Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги позивачка обгрунтовані наступним. 01 грудня 2007 року Відділом Ананьївського районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між позивачкою та [PERSON] , про що в Книзі реєстрацій шлюбів 01 грудня 2007 року зроблено запис за № 71, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . Від вказаного позивачка та відповідач мають двох неповнолітніх дітей, а саме доньку - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивачка, що з червня 2018 року сімейні відносини між нею та відповідачем було фактично припинено. Також позивачка вказує, що від виховання та матеріального утримання дітей відповідач самоусунувся, діти знаходиться повністю на її утриманні, відповідач разом з ними проживає, але в добровільному порядку коштів на утримання дітей в достатньому розмірі їй не надає та не приймає участі в утриманні дітей та додаткових тратах. На думку позивачки утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В позовній заяві позивачка вказує, що згідно довідки №3852 від 06.12.2019 року виданої Ананьївською міською радою Ананьївського району Одеської області, неповнолітні діти: донька - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] , проживають разом з нею та знаходяться на її утримані, хоча і в довідці про склад сім`ї зазначений і відповідач. За таких умов, вона не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати їхніх спільних дітей. Тому, за наведених обставин позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою та просить суд стягнути з [PERSON] [INFO] , на її користь [PERSON] [INFO] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третьої частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Після надходження справи до суду та після виконання вимог абзацу 2 частини 1 статті 187 ЦПК України головуючим суддею 13 грудня 2019 року було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням проведення підготовчого судового засідання (а.с.15). Відповідачу, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. Відповідно до супровідного листа, що міститься в матеріалах справи на адресу позивачки 13 грудня 2019 року було направлено за вихідним №491/1160/19/10515/2019 рекомендоване відправлення, в якому містилася копія ухвали про відкриття провадження (а.с.17). Вказане рекомендоване відправлення позивачкою було отримано 19 грудня 2019 року, що підтверджується «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.18). Відповідно до наявного в матеріалах справи супровідного листа від 13 грудня 2019 року на зареєстроване місце проживання відповідача рекомендованим відправленням за вихідним №491/1160/19/10516/2019 було направлено копію ухвали про відкриття провадження разом з позовною заявою та доданими до неї документами (а.с.16). При цьому, відповідачем 19 грудня 2019 року було отримано рекомендоване відправлення за вихідним №491/1160/19/10516/2019, що підтверджується наявним в матеріалах справи «Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» (а.с.19). Однак, як вбачається з матеріалів справи, що відповідач в установлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі не скористався своїми процесуальними правами та не подав до суду відзив на позовну заяву та не пред`явив зустрічний позов. При цьому, частино 8 статті 178 ЦПК України, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В подальшому, 23 березня 2020 року після виконання всіх підготовчих завдань визначених в статті 189 ЦПК України було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті, про що головуючим суддею у справі було постановлено відповідну ухвалу (а.с.27-28). У судове засідання 04 листопада 2020 року позивачка [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. При цьому, суд бере до уваги письмову заяву позивачки від 17 лютого 2020 року, в якій вона просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.20). Відповідач [PERSON] у судове засідання 04 листопада 2020 року не з`явився, про дату, час та місце проведення сповіщався належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. Однак, 03 листопада 2020 року до суду надійшла заява від відповідача, в якій він просить справу розглянути без його участі, в зв`язку з хворобою, та висловив свою позицію щодо стягнення з нього аліментів на утримання дітей (а.с.79). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги заяву позивача та відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки та відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданий 19 грудня 2007 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.3). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданий 16 липня 1999 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.4-5). Судом встановлено, що позивачка та відповідач мають спільних дітей, а саме: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 15 травня 2008 року Мигаївською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12 березня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.8). Відповідно до копії довідки Ананьївської міської ради №3852 від 06 грудня 2019 року до складу сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб [PERSON] за адресою: [ADDRESS] входять: чоловік - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). З позовної заяви вбачається, що позивачка звернулася до суду з позовною заявою з вимогою про стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З копій свідоцтв про народження неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого повторно 15 травня 2008 року Мигаївською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, та [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] виданого 12 березня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області вбачається, що батьками зазначені позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.6-8). У відповідності до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З позовної заяви вбачається, що позивачка просить в прохальній частині позовної заяви стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно позовної заяви неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають та знаходяться на утриманні позивачки. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України. З приписів частини 2 статті 182 СК України вбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, відповідач [PERSON] в заяві від 30 жовтня 2020 року зазначив, що він взагалі не може сплачувати аліменти, оскільки він не працює, так як прикутий до ліжка після важкої операції, а його пенсії в сумі 2100 грн. не вистачає навіть на ліки. Крім того, відповідач в заяві зазначив, що між ним та позивачкою була домовленість про сплату аліментів на утримання дітей в сумі 100 грн. Однак, до заяви відповідачем не було додано доказів, що позивачка згодна на сплату аліментів на утримання дітей в сумі 100 грн. Також, відповідачем було додано до заяви копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №714523 від 26 листопада 2019 року, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є інвалідом другої групи (а.с.80). Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приймає до уваги, що сторони в ході розгляду справи не досягли домовленості щодо стягнення аліментів. Докази, які б підтверджували, що відповідач добровільно утримує на належному рівні своїх дітей суду не надано, тому суд вважає, що аліменти підлягають стягненню з відповідача у примусовому порядку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , та доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову 10 грудня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття, підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 10 грудня 2019 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , є інвалідом другої групи, що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №714523 від 26 листопада 2019 року (а.с.80). Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Зі змісту частини 6 статті 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням викладеного, враховуючи те, що відповідач є інвалідом другої групи, а позивачка у справах про стягнення аліментів звільняється від сплати судового збору, суд приходить до висновку, що судові витрати в даній справі компенсуються за рахунок держави.

Outcome: approved