Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 27.05.2003 року належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В будинку значаться зареєстровані вона , відповідача по справі: її рідний син [PERSON] та його дружина [PERSON] Оскільки відповідачі не проживають в будинку з квітня 2012 року, просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з»явилась. Просила справу слухати без її участі, за участю свого представника [PERSON] Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про день і час слухання справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Суд на підставі ст.. 224 ЦПК ухвалює заочне рішення, оскільки належним чином відповідача не з»явились в судове засідання, не повідомили про причини неявки, а представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка є власницею житлового будинку, що розташований за адресою : [ADDRESS].( а.с. 5) В будинку значаться зареєстрована вона, та відповідачі по справі [PERSON] - з 16.02.2000 року , та [PERSON] з 16.04.2010 року. Проте, не проживають на зазначеній житловій площі з квітня 2010 року ( а. с. 4). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1 п.1 і 5 ч. 3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України. Відповідно до ст.. 71,72 ЖК України наймач або члени його сім"ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема якщо вони не проживають в ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до положень норм стст.16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка, посилаючи на ст.. 405 ЦК України, з метою захисту свого права власності, зокрема усунення перешкод у користуванні своїм майном, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки останні не проживають у спірному житлі з квітня 2010 року. Відповідно до п. постанови №5 Пленуму ВССУ від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Згідно з житловим законодавством членами сім'ї власника (наймача) житла визнаються дружина (чоловік) власника/наймача житла, їхні діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом із власником (наймачем) житла і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Слід зазначити, що особа визнається членом сім'ї за одночасної наявності двох умов - ведення спільного господарства і постійного проживання члена сім'ї з власником житла у цьому помешканні. Лише ці дві умови у сукупності дають право користування житлом членам сімї його власника, і тому відсутність однієї з цих умов виключає визнання особи як члена сім'ї власника житлового приміщення. Якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача ( власника), але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі самі права і обов'язки, як власник і члени його сім'ї. Та обставина , що відповідачка [PERSON] значиться зареєстрованою, проте не проживає у спірному житлі з моменту реєстрації, в даному випадку не впливає на застосування ст.. 405 ЦК України, оскільки перебуваючи у родинних стосунках з позивачкою, вона як і відповідач [PERSON] має статус колишнього члена сім»ї власника житла. В судовому засіданні представник позивача підтвердив вимоги позивачки про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням на підставі ст.. 405 ЦК України, оскільки останні не проживають в будинку понад 1 рік. Оскільки вказана обставина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог[PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного ст.. 9, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.. ст. 6,10,11,213,214,215,216,218, 224 ЦПК України, суд

Outcome: approved