Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 06.02.2020 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Свій позов позивач мотивує тим, що з 20.12.2002 відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . Відповідач більше року без поважних причин в будинку не проживає, змінив місце свого проживання, де проживає на даний час, позивачу не відомо. Відповідач створює перешкоди для позивача у реалізації права власності на будинок, оскільки позивач не може оформити житлову субсидію і не може надати довідку про доходи відповідача до органів соціального забезпечення. У суд позивач не з`явився, надав письмову заяву в якій позов підтримав та просив його задовольнити, справу просив розглянути без його участі. Відповідач у суд не з`явився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений, відзив до суду не подав. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 25.02.2020 відкрито провадження у справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 14.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач був належно повідомлений про розгляд справи, що підтверджується повідомленням по справі, однак, відзив до суду на позов, не надав, про причини неподання суду відзиву не повідомив, зустрічного позову не пред`являв, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно договору купівлі - продажу квартири від 03.10.2019 року посвідченого Курінним В.В., державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за № 1231, [PERSON] , [PERSON] (продавці) продали та передали, а [PERSON] (покупець) прийняла у власність (купила) квартиру за [ADDRESS] . (а.с.5-6). За даними витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183418606 від 03.10.2019, [PERSON] є власником квартири, за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1839913571257, номер запису про право власності: 33509464, підстава виникнення - договір купівлі - продажу, квартири, серія та номер: 1231, виданий 03.10.2019, видавник: Шполянська державна нотаріальна контора (а.с.7). Довідкою виданою виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, Черкаської області від 20.01.2020 № 188, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується, що до складу сім`ї/ зареєстрованих/ входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , донька, [PERSON] , [INFO] , мешканець. (а.с.8). Згідно по квартирної карточки за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . (а.с.9). Відповідно до підтвердження депутата Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Мусюри І.В., підпис якого стверджений секретарем Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області 20.01.2020, [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за даною адресою не проживає більше року. (а.с.10). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свої вимоги порушенням права вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Як на правову підставу позову посилалася на статтю 405 ЦК України, ст. 71 Житлового кодексу України та вказувала, що відповідач більше одного року, не користується ним, у будинку не проживає, де проживає на даний час невідомо. Крім того відповідач створює перешкоди у реалізації позивачу права власності на будинок, оскільки остання не може оформити житлову субсидію і не може надати довідку про доходи відповідача. Згідно з ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно абз.2,3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до п.39. Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно до ч.ч.2, 3 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 1,2, ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 163 ЖК УРСР, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення. Верховний Суд у своєму рішенні від 23.07.2018, справа № 754/15850/15-ц зазначив, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР). Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №638/13030/13 від 25.07.2018 року, предметом розгляду якої було питання про усунення перешкод у користування житловим приміщенням, виселення. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в абз.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Верховний суд України у справі від 16.11.2016 року № 6-709цс16, предметом розгляду якої було (визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації), дійшов висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою, такий висновок міститься у рішенні Верховного суду України, від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] , фактично зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживає за даною адресою протягом одного років, що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Шполянської міської ради Черкаської області та підтвердженням депутата Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади (а.с.8-10). Тобто, відповідач відсутній за адресою реєстрації без поважних причин понад 1 рік. В той же час, така реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права власності на будинок, що проявляється в неможливості оформити субсидію на житло. При цьому, доказів того, що відповідач являється членом сім`ї позивача, в матеріалах справи не міститься. Крім того позивач сам заявляє, що відповідач не є родичем та членом сім`ї позивача. Тому, норми ст. 405 ЦК України, на які посилається позивач, в даному випадку застосуванню не підлягають. Враховуючи те, що всі докази, що містяться у справі підтверджують факт відсутності відповідача, без поважних причин, понад шість місяців, за зареєстрованою адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що відповідач порушує права позивача як власника квартири, що проявляється у неможливості оформити житлову субсидію Тому, суд вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням за даною адресою. При цьому суд застосовує норми ч.1 ст. 71 та ст. 72 ЖК УРСР. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання немає. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі ст.ст.41, 47, 55 Конституції України, ст.ст.16, 321, 389, 391 ЦК України, ч.4 ст.9, ст.ст.71,72 ЖК УРСР ст. ст.3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207,

Outcome: approved