Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану заяву, в якій представник заявника адвокат Острікова Ж.О. просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] з 10.01.2014 року по 01.06.2014 року, тобто на час відкриття спадщини, а саме смерті останньої, яка померла [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. Заявник [PERSON] є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері заявником вжито заходи для вступу в права на спадщину. В видачі свідоцтва на спадкове майно відмовлено, з причини неналежного документального підтвердження проживання заявника разом із спадкодавцем. Надана заявником довідка органу реєстрації місця проживання померлої [PERSON] не має жодного юридичного значення, оскільки видана установою, що розташована на непідконтрольній території України в м. Донецьк. Факт сумісного проживання зі спадкодавцем підлягає встановленню в судовому порядку, в зв`язку з чим заявник звернулася до суду за захистом оспорюваних прав. Представник заявника [PERSON] адвокат Острікова Ж.О. (діюча на підставі договору про надання правничої допомоги, ордеру на ведення цивільної справи) в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні письмово викладеним, юридично обґрунтувала вимоги довірителя зауважила, що права та інтереси підлягають захисту в порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України. Заінтересованою особою Покровською міською радою Донецької області суду адресовано відзив на заяву [PERSON] , зі змісту якого вбачається відсутність заперечень по суту заявлених вимог, при цьому зазначено щодо прийняття рішення по справі на розсуд суду, також в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявлено клопотання про проведення судового розгляду в відсутність представника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , її сусідкою була [PERSON] , яка разом з родиною, а саме чоловіком та донькою [PERSON] заселилися в будинок десь в 1984 році. Свідку відомо, що донька [PERSON] вийшла заміж та разом з чоловіком [PERSON] проживали в м. Донецьк. Після смерті чоловіка [PERSON] проживала одна, її донька дуже часто гостювала. Десь на початку 2014 року [PERSON] впала та зламала ключицю, тому донька [PERSON] забрала матір до себе в м. Донецьк, де остання й померла. Інших родичів у померлої не було. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надаючи покази повідомила суду, що з [PERSON] знайома, заявник є донькою [PERSON] , десь з 1984 року їх родина проживала за адресою: [ADDRESS] . Житло отримано [PERSON] , яка свого часу працювала двірником. Свідку відомо, що донька [PERSON] - [PERSON] після закінчення школи вступила в ВНЗ м. Донецька, вийшла заміж та переїхала з м. Покровська. Родинні відносини з матір`ю заявник завжди підтримувала, часто приїжджала зі своїм чоловіком погостювати. На початку 2014 року [PERSON] забрала [PERSON] до себе в м. Донецьк, оскільки остання зламала руку та потребувала стороннього догляду. В червні 2014 року [PERSON] повідомила, що її матір померла. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши в судовому засіданні докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Заявник [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Ульянівське Амвросіївського району Донецької області, громадянка України, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (підтверджено копією паспорта серійний [NUMBER] - а.с. 6-7). [PERSON] є донькою [PERSON] (родинні відносини документально підтверджено свідоцтвом про народження - а.с. 9, свідоцтвом про укладення шлюбу - а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла (підтверджено свідоцтвом про смерть - а.с. 11), після її смерті в порядку ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До складу спадщини після смерті [PERSON] входять нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , видане 04.01.2002 року Державним комунальним підприємством «Управління міського господарства» (а.с. 18). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя скористалася наданим ст. 1234 ЦК України правом на залишення заповіту. Згідно заповіту, нотаріально посвідченого 05.03.2002 року [PERSON] на випадок смерті зроблено розпорядження - все, на що матиме право, в тому числі квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с. 12). З дотриманням ст. 1268 ЦК України заявником [PERSON] вжито заходи для прийняття спадщини, відкритої після смерті матері, однак в реалізацію юридичних прав спадкоємця виникли певні перешкоди. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 57244997 від 16.08.2019 року - після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалася (а.с. 37). Згідно постанови приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Донецької області від 11.06.2019 року в видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] відмовлено з посиланням на норми ст. 1270 ЦК України, п. п. 3.13, 3.15, 4.14 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року та мотивуванням, що [PERSON] не було подано заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін до нотаріальної контори, фактів про прийняття спадщини не надав (а.с. 17). Для видачі свідоцтва на спадкове майно необхідно надати доказ постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на день смерті. Надати довідку органу реєстрації, або місцевого виконавчого органу заявник не має можливості з об`єктивних причин. Так, місцем проживання та смерті спадкодавця [PERSON] є м. Донецьк. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів № 1085р від 07.11.2014 року м. Донецьк Донецької області є містом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно довідки, виданої 17.05.2019 року установою, яка розташована на непідконтрольній території, маючою назву (далі мовою оригіналу) - «ЖСК «Мир-187» - [PERSON] з 15.11.1991 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , спільно з нею з 10.01.2014 року по 01.06.2014 року тимчасово проживала матір [PERSON] (а.с. 15). Вказана довідка не може бути прийнята нотаріусом. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З огляду на вказане, виникла необхідність встановлення факту спільного проживання заявника з померлою. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. В судовому порядку підлягає встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] до дня смерті останньої. Так, в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається. Зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Зареєстрованим місцем проживання [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] проживала з матір`ю [PERSON] в одному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, разом користувалися речами звичайної обстановки. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи заявника, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини розглядуваної заяви, - судом не встановлено. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Встановлення факту постійно проживання із спадкодавцем має для заявника юридичне значення, та є необхідним для оформлення ним спадкових прав. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобов`язального характеру видачі заявнику [PERSON] . свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Відповідно ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved