Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач - [PERSON] 07.08.2017 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування 1/3 частиною п'ятикімнатної квартири, за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] певної суми грошей, було прийнято рішення про звернення стягнення на 1/3 частини п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS]. Згідно протоколу №151261 проведення електронних торгів від 27.03.2016 року, реєстраційний номер лота 131208, торги з продажу 1/3 частини п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], відбулись, єдиний переможець торгів [PERSON] 24.06.2016 року був складений акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна боржника з публічних електронних торгів. 12.10.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яким посвідчено, що [PERSON] належить право власності на 1/3 частини п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], що раніше належала [PERSON] 20.10.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про виникнення у [PERSON] права власності на 1/3 частини п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS]. Таким чином, позивач посилається на те, що 20.10.2016року, тобто з моменту здійснення державної реєстрації її права власності на 1/3 частини п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], [PERSON] втратив право власності на таке майно. Крім того, позивачка вказує, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2016року у справі №520/14980/16-ц, [PERSON] було визнано таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], та виселено його з зазначеної квартири. Враховуючи, що право користування квартирою залежить від наявності права власності, та приймаючи до уваги, що 20.10.2016року вона набула право власності на 1/3 частину п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], а [PERSON] втратив це право, то відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, і 20.10.2016 року вона має право використовувати зазначене помешкання для власного проживання, та проживання членів її сім'ї, а відповідач - [PERSON], який є сином колишнього власника - [PERSON], втратив таке право. У зв'язку з чим, позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач або її представник у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача у судове засідання провести розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON] зареєстрований з 24.05.2006 року за адресою: [ADDRESS], та саме за цією адресою направлялись судові повістки на ім'я [PERSON]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований з 24.05.2006 року за адресою: [ADDRESS]. Його батькові - [PERSON] належала на праві власності 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі договору-купівлі-продажу, 08 липня 1999 року ([NUMBER]), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Похиленко Л.М., зареєстровано в реєстрі за №3004, реєстрація права власності в КП «ОМБТІ та РОН», 22 липня 1999 року, номер витягу 12603561. В провадженні Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1927/09 виданого Київським районним судом міста Одеси 20.11.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 627018 гривень 65 копійок. В рамках вказаного виконавчого провадження, державним виконавцем були здійсненні дії з реалізації належного [PERSON] нерухомого майна, а саме 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Згідно протоколу №151261 проведення електронних торгів від 27.03.2016 року, реєстраційний номер лота 131208, торги з продажу 1/3 частини п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], відбулись, єдиний переможець торгів позивач - [PERSON]. 24.06.2016 року на підтвердження вищевказаних проведених дій державним виконавцем був складений акт держаного виконавця про реалізацію нерухомого майна боржника з публічних електронних торгів. 12.10.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, яким посвідчено, що [PERSON] належить право власності на 1/3 частини п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], що раніше належала [PERSON], вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за №959. 20.10.2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про виникнення у [PERSON] права власності на 1/3 частини п'ятикімнатної квартири за адресою [ADDRESS], дата та час державної реєстрації: 20.10.2016 року 10:21:43, номер запису про право власності: [NUMBER]. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.12.2016року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], та виселено [PERSON] з житлового приміщення - квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом було встановлено, що [PERSON] є сином, тобто членом сім'ї, колишнього власника вищевказаної квартири. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] втратив право користування квартирою [ADDRESS], у зв'язку із припиненням права власності, у зв'язку з чим, факт реєстрації відповідача - [PERSON] як члена сім'ї колишнього власника квартири, носить формальний характер, та порушує права нового власника [PERSON]. При викладених обставинах, з урахуванням заочного розгляду справи, відсутності обґрунтованих заперечень відповідача - позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. При викладених обставинах та

Outcome: approved