Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

КП «Теплокомуненерго» (надалі Позивач) 16 червня 2014 року звернулося до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до особового рахунку [NUMBER] виникли цивільно-правові відносини за якими КП «Теплокомуненерго» надавались житлово-комунальні послуги. Відповідач проживає в квартирі, яка належить до приватного житлового фонду, отримує послуги, однак не сплачує кошти за надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 01 березня 2014 року в сумі 5 091 грн. 56 коп. Просить суд стягнути заборгованість за надані послуги з теплопостачання, та судові витрати згідно розрахунку. В судове засідання представник позивача не з'явився, в листі до суду на позовних вимогах наполягає посилаючись на викладені обставини та наполягає на стягненні саме вказаної суми. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач двічі в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись повідомлення із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 526, 610-612, 614, 615, 617, 625, 903 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми. За змістом ч.1 ст. 901 та ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 3 п. 5 ст. 20 Закону "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 р., ст.ст. 67, 68 ЖК України, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання квартири [ADDRESS]. Відповідач не зареєстрована за вказаною адресою, однак користується послугами позивача по забезпеченню тепловою енергією відповідно до особового рахунку, про що свідчить наявність розрахункової (абонентської) книжки, але свої зобов'язання по оплаті отриманих послуг виконує неналежно. Сума боргу підтверджується відповідним розрахунком і становить 5 091 грн. 56 коп. заборгованості по оплаті за отриману теплову енергію. Заяв про відмову від користування послугами від споживача у справі на адресу позивача не надходило. Суд не входить в оцінку доказів щодо розміру тарифу з житлово-комунальних послуг. Суд керується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, яка є обов'язковою для застосування, за якою Верховний Суд України зазначив, що споживачі зобов'язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. При цьому відсутність договору на надання житлово - комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За відсутності оформлення договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України покладається на боржника. Суд дійшов висновку, що правовідносини, які склались між сторонами про надання послуг з житлово - комунальних послуг є грошовим зобов'язанням, у якому серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно - правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань по сплаті заборгованості за надані послуги. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення вказаних сум за договором у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Суд враховує, що це є спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь КП «Теплокомуненерго» повністю в сумі 5 091 грн. 56 коп. Саме такий розмір заборгованості суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача, а також 3% річних в розмірі 142 грн. 69 коп. та індекс інфляції в сумі 47 грн. 39 коп, а всього 5 281 грн. 64 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved