Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», [PERSON] про відшкодування шкоди. Позивач просить стягнути: - з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» страхове відшкодування у сумі 28 058,73 грн.; - з [PERSON] різницю між розміром відновлювального ремонту та сумою страхового відшкодування в розмірі 52 451,27 грн. Також просить провести розподіл судових витрат відповідно до задоволених вимог та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» витрати на оплату звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2 800,00 грн., та розподілити між відповідачами судовий збір у розмірі 840,80 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 05.08.2019 о 10 год. 05 хв. у місті Києві по пр-ту Відрадному, №103 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом BMW X3 державний номерний знак [NUMBER] не витримав безпечної дистанції руху та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter державний номерний знак [NUMBER] , який належить позивачу та прямував перед ним, внаслідок чого автомобілі отримали матеріальні збитки та механічні пошкодження. На день дорожньо-транспортної пригоди (05.08.2019) цивільна відповідальність [PERSON] під час керування автомобілем BMW X3 державний номерний знак [NUMBER] була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», що підтверджується копією поліс ОСЦПВВНТЗ № АО/011397 терміном дії з 27 листопада 2018 р. по 26 листопада 2019 р. 07.08.2019 Позивач направив Товариству з додатковою відповідальністю «Страховій компанії «Київ Ре» повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку та всі необхідні документи. 11.06.2020 позивач повторно звернувся до відповідача ТДВ «СК» Київ Ре» із заявою про виплату страхового відшкодування із всіма необхідними документами, проте страхової виплати не отримав. Відповідно до Звіту №7625 про визначення вартості матеріального збитку, складеного суб`єктом оціночної діяльності СПД « [PERSON] (сертифікат №41/19 ФДМ України від 16.01.2019 вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу), завданого Позивачу внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] склала 28 058,73 грн., а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу склала 75 260,02 грн. Відповідно до рахунку-фактури від 06.05.2020 №А-000012, виданого ФОП [PERSON] , фактична вартість відновлювального ремонту склала 80 510,00 грн. Оскільки страхова компанія покриває лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, різницю між фактичним розміром спричиненого збитку відповідно до ст..ст.1166,1194 ЦК України, позивач просить стягнути з винуватця дорожньо-транспортної пригоди відповідача [PERSON] . Таким чином позивач у позові просить стягнути з відповідача ТДВ «СК» Київ Ре» 28 058,73 грн., вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, та 52 451,27 грн. - з відповідача [PERSON] різниця між фактичним розміром спричиненого збитку та розміром страхового відшкодування, що підлягає стягненню з страхової компанії. Згідно автоматизованого розподілу судових справ від 09.07.2020, вищезазначену справу було передано головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.07.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в справі. В ухвалі було визначено учасникам судового розгляду строки на подання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечень та пояснень щодо позову в порядку передбаченим статтями 179-181 ЦПК України. 09.10.2020 представником [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 не погоджується із заявленими до нього позовними вимогами, вважає, що весь розмір матеріальної шкоди покривається лімітом відповідальності страхової компанії. Посилається на неналежність та недопустимість як доказу звіту про визначення матеріального збитку, вважає, що суб`єкти оціночної діяльності не володіють відповідною кваліфікацією для визначення вартості такого збитку, на відміну від експертів. 15.10.2020 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених представником відповідача-2 доводів. 19.10.2020 представником відповідача-2 до суду було подано заперечення на відповідь на відзив. Відповідачем Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія « Київ Ре» відзив на позов не поданий. Відповідно до ухвали від 13.08.2021 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. У судове засідання 05.10.2021 з`явились представники позивача та відповідача-2. Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія « Київ Ре» в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження. З урахуванням думки учасників справи, судове засідання у справі було відкладено до 07.12.2021. У судове засідання 07.12.2021 з`явились представники позивача та відповідача-2. Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія « Київ Ре» повторно в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем знаходження. Про причини неявки суд до відома не поставлено, у зв`язку із чим судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-2, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, суд виходить із наступного. 05.08.2019 о 10 год. 05 хв. у місті Києві по пр-ту Відрадному, №103 водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом BMW X3 державний номерний знак [NUMBER] не витримав безпечної дистанції руху та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter державний номерний знак [NUMBER] , який прямував перед ним, внаслідок чого автомобілі отримали матеріальні збитки та механічні пошкодження. Автомобіль Volkswagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . За складеним на місці протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №427780 [PERSON] порушив вимоги п.13.1, 2.3 (б) Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.10.2019 у справі №760/23499/19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке призвело до пошкодження транспортного засобу Позивача. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Встановлено, що на день дорожньо-транспортної пригоди (05.08.2019) цивільна відповідальність [PERSON] під час керування автомобілем BMW X3 державний номерний знак [NUMBER] була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», що підтверджується копією поліс ОСЦПВВНТЗ № АО/011397 терміном дії з 27 листопада 2018 р. по 26 листопада 2019 р. 07.08.2019 позивач цінним листом з описом вкладення направив страховику повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку та всі необхідні документи. Згідно з положеннями статті 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Крім того, положеннями статті 34.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідач-1 не з`явився для огляду пошкодженого автомобіля, а тому позивач замовив у суб`єкта оціночної діяльності СПД « [PERSON] (сертифікат №41/19 ФДМ України від 16.01.2019) проведення оцінки вартості матеріального збитку. За проведення оцінки позивач сплатив 2 800,00 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 5,7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Згідно із Звітом №7625, вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу), завданого позивачу внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак [NUMBER] склала 28 058,73 грн., а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу склала 75 260,02 грн. Відповідно до рахунку-фактури від 06.05.2020 №А-000012, виданого ФОП [PERSON] , фактична вартість відновлювального ремонту склала 80 510,00 грн. 11.06.2020 позивач повторно направив лист до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування із всіма необхідними документами. Проте, документи повернулись без вручення. Відповідно до п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Згідно із положеннями статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти відповідне рішення щодо здійснення відшкодування чи відмову у його здійсненні. Встановлено, що в порушення вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «СК «Київ РЕ» в установлений законом строк рішення про виплату страхового відшкодування позивачу не прийнято, чим допущено неправомірну бездіяльність. За таких обставин, зв`язку з невиконанням відповідачем ТДВ «СК «Київ РЕ» обов`язків щодо виплати страхового відшкодування з відповідача ТДВ «СК « Київ РЕ» на користь позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що становить 28 058,73 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Суд вважає, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу № 7625, що складений СПД «Горобець Ю.М.» є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 79-80 ЦПК України, оскільки суб`єкт має сертифікат № 41/19 суб`єкта оціночної діяльності, виданим Фондом Державного майна України, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів від 26.07.2006 № 4785; звіт складений оцінювачем, який має кваліфікаційне свідоцтво; у звіті належним чином мотивована методологія оцінки вартості збитку, наведений розрахунок, складена калькуляція. Наведені представником відповідача-2 зауваження щодо можливості суб`єктами оціночної діяльності здійснювати визначення вартості матеріального збитку, завданого ДТП та наявність таких повноважень виключно у судових експертів, судом оцінюються критично, оскільки суперечать ст.ст. 5, 7, 15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». При цьому, зауважуючи щодо неналежності наданого звіту як доказу, представником відповідача-2 не заявлялось клопотання про проведення судової експертизи, незважаючи на неодноразові роз`яснення судом такого права у випадку незгоди із заявленим розміром шкоди. Щодо посилання позивача на те, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодувати винна особа в ДТП, тобто відповідач- 2 та заперечення представника відповідача-2 щодо такого відшкодування, суд зазначає наступне. Так, згідно вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у пункті 57 якої зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Враховуючи, що страховий поліс відповідача-2 діє на умовах, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сторонами не погоджено розширеного переліку випадків для страхового відшкодування, ліміт відповідальності страховика за цим полісом обмежено реальними збитками, а саме витратами, пов`язаними з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Зазначені витрати за Звітом №7625 встановлені на рівні 28 058,73 грн. і саме таку суму Позивач просить стягнути з відповідача-1, який є страховиком відповідача-2. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19) та підстав відступати від яких не існує. За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності. Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 11.08.2021 у справі № 554/8473/19 (провадження № 61-14373св20), від 21.07.2021 у справі № 757/33065/18-ц (провадження № 61-691св21), від 22.04.2021 у справі №справа № 754/5626/19 (провадження № 61-2061св20). Таким чином, відповідальність страховика за полісом обмежується одночасно і страховою сумою, і вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, стягненню з [PERSON] підлягає різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що входить до ліміту відповідальності відповідачаа-1, а саме: 80 510,00 грн. (фактична вартість відновлювального ремонту) - 28 058,73 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу/частка відповідальності страховика = 52 451,27 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, які завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору на проведення експертної оцінки №7625 від 20.08.2019, укладеного між СПД [PERSON] та [PERSON] , останнім понесені витрати за складання звіту з визначення матеріального збитку . Відповідно до рахунку на оплату та квитанції №0.0.1444756534.1 позивачем сплачено СПД [PERSON] 2800,00 грн. Враховуючи, що витрати по складанню звіту у сумі 2800 грн. підтверджені належними доказами, суд вважає, що з відповідача ТДВ «СК «Київ РЕ» на користь позивача підлягає стягненню понесена сума витрат, яку він зазнав у зв`язку з відновленням свого порушеного права. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору від 08.07.2020 №86415 Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved