Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 19 квітня 1997 року по 11 грудня 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, за час якого ними було виконано спільне інвестування в житлове будівництво на підставі Інвестиційного контракту № 17209 від 09 березня 2000 року, після виконання умов якого [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. Оскільки після розірвання шлюбу позивачка та відповідач проживають у квартирі, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а домовленості про добровільний розподіл майна ними не досягнуто, позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача судовий збір. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Повно і всебічно дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 квітня 1997 року по 11 грудня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 12). В період шлюбу на між Акціонерним товариством холдинговою компанією «Київміськбуд» в особі АКБ «АРКАДА» (Компанія) та [PERSON] (Довіритель) укладено Інвестиційний контракт № 17209 (про інвестування у житлове будівництво) від 09 березня 2000 року, за умовами якого Компанія зобов'язалась своїми силами і засобами, за рахунок вилучених від Довірителів коштів, збудувати і передати Довірителю обумовлене житло (об'єкт інвестування), а Довіритель зобов'язується забезпечити відповідне фінансування об'єкта інвестування та прийняти його у свою власність на умовах контракту (а.с.6-8). Відповідно до Акту прийому-передачі квартири інвестору від 17 серпня 2000 року замовник - Акціонерне товариство холдингова компанія «Київміськбуд» побудував та передає, а інвестор - [PERSON] сплатив 100% вартості та зайняв квартиру [ADDRESS] Загальна дійсна вартість квартири складає 67 564, 10 грн (а.с. 9). Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 20 вересня 2000 року, квартира [ADDRESS] та складається з 2-х кімнат, житловою площею 29.40 кв.м., загальною площею 64.50 кв.м. дійсно належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми сплаченого судового збору в сумі 3 654 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved