Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, вимагаючи визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки без дати, яка укладена від імені сторін і зареєстрована Маловисківським районним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 03 червня 2011 року № 352318244000224, скасувати державну реєстрацію додаткової угоди, зобовязати відповідача СТОВ «Хутірське» передати позивачеві [PERSON] земельну ділянку площею 4,35 га, яка розташована на території Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області і належить [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серія та номер І-КР № 032142, виданого Ленінською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області 21.12.2001 року та стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені судові витрати. Позивач зазначила, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку їй належить земельна ділянка площею 4,35 га, яка розташована на території Ленінської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області. Відповідач СТОВ «Хутірське» без будь-яких законних підстав користується належною позивачеві земельною ділянкою і не бажає добровільно її повернути. Позивач вказала, що зверталась до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, але відповідач надав їй додаткову угоду без дати складання, яку вона не укладала і не підписувала. Позивач вважає дану додаткову угоду недійсною, тому, що вона її не укладала, не підписувала; у додатковій угоді не зазначено дату її укладання. Позивач стверджує, що додаткова угода не відповідає чинному законодавству. Позивач [PERSON] доповнила позовну заяву, вимагаючи визнати недійсним договір оренди землі від 17.11.2004 року, який укладено від імені сторін і зареєстровано 26 березня 2007 року № 25; визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки без дати укладання, яка зареєстрована 03 червня 2011 року; скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 17.11.2004 року та додаткової угоди без дати; зобовязати СТОВ «Хутірське» передати [PERSON] належну їй земельну ділянку та стягнути на користь позивача понесені судові витрати. В доповненні до позовної заяви позивач зазначила, що відповідно до чинного законодавства договір оренди землі та додаткова угода укладаються в трьох примірниках: по одному примірнику мають сторони договору, а третій зберігається у органу, який провів державну реєстрацію договору та додаткової угоди. Позивач вказала, що вона не укладала і не підписувала договір оренди землі від 17.11.2004 року, який надано відділом Держгеокадастру; даний договір не відповідає примірнику договору, який надано позивачеві СТОВ «Хутірське», а свій примірник відмовляється надати суду. У додатковій угоді, яку отримав суд від відділу Держкомзему наявний один підпис від імені позивача, а на примірнику, який їй надав СТОВ «Хутірське», виконано від імені як орендодавця два підписи. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду, посилаючись на те, що уповноважений представник підприємства перебуває на лікуванні. Між тим, відповідач у справі є юридичною особою, яка має можливість забезпечити явку в судове засідання іншого представника, тому суд визнає неповажною неявку представника відповідача у судове засідання і розглядає справу у його відсутність. Представник відповідача надіслав до суду заперечення на предявлений позов, вимагаючи відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на його думку підставою визнання додаткової угоди недійсною є перекручування та свідоме ігнорування дійсних фактів, а також хибне тлумачення позивачем норм чинного законодавства. Представник відповідача зазначив, що при укладанні додаткової угоди на прохання позивача їй було надано для вивчення і підписання підписаний орендарем примірник угоди. Коли ж позивач повернула нібито підписану додаткову угоду справжність підпису викликала підозру у працівників відповідача, тому позивачеві було запропоновано підписати додаткову угоду в присутності представника відповідача, що й було нею виконано. На думку представника відповідача підстави визнання недійсною додаткової угоди спростовуються висновком спеціаліста від 10.10.2016 року, відповідно якому підпис біля графи «Орендодавець» виконано особисто позивачем, додатком № 3 від 24.04.2012 року до договору оренди земельної ділянки, а також видатковим касовим ордером, які свідчать про бажання позивача продовжити орендні відносини та отримання орендної плати наперед на 6 років. Представник відповідача зазначив, що додаткова угода зареєстрована 03.06.2011 року, додаток 3 до договору складено 24.04.2012 року. На думку представника підпис на додатковій угоді свідчить про ознайомлення з її змістом, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник позивача підтримав предявлений позов, посилаючись на вищевикладені обставини. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оригінали документів, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 14 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України ( 220-2004-п ). Відповідно до частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначені істотні умови договору оренди землі, зокрема, строк дії договору. Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Статтею 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частини 2 і 3 статті 215 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 193 площею 4,35 га, яка розташована на території Ленінської сільської ради (а.с. 5). 17 листопада 2004 року від імені орендодавця [PERSON] і орендаря СТОВ «Хутірське» укладено строком на 10 років договір оренди землі, відповідно якому орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 4,35 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Ленінської сільської ради с. Копанки Маловисківського району Кіровоградської області, зареєстрованого 26 березня 2007 року у Маловисківському відділі Кіровоградської регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за № 25, що підтверджується оригіналом примірника договору, який надано у розпорядження суду відділом у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. 03 червня 2011 року Маловисківським районним відділом Кіровоградської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України за № 352318244000224 зареєстровано додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки без дати, яка укладена від імені власника земельної ділянки [PERSON], кадастровий номер земельної ділянки 3523182400:02:000:0193, № 193, загальною площею 4,35 га, предметом якої є внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 10 грудня 2004 року, а саме пункти 8 і 9 договору оренди земельної ділянки викладено у новій редакції, що підтверджується оригіналом примірника додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, який надано у розпорядження суду відділом у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Звертаючись до суду із позовними вимогами щодо визнання недійсними договору оренди землі від 17 листопада 2004 року, зареєстрованого 26 березня 2007 року та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки без дати, яка зареєстрована 03 червня 2011 року позивач посилається на те, що вона не укладала і не підписувала зазначені правочини. Між тим, відповідно до вимог статей 10, 58, 59, 60 ЦПК України позивач зобовязана довести зазначену обставину належними і допустимими доказами. У судовому засіданні представник позивача підмовився заявляти клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи щодо дослідження експертом на предмет належності підпису позивача [PERSON] в договорі оренди землі від 17 березня 2004 року та додатковій угоді без дати укладання. На підтвердження своїх вимог позивач надала до суду висновок спеціаліста № 63 від 10.10.2016 року, відповідно якому підписи від імені [PERSON] в спірному договорі оренди землі від 17.11.2004 року та додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки без дати виконані не [PERSON], а іншою особою (особами), а підпис, розташований в нижній частині лівого поля аркуша паперу додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки без дати виконаний самою [PERSON] Представник позивача вважає, що висновок спеціаліста є належним та допустимим доказом у справі, тому сторона позивача такого клопотання заявляти не буде у звязку з відсутністю фінансової можливості. Між тим, відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин 1 і 2 статті 54 ЦПК України спеціалістом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних засобів і може надавати консультації під час вчинення процесуальних дій з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок. Спеціаліст може бути залучений до участі у цивільному процесі за ухвалою суду для надання безпосередньої технічної допомоги (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо) під час вчинення процесуальних дій. Допомога спеціаліста технічного характеру під час вчинення процесуальних дій не замінює висновку експерта. Відповідно до частин 1 і 2 статті 53 ЦПК України експертом є особа, якій доручено провести дослідження матеріальних об'єктів, явищ і процесів, що містять інформацію про обставини справи, і дати висновок з питань, які виникають під час розгляду справи і стосуються сфери її спеціальних знань. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі (стаття 143 ЦПК України). Порядок призначення та проведення експертиз визначено Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5). Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Аналізуючи вищенаведені правові норми суд дійшов висновку про те, що на підтвердження обставини чи виконано підпис від імені особи у документі тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою, допустимим доказом може бути лише висновок судово-почеркознавчої експертизи. Тому, наданий позивачем висновок спеціаліста № 63 від 10.10.2016 року суд оцінює як неналежний доказ у справі. Додатково у позовній заяві позивач [PERSON] посилається на розбіжності в примірниках договору оренди землі від 17 листопада 2004 року та додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки, зареєстрованої 03 червня 2011 року. Оцінюючи в сукупності докази, які досліджені у судовому засіданні, суд віддає перевагу фактичним даним, які містяться в примірниках спірного договору оренди землі і додаткової угоди, які надано у розпорядження суду відділом у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області примірникам, які надані представником позивача. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач не предявляє позов до органу або установи, які проводили державну реєстрацію договору оренди землі від 17.11.2004 року та додаткової угоди без номера. На підставі примірників правочинів, які надано у розпорядження суду відділом у Маловисківському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, вчинено записи у Державному реєстрі земель. Вимоги позивача про скасування державної реєстрації договору оренди землі від 17.11.2004 року та додаткової угоди без дати та повернення земельної ділянки є похідними від вимоги про визнання недійсними договору оренди землі від 17.11.2004 року, який укладено від імені сторін і зареєстровано 26 березня 2007 року № 25 та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки без дати укладання, яка зареєстрована 03 червня 2011 року. Тому, для задоволення позову суд не вбачає законних підстав. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд враховував наступні обставини. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи у первісній позовній заяві позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру і одну вимогу майнового характеру та сплачено судовий збір в сумі 1653 гривні 60 копійок з розрахунку 551 гривню 20 копійок за одну позовну вимогу. 28 липня 2017 року представник позивача подав до суду доповнення до первісної позовної заяви, в якій збільшив позовні вимоги на дві вимоги немайнового характеру, що не оплачені судовим збором за ставкою 640 гривень за одну позовну вимогу немайнового характеру, яка діє з 01 січня 2017 року. Таким чином, недоплачений судовий збір в сумі 1280 гривень слід стягнути з позивача.

Outcome: approved