Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 17 лютого 2007 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] .. В період шлюбу було придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згодом шлюбні відносини між нами погіршилися, що призвело до розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] вигнав її разом з дитиною із квартири, Виходячи із вищевикладеного, позивач вважає, що квартира була придбана під час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Просила здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири. Відповідач [PERSON] надав до суду письмові заперечення у відповідності до яких вважав позов безпідставним та необґрунтованим. У своїх запереченнях посилається на те, що спірну квартиру було придбано на його особисті кошти у розмірі 40 000 доларів США які він взяв у борг у [PERSON] , крім того кошти на проведення додаткових будівельних та ремонтних робіт у розмірі 3000 доларів США він знову ж таки запозичив у [PERSON] .. Задля придбання побутової техніки позивач [PERSON] взяла кредит у Райффайзен банк Аваль», та щоб уникнути штрафних санкцій по кредиту позивачки він знову ж таки був вимушений звернутися до [PERSON] та позичив у неї грошові кошти у розмірі 3500 доларів США. Враховуючи викладене просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на тому, що спірна квартира була придбана на його особисті кошти які він взяв у борг у [PERSON] , а отже квартира не є спільним майном подружжя, та на підставі цього просив відмовити у задоволенні позову. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17 лютого 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси. (а.с.7). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано.(а.с.89) 25 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про заміну сторони за договором №490/04-06 про інвестування будівництва, укладеним між ТОВ «Реал-Інвест» та [PERSON] . У відповідності до вказаної угоди [PERSON] компенсував [PERSON] 140125,00 гривень інвестиційних внесків та набув прав та обов`язків інвестора за договором №490/04-06 про інвестування будівництва.(а.с.48-49) 08 липня 2010 року ТОВ «Реал-Інвест» передав, а [PERSON] прийняв об`єкт інвестування - квартиру [ADDRESS] .(а.с.45) 06 квітня 2011 року [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. (а.с.41) Відповідно до вимог ч.3 ст.368ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що спірна квартира була набута сторонами за час шлюбу, та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. А отже виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні за позивачем повинно бути визнано право власності на 1/2 її частини. Суд критично оцінює твердження відповідача про придбання спірної квартири за власний кошт, оскільки кошти на придбання квартири у розмірі 40 000 доларів на які посилається [PERSON] були отримані в борг в період шлюбу та зі згоди позивача [PERSON] (про що вказано в договорі позики а.с.113). Окрім того як на те вказує сам відповідач [PERSON] також брала кошти в кредит задля облаштування спільно придбаної квартири. Частиною 2 ст.372ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2ст.70СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши в власність за позивачем та відповідачем по 1/2 частини квартири.

Outcome: approved