Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Заявниця, [PERSON], звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропліьський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Обґрунтовуючи заяву зазначила, що її чоловік, [PERSON], [INFO], помер 23.04.2018 року в смт Фащівка Антрацитівського району Луганської області, але в органі Державної реєстрації актів цивільного стану їй було відмовлено у реєстрації смерті у звязку з тим, що документ, що підтверджує смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Вказав, що встановлення даного факту також необхідно для держаної реєстрації смерті чоловіка та отримання свідоцтва про смерть. Заявник в судовому засіданні підтримала заяву про встановлення факту смерті та пояснила, що у її чоловіка [PERSON], [INFO] була хронічна хвороба серцево-судинної недостатності, він перебував на обліку в лікарні у звязку з цією хворобою. Він помер 23.04.2018 року в смт Фащівка Антрацитівського району Луганської області, того дня вони поралися в огороді, чоловік пішов додому і там раптово помер. Поховали чоловіка 25.04.2018 року на кладовищі в смт Фащівка. На запитання суду пояснила що свідоцтво про смерть чоловіка їй було видано в смт Фащівка 02.05.2018 року, оскільки на час поховання були вихідні дні. Також зазначила, що встановлення вказаного факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволить отримати свідоцтво про смерть чоловіка, видане відповідним державним органом України та оформити допомогу на поховання, так як чоловік був пенсіонером та перебував на обліку в ПФУ м.Ізюма Харківської області. Представник заінтересованої особи, Добропліьського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився. До суду надійшло повідомлення начальника відділу, в якому останній просив розглянути справу без участі представника відділу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті [PERSON], 23.04.2018 року в смт Фащівка Антрацитівського району Луганської області, підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявниця [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території та мешкає за адресою вул..Першотравнева, 61/86, м.Добропілля Донецької обл., що довідкою від 11.05.2017 року №0000202056 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.6). Судом встановлено, що заявник [PERSON] є дружиною [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.7). З копії паспорта серії ЕК 206533 вбачається, що даний паспорт громадянина України виданий на імя [PERSON], [INFO], уродженця селища Хрустальний міста Красний Луч Луганської області (а.с.8). В судовому засіданні з пояснень заявниці встановлено, що [PERSON] перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа в м.Ізюм Харківської області та отримував пенсію в ПФУ м.Ізюма, а фактично проживав в [INFO]. Вказані пояснення підтверджується довідкою від 10.01.2018 року №0000096572 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особою, виданою управлінням соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області та копією паспорта [PERSON] Згідно копії довідки про причину смерті №12 від 24.04.2018 року (а.с.9), яка видана лікарем поліклініки №1 Державної установи «Антрацитівська центральна міська багатопрофільна лікарня» ЛНР, [PERSON], [INFO] помер 23.04.2018 року, причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ВВ №046700, [PERSON], [INFO], уродженець селища Хрустальний міста Красний Луч Луганської області, 23.04.2018 року помер в смт Фащівка Антрацитівського району Луганської народної республіки, про що виконавчим комітетом Фащівської селищної ради Антрацитівського району Луганської народної республіки складено актовий запис №15 від 02.05.2018 року (а.с.10). Вищевказані досліджені документи, а саме копія довідки про причину смерті, копія свідоцтва про смерть - видані органами та закладами смт Фащівка Антрацитівського району Луганської області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. З відмови у проведенні державної реєстрації смерті, наданої начальником Добропільського міського відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 12.07.2018 року №15.31-25/2593 вбачається, що у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 23.04.2018 року, було відмовлено, так як заявником предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.11). З повідомлення начальника Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 13.07.2018 року № 15.31-5/2647, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть [PERSON], [INFO] не виявлено. Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Даючи оцінку допустимості копії довідки про причину смерті, копії свідоцтва про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини\~ (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органом реєстрації, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянина України [PERSON], [INFO], який помер 23.04.2018 року в смт Фащівка Антрацитівського району Луганської області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для держаної реєстрації смерті чоловіка, отримання свідоцтва про смерть та оформлення допомоги на поховання. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved