Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , жителька [ADDRESS] , звернулася в суд з позовом до [PERSON] , жителя [ADDRESS] , в якому просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача в її користь на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони одружилися 20 листопада 2018 року, шлюб зареєстровано Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано- Франківській області, актовий запис № 541. В шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її вихованні та утриманні. Сімейне життя у сторін не склалося, так як кожен з них мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та ведення домашнього господарства. З червня 2019 року позивач та відповідач фактично проживають окремо, на розгляді Городенківського районного суду перебуває цивільна справа №342/90/21 про розірвання шлюбу. Після припинення спільного проживання, відповідач запевнив позивача, що буде навідуватися до дитини та надавати кошти для утримання. Однак востаннє він навідав сина у серпні 2020 року. Коштів, які відповідач час від часу надсилає, явно недостатньо для забезпечення дитині нормального рівня життя. Відповідач фізично здоровий, працездатний, систематично їздить на заробітки за кордон. Розмір заробітку відповідача позивачу невідомий. Згідно приписів ст.141 СК України відповідач повинен приймати участь у матеріальному утриманні сина нарівні із позивачем. Однак, кошти на утримання дитини він надає нерегулярно та в розмірі, що не покриває необхідних витрат. Так, за 2020 рік відповідач передав позивачу 100 доларів США (що еквівалентно 2800 грн.) та 500 грн. на День народження сина, що в загальному складає 275 грн. утримання на місяць. Ця сума в шість разів менша від встановленого державою мінімуму. Отже, відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини систематично, як це передбачено приписами ст.ст.180, 181 Сімейного кодексу України, що змушує позивача звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Син сторін [PERSON] росте та розвивається, потребує збалансованого харчування та вітамінів, предметів гігієни, розвиваючих іграшок, книжок. Після стрімкого росту цін все перелічене вимагає значних матеріальних витрат, і участь відповідача у їх забезпеченні є його обов`язком. Ці витрати носять систематичний характер і повинні покриватися відповідачем щомісяця, а не раз на рік, коли йому заманеться. Крім того, [PERSON] постійно спостерігається у лікаря з приводу травми, отриманої при пологах, раз на місяць позивач возить його в Івано-Франківську ОДКЛ для консультацій. Відповідач у справі за законом зобов`язаний приймати участь у забезпеченні всіх перелічених вище потреб сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити; не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом направлення поштового відправлення за адресою реєстрації місця проживання, яке повернулося до суду без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідач причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження згідно гл.10 Розділу ІІІ ЦПК України. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи з ухваленням, відповідно до ст. 280 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 20 листопада 2018 року Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області вбачається, що шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 20 листопада 2018 року Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 541. Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 5 від 07.05.2019 року, що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07 травня 2019 року виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 33, виданою 21.01.2021 Виноградською сільською радою доводиться, що син сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7-8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Судом встановлено, що відповідач не надає кошти для утримання сина [PERSON] в достатньому розмірі. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачем підстави позовних вимог, обставини, визначені ст.ст. 181-183 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача в користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду з позовом 28.01.2021, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити негайному виконанню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки судом задоволено позов, то з відповідача слід стягнути до державного бюджету судовий збір в розмірі, передбаченому пп.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - 908,00 грн. На підставі ст.ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved