Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» грошових коштів в розмірі 5823,00 дол. США за договорами банківських вкладів, укладених між позивачем та відповідачем. Позивач неодноразово звертався до банку із заявою про повернення сум депозитів, але банк повернув колиши лише частково. Станом на 28.04.2015 року банк не виконав свої зобов'язання щодо повернення суми вкладів у розмірі 5823,00дол. США, які позивач просить стягнути на його користь. Позивач та його представник позов підтримала у повному обсязі просила його задовольнити, просили ухвалити заочне рішення.. Представник відповідача у судові засідання жодного разу не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав суду письмові заперечення на позов, з заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони без поважних причин. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст.10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони в справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено наступні договори: Договір - заява № 313731/3491/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові Гроші» па 1 міс. в іноземній валюті від 06 січня 2015 року на суму 2000 доларів США 00 центів під 12, 5 % річних. Строк повернення вкладу (депозиту) 06 лютого 2015 року; Договір - заява № 313731/3521/3-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові Гроші» па 1 міс. в іноземній валюті від 06 січня 2015 року па суму 3000 (три тисячі) доларів США 00 центів під 12, 5 % річних. Строк повернення вкладу (депозиту) 06 лютого 2015 року; Договір - заява № 313731/12346/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові Гроші» на 1 міс. в іноземній валюті від 20 січня 2015 року на суму 1 373 (одна тисяча триста сімдесят три) долари США 00 центів під 12, 5 % річних. Строк повернення вкладу (депозиту) 20 лютого 2015 року. 30 березня 2015 року було укладено Додаткову угоду № 313731/12346/1-15 до Договору - заяви № 313731/12346/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові Гроші» на 1 міс. в іноземній валюті від 20 січня 2015 року, за якою продовжено строк розміщення грошових коштів у сумі 1373 (одна тисяча триста сімдесят три) долари США 00 центів до 22 квітня 2015 року. Після спливу строків розміщення вкладів позивач звернувся до відповідача з заявами про повернення грошових кошті за вказаними вкладами, однак вклади повернені не були. Станом на 28 квітня 2015 року загальна сума боргу за трьома договорами складає 5 823 (п'ять тисяч вісімсот двадцять три) долари США 00 центів. Згідно з ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а. також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 5823,00доларів США. Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню і сума судового збору, що становить 1086,27грн

Outcome: approved