідком конфлікту між батьками, викликали поліцію, швидку медичну допомогу, у дитини був криз, переляк, мама намагалася силоміць відібрати дитину. Всю ніч свідок з сином опікувалися здоров`ям онука, який переніс стрес, дитина боялася маму, яка хотіла розлучити сина з татом. [PERSON] краще жити з батьком. При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. В даному випадку, вік дитини (4 роки) не дає можливості з`ясувати думку дитини щодо місця її проживання. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, в першу чергу, суд керується інтересами малолітнього [PERSON] , а також, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення. Наявність матері та батька, спільне проживання з ними - найкраще середовище для розвитку дитини. Однак, в даній справі встановлено, що сторони не бажають разом проживати, розірвали шлюб, не спроможні домовитися між собою з приводу визначення місця проживання їх спільної дитини, існує спір. Встановлено, що саме [PERSON] проявляє дискримінацію щодо прав матері дитини, самочинно змінив місце проживання їхньої дитини. Встановленим є те, що обоє батьків люблять свою дитину, не байдужі до його долі, опікуються життям та здоров`ям сина. Фактів жорстокого поводження з дитиною, чи створення небезпечних умов проживання не виявлено. Однак, батько дитини наділяє себе пріоритетним правом визначати місце та умови проживання дитини. [PERSON] одноособово визначає, що краще для дитини та не враховує думку й право матері дитини. При цьому, слід зазначити, що відсутні факти неправомірної загрозливої поведінки матері по відношенню до дитини. [PERSON] неодноразово в судовому засіданні звинувачував [PERSON] щодо викрадення дитини 07.03.2020 року, що спричинило психологічний розлад у дитини. Однак, на думку суду, в даній ситуації обоє батьків проявили неправомірну поведінку щодо свого сина. Крім того, змальована ситуація вказує, на існування перешкод у матері дитини щодо вільного спілкування з дитиною, можливість матері безперешкодно і безумовно бачитися з сином, взяти дитину на певний період за місцем свого проживання. Отже, встановленим є те, що мати дитини позбавлена можливості забрати з будинку батька свою дитину на тривалий час та має обмежуватися побаченнями та декілька годинними зустрічами з сином. Крім того, судом встановлено, що батько дитини самочинно визначивши місце проживання дитини, продовжує одноособово визначати місце й порядок відпочинку дитини. Встановлено, що з лютого 2020 року по жовтень 2020 р. [PERSON] неодноразово вивозив малолітнього [PERSON] за межі Київської області, відпочивали разом на морі, в Карпатах, при цьому, взагалі, не ставили до відома матір дитини. Батько дитини не погоджує свої дії щодо виховання, відпочинку, навчання сина, - з матір`ю дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд врахував, що саме [PERSON] самочинно змінив постійне місце проживання дитини, цим самим порушив право матері щодо виховання дитини та право дитини. [PERSON] не довів, що станом на 22.02.2020 року між сторонами мав місце спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини. Відсутні докази, що станом на 22.02.2020року сторони обговорювали, чи в будь-який спосіб вирішували питання про місце проживання їх сина. Відсутні докази, що матір самочинно змінювала місце проживання дитини, чинила перешкоди чи обмежувала батька, бабу, діда в спілкування з малолітнім [PERSON] . Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, [PERSON] вчиняє протиправні дії по відношенню до матері свого сина, порушує її права, як матері, проявляє дискримінацію у відносинах, тим самим порушує рівність прав батьків щодо дитини. [PERSON] забезпечена житлом, працює і має дохід. Мати не втрачала контакт з сином. Мати хоче активно включитися в процес виховання свого сина, не чинить перешкод батькові та іншим родичам в спілкуванні з сином. В даному випадку, під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які були б підставою для розлучення дитини з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік [PERSON] , його фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю. Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дитини про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] , лише, в його інтересах. Згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі в сумі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved