Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить суд стягнути проценти за користування коштами в сумі 1445 доларів США, три проценти річних в сумі 479 доларів США, неустойку за неналежне виконання зобов'язань за Договором позики від 10.11.2010р. в сумі 424000,00 гривень, звернути стягнення за Іпотечним договором від 10.11.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4101, на нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР від 12.11.2008 року, реєстраційний номер №8-08-294748 Пг, згідно із розпорядженням від 12.11.2008р. №5946 Пг, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.12.2008р.та записано в реєстрову книгу за №П-8-31122 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27921808, виданого КП «ХМБТІ» 08.11.2010р., реєстраційний №32004327, визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу; за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити вимоги Позивача за Договором позики від 10.11.2010р., що визначені Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. в сумі 376832,17 грн.; виселити відповідачів з іпотечного майна, також позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати у справі. В обґрунтування позову позивач зазначав, що 10.11.2010 року між ним - [PERSON], та відповідачами - громадянами України [PERSON], [PERSON] був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4099, згідно якого позивач передав відповідачам в позику грошові кошти на суму 19860 доларів США з умовою повернення цих коштів у строки та порядку, визначеному договором. Однак, всупереч досягнутим сторонами за умовами Договору позики домовленостями, відповідачі не виконали належним чином взяті на себе зобов'язання і порушили порядок розрахунків за Договором позики. У зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики. За результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Малахової Г.І., 3-я особа - реєстраційна служюа ХМУЮ про визнання договорів недійсними Фрунзенським районним судом м. Харкова було прийнято рішення, яке ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.08.2014 р. було залишено без змін. Даним рішенням в задоволенні зустрічного позову було відмовлено повністю,а позов [PERSON] було задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів - [PERSON], [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 161695 грн. 85 коп., що еквівалентно 13760 доларів США; проценти за період користування у розмірі 40355 грн. 61 коп.; три проценти річних від простроченої суми з 16.11.2011р. по 23.09.2013р. - 9643 грн.86 коп., що еквівалентно 820,67 доларів США; неустойку в розмірі 161695,85 грн., та судовий збір з кожного в розмірі 1720,50 грн. Таким чином, згідно вказаного рішення суду, яке набрало законної сили, за укладеним Договором позики з відповідачів на користь позивача стягнуто кошти. З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за Договором позики від 10.11.2010р. позивачем із відповідачами 10.11.2010р. було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4101. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно: квартиру загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР від 12.11.2008 року, реєстраційний номер №8-08-294748 Пг, згідно із розпорядженням від 12.11.2008р. №5946 Пг, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.12.2008р.та записано в реєстрову книгу за №П-8-31122 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27921808, виданого КП «ХМБТІ» 08.11.2010р., реєстраційний №32004327. Відповідачі свого боргу за Договором позики не повернули, це грошове зобов'язання залишилося невиконаним, і відповідно, не припинилося. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідачів відповідно до ст.625 ЦК України проценти за користування коштами та три проценти річних за період з 23.09.2013р.по 20.11.2014р. на суму боргу за Договором позики в розмірі 13760 доларів США, встановлену рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. Крім того, сторонами передбачено в Договорі позики штраф за прострочення виконання зобов'язань, у зв'язку з чим, позивач просить стягнути неустойку у розмірі 424000,00 грн. за період з 23.09.2013р. по 20.11.2014р. 10 листопада 2014 року від імені позивача відповідачам засобами поштового зв'язку рекомендованою кореспонденцією та цінним листом з оголошеною вартістю була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором. Таким чином, на думку позивача, виходячи з умов Іпотечного договору та враховуючи невиконання відповідачами зобов'язань за Договором позики, позивач набув права звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором для задоволення своїх вимог за Договором позики. У судове засідання позивач та представник позивача за довіреністю не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просили суд постановити по справі заочне рішення у разі неявки відповідачів. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи були попереджені заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явився в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з'явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні із наявних матеріалів справи достовірно встановлено, що 10.11.2010 року між позивачем - [PERSON], та відповідачами - громадянами України [PERSON], [PERSON] був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4099, згідно якого позивач передав відповідачам в позику грошові кошти на суму 19860 доларів США з умовою повернення цих коштів у строки та порядку, визначеному договором. Однак, всупереч досягнутим сторонами за умовами Договору позики домовленостями, відповідачі не виконали належним чином взяті на себе зобов'язання і порушили порядок розрахунків за Договором позики. У зв'язку з чим, позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики. За результатами розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за Договором позики та за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Малахової Г.І., 3-я особа - реєстраційна служюа ХМУЮ про визнання договорів недійсними Фрунзенським районним судом м. Харкова 27.05.2014 року було прийнято рішення, яке Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.08.2014 р. було залишено без змін. Даним рішенням в задоволенні зустрічного позову було відмовлено повністю,а позов [PERSON] було задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів - [PERSON], [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 161695 грн. 85 коп., що еквівалентно 13760 доларів США; проценти за період користування у розмірі 40355 грн. 61 коп.; три проценти річних від простроченої суми з 16.11.2011р. по 23.09.2013р. -9643 грн.86 коп., що еквівалентно 820,67 доларів США; неустойку в розмірі 161695,85 грн., та судовий збір з кожного в розмірі 1720,50 грн. Таким чином, згідно вказаного рішення суду від 27.05.2014р., яке набрало законної сили, за укладеним Договором позики з відповідачів на користь позивача стягнуто кошти в розмірі 376832,17 грн. З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за Договором позики від 10.11.2010р. позивачем із відповідачами 10.11.2010р. було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим номером №4101. Предметом іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно: квартира загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею - 26,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету ХМР від 12.11.2008 року, реєстраційний номер №8-08-294748 Пг, згідно із розпорядженням від 12.11.2008р. №5946 Пг, зареєстрованого комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.12.2008р.та записано в реєстрову книгу за №П-8-31122 згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №27921808, виданого КП «ХМБТІ» 08.11.2010р., реєстраційний №32004327. Відповідачі свого боргу за Договором позики не повернули, рішення суду не виконали, у зв'язку з чим, грошове зобов'язання залишилося невиконаним, і відповідно, не припинилося. Статтею 590 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана норма права не обмежує право кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після звернення кредитора в суд або навіть після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором законом або іншим актом цивільного законодавства. Як було встановлено рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. розмір неповернутої відповідачами частини боргу за договором позики становить 13760 доларів США. Тому нарахування процентів за користування відповідачами коштами позивача та трьох процентів річних здійснюється позивачем саме на цю суму. Таким чином, обгрнутованою та такою, що підлягає задоволенню є позовна вимога щодо стягнення з відповідачів процентів за користування коштами розмірі 1445 доларів США та трьох процентів річних в розмірі479 доларів США за період з 23.09.2013р.по 20.11.2014р. на суму боргу за Договором позики в розмірі 13760 доларів США, встановлену рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.05.2014р. Крім того, згідно п.7 Договору позики від 10.11.2010р. за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідачі повинні сплатити на користь позивача штраф (пеню) в розмірі 1000 гривень за кожен день прострочення. Згідно наданого позивачем розрахунку сума неустойки за прострочення виконання зобов'язань складає 424000,00 грн. за період з 23.09.2013р. по 20.11.2014р., є обгрнутованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.530 ЦК України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений Договором. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою. Відповідно до ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, отримати задоволення за рахунок заставленого майна. Відповідно до ч.2 ст.590 ЦКУ заставодержатель набуває право звернення на стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦКУ іпотекою є застава нерухомого майна. Згідно з ч.1 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Умовами Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється Іпотекодержателем у разі прострочення Іпотекодавцем сплати боргу більш ніж на п'ять днів за Договором позики, в забезпечення якої укладається цей договір. Підписанням Іпотечного договору відповідачі погодилися, що у разі настання зазначених підстав Іпотекодержатель (Позивач) звертає стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Ст.7 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлю основне зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст.39 ЗУ «Про іпотеку», ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає початкову ціну для його подальшої реалізації. Згідно ч.1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком, наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.2, ч.3 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок у встановлений або інший погоджений строк сторонами добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. 10 листопада 2014 року від імені позивача відповідачам засобами поштового зв'язку рекомендованою кореспонденцією та цінним листом з оголошеною вартістю була направлена письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором. У зв'язку з належним направленням позивачем вимоги про добровільне звільнення іпотечного майна, відповідачі є належним чином повідомлені позивачем про необхідність виселитись з квартири, що є предметом іпотеки, протягом 30-денного терміну. З огляду на викладені вище обставини та письмові докази, якими вони підтверджуються, в порядку ч.2 ст.39 ЗУ «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачі підлягають примусовому виселенню з предмета іпотеки. Згідно ч.1 ст.41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, у зв'язку з непогашенням Відповідачами заборгованості за Договором позики, позовна вимога про стягнення процентів за користування, трьох процентів річних, неустойки та позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з предмету іпотеки підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви суд стягує з відповідачів на користь позивача в дольовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved