Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 26.02.1983 року Кодимським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеської області, актовий запис № 20 , а також після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "[PERSON] ". Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.1983 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння, між ними виникають постійні сварки. Фактичні шлюбні відносини припинені. Вони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальша спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та суперечить інтересам позивача. Майновий спір буде вирішуватись окремо. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання також не з`явився, до суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі.Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. З оригіналу свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.02.1983 року, виданого Кодимським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеської області, вбачається, що 26.02.1983 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 20. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.3). Як роз`яснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи обґрунтування позову, на який відповідач не подав заперечення, а також те, що подружжя проживають окремо один від одного, суд дійшов до висновку, що фактичні подружні стосунки сторони припинили та не бажають їх відновлювати. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що позивач не бажає жити однією сім`єю з відповідачем. Збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Примушування позивача до шлюбу з [PERSON] не допускається. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що строк на примирення надавати недоцільно, і шлюб між сторонами належить розірвати. Згідно положень ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved