Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 6 грудня 2019 року звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Управління майном комунальної власності міста про встановлення факту проживання на правових підставах. Свою позовну заяву обґрунтовував тим, що в 1991 році був прийнятий на роботу в радгосп ім. Т.Г.Шевченка в с. Щербані Полтавського району Полтавської області, для проживання сім`ї було надано кімнату [ADDRESS] згідно ордеру № 24 . Вказував, що в 1991 році проживали з сім`єю в гуртожитку без реєстрації, а в січні 1994 року зареєстрували своє постійне місце проживання за адресою [ADDRESS] . В поданій до суду позовній заяві просив суд встановити факт проживання на законних підставах в період з липня 1991 року по 21.01.1994 за адресою [ADDRESS] . Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 6 грудня 2019 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач подав до суду відзив на позову заяву, де зазначив, що розгляд справи просить проводити без участі представника. Позивач звернувся з заявою, в якій просив суд розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Рішенням Полтавської міської ради від 29 листопада 2016 року «Про прийняття до комунальної власності міста Полтави гуртожитку по [ADDRESS] » рада вирішила прийняти у комунальну власність територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради гуртожиток по [ADDRESS]. Рішенням Полтавської міської ради від 12 липня 2019 року «Про надання дозволу на приватизацію жилих та допоміжних приміщень у гуртожитках за адресами: [ADDRESS] » рада вирішила залишити житлові комплекси гуртожитків за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS], [ADDRESS] у статусі «гуртожиток», дозволити приватизацію їх жилих та допоміжних приміщень. Приватизацію жилих та допоміжних приміщень у гуртожитках здійснювати в порядку, визначеному чинним законодавством України. Управлінню майном комунальної власності міста, як органу приватизації державного житлового фонду, що перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Полтава, надати дозвіл на проведення покімнатної приватизації гуртожитків за адресами: [ADDRESS] , на підставі виданих управлінням рішень. Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Як встановлено судом, позивачу [PERSON] на підставі ордеру № 24 від 10 липня 1991 року було надано на склад сім`ї житлову площу в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 16). Встановлено, що позивач [PERSON] 21.01.1994 зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Правомірність поселення позивача до гуртожитку в 1991 році не оспорюється учасниками справи. Позивач у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з 21.01.1994, а не з часу вселення, що підтверджується відповідними відмітками в паспорті громадянина України, даними КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» був поселений та зареєстрував своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] . Іншою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Згідно зі ст. ст. 128, 129 ЖК УРСР та пункту 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки (чинного на час вселення в спірне жиле приміщення), пункту 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР саме на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Як встановлено судом, позивач правомірно поселений до гуртожитку, тому має місце проживання позивача в кімнаті [ADDRESS] в період 1991-1994 років на законних підставах. Тому суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові, а вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Необхідно встановити факт проживання на законних (правових) підставах без реєстрації в період з 10 липня 1991 року (дата видачі ордеру) по 21 січня 1994 року (дата реєстрації місця проживання) [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] .

Outcome: approved