Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач 11.04.2019 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.11.2015 по 01.11.2018 у розмірі 7526,76 грн. відповідно до розміру частки у праві власності, а саме: з [PERSON] 3367,45 грн., з [PERSON] 4209,31 грн.; інфляційні витрати у сумі 1128,93 грн.: з [PERSON] 501,75 грн., з [PERSON] 627,18 грн.; 3% річних у сумі 303,43 грн.: з [PERSON] 134,86 грн., з [PERSON] 168,57 грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі є співвласниками житлового приміщення [ADDRESS] , при цьому розмір частки [PERSON] складає 4/9 частки, розмір частки [PERSON] складає 5/9 часток. Як власники житла вони є споживачами житлово-комунальних послуг, які надає позивач. Позивач свої зобов`язання по наданню послуг виконував, проте відповідачі у повному обсязі не сплачували нараховані суми за надані послуги, що свідчить про неналежне виконання ними своїх зобов`язань, і що призвело до виникнення боргу у вказаному розмірі. ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» звертався у 2018 році звертався до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу із заявою про видачу судового наказу про стягнення зі споживачів вказаної заборгованості, однак суд відмовив у видачі судового наказу, тому позивач звертається до суду з цією позовною заявою. Заочним рішенням суду від 24.09.2019 позовні вимоги було задоволено, стягнуто з відповідачів заборгованість в солідарному порядку. Ухвалою суду від 30.11.2020 заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надали. За таких обставин відповідно до положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідачі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , яка згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 145114226 від 13.11.2018 належить їм на праві спільної часткової власності з розміром часток: [PERSON] 4/9, [PERSON] - 5/9 /а.с.13/, а отже є побутовими споживачем послуг, які надає підприємство Позивача. Між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню з іншого боку, житлово-комунальних послуг, які врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин між сторонами. Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено обов`язок споживача своєчасно сплачувати житлово - комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами\~закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору між позивачем та відповідачем не позбавляє позивача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові великої палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. Статтею 13 Конституції України та положеннями ч.4 ст.319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Згідно зі ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому суд погоджується, що відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті житлово-комунальних платежів. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчини на користь другої сторони певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.526 цього Кодексу зобов`язання повинно виконуватися належним чином. Статтею 525\~ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Правильність нарахування суми боргу підтверджується розрахунком заборгованості за житлово-комунальні послуги, з якого видно, що з листопада 2015 року по листопад 2018 року відповідачі не здійснювали оплату за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка за вказаний період становить 7576,76 грн. /а.с.10/. Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наданим позивачем розрахунком підтверджено, що станом на 11.11.2018 року інфляційні збитки становлять 1128,93 грн., 3% річних 303,43 грн. /а.с.11-12/, ці суми відповідачами не заперечуються, а тому також підлягають стягненню. Суд враховує, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.12.2018 було відмовлено Позивачу у видачі судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів, а отже Позивач обґрунтовано звернувся до суду з цим позовом. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Оскільки доказів оплати позивачу спожитих житлово-комунальних послуг відповідачі не надали, основною причиною їх непогодження з заочним рішенням суду було стягнення заборгованості в солідарному порядку, а тому суд вважає, що позивачем доведено наявність заборгованості, яка підлягає стягненню. При цьому суд керується нормою ч.1 ст.360 ЦК України, якою визначено утримання майна, що є у спільній частковій власності . Згідно з цією статтею співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Тому суд вважає обґрунтованою вимогу Позивача про стягнення з кожного з відповідачів заборгованості за послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій у розмірі відповідно до розміру частки у праві власності, та вважає, що саме у зазначеному позивачем розмірі і пропорційно розміру частки у праві власності підлягає стягненню основана заборгованість, а також інфляційні витрати і 3% річних, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Також підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір.

Outcome: approved