Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач вказує в заяві від 22 грудня 2015 року, що ним та [PERSON] 27 лютого 2008 року укладено кредитний договір № 0802/102. Згідно договору ПАТ КБ "Приватбанк" надав відповідачу кредит в розмірі 70 000 гривень на термін до 21 лютого 2011 року, а [PERSON] мав повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, встановлених договором. Тоді ж, 27 лютого 2008, було укладено договір поруки за № 0802/102 ДП з [PERSON], відповідно до п. 4 якого у випадку неналежного виконання Боржником своїх зобов'язань Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитиром на всю суму заборгованості, встановлену на день подання позовної заяви. Погашення заборгованості мало здійснюватися позичальником [PERSON] наступним чином: шляхом внесення щомісячного платежу в період його сплати для погашення заборгованості за кредитом, який складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також з інших витрат згідно кредитного договору, а у випадку порушення зобов'язань за договором позичальник відсотки за договором мала сплачувати у подвійному розмірі на місяць, що нараховуються від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що відповідач не надав банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору. Станом на 17 листопада 2015 року за [PERSON] рахується заборгованість в сумі 56 316 гривні 58 копійки, в тому числі - за кредитом 14 413,60 грн., по процентах за користування кредитом - 16130,71 грн., по пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором 22 772,27 грн. штрафи: фіксована частка - 250 грн., процентна складова 1314,39 грн. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2012 р. з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» солідарно стягнуто 30 028,77 грн., тому сума заборгованості становить 27\~852,20 грн. На підставі ст. 525-527,530, ЦК України банк просить стягнути суму заборгованості та судові витрати з відповідачів солідарно. В судове засідання представник позивача [PERSON] надіслав заяву в якій позовні вимоги в такому вигляді підтримав, просить справу слухати в його відсутність, згідний на прийняття заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, їх представник адвокат [PERSON] звернуті до відповідачів вимоги визнав частково - лише щодо стягнення з них процентів в розмірі 8\~202 гривні 67 копійок. Таку свою позицію обгрунтовують наступним. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-120цс15 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, дійсно не припиняє правовідносин сторін кредитного договору і не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє позикодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України. Оскільки позивачем вже стягнуто тіло кредиту на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2012 року, станом на це число простроченої заборгованості за тілом кредиту не існувало, а тому повторне стягнення вказаної заборгованості є неправомірним. В той же час, вказаним рішенням суду було стягнуто також заборгованість по процентах в сумі 7 928 гривень 04 копійки, а тому нараховані суми процентів за даним позовом станом на 17 листопада 2015 року в розмірі 16 130 гривень 71 копійка мають бути зменшені на суму процентів, стягнутих за рішенням суду. Таким чином, розмір процентів, який підлягає стягненню має становити 8\~202 гривні 67 копійок. Для нарахування пені у відповідності з вимогами ч.2 ст. 258 ЦК України застосовується позовна давність один рік. Позивач з позовом в суд звернувся 22 січня 2016 року, а дія кредитного договору закінчилася 21 лютого 2011 року, тому позивачем пропущено річний строк спеціальної позовної давності для стягнення пені та штрафів. Крім того, суд вважає, що штрафи нараховані банком в сумі 250 гривень (фіксована частина) та 1 314 гривень 39 копійок (процентна складова) поряд з пенею є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому виходячи з вимог ст. 61 Конституції України особа не може бути двічі притягнута до юридичної відповідальності одного виду, яким згідно ст. 549 ЦК України є пеня і штраф, за одне й те саме правопорушення. З посиланням на правову позицію Верховного Суду України № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року просить у вимогах про стягнення штрафів відмовити взагалі. Оцінивши доводи позивача, наведені в позовній заяві, вислухавши представника відповідачів адвоката [PERSON], дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку по те, що позовні вимоги банку мають бути задоволені частково, в тих обсягах, що їх визнав представник відповідачів. На обгрунтування такого висновку суд зазначає наступне. Сторони 27 лютого 2008 року уклали кредитний договір, згідно з яким Банк надає відповідачу кредит в розмірі 70 000 гривень, а позичальник зобов'язаний сплатити кожного місяця щомісячний платіж в розмірі 2 599 грн., а в останній місяць 2\~720 грн. 60 коп. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування ним. Факт надання банком коштів відповідачу [PERSON] в розмірі згідно з умовами Договору сторонами не оспорюється. Як слідує із рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27 грудня 2012 року, яке набрало законної сили, у зв'язку з несвоєчасною сплатою щомісячних платежів і утворенням простроченої заборгованості з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] вже було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 0802/102 від 27.02.2008 року в сумі 30 028 гривень 77 копійок, в тому числі залишок заборгованості за тілом кредиту в сумі 17 414 гривень 39 копійок, заборгованість по процентах в сумі 7 928 гривень 04 копійки, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 2\~827 грн. 83 коп., штрафи: фіксована частка 250 грн., процентна складова 1408 грн. 51 коп. Таким чином, вимогу банку про стягнення з [PERSON] та [PERSON]С в загальній сумі заборгованості за кредитом її частку в розмірі 27 852 грн. 20 коп. слід визнати неправомірною. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1206цс15 позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. В ній також зазначено, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Тобто, нарахування процентів за користування кредитом і пені після закінчення строку дії договору аж до ухвалення судового рішення та його фактичного виконання не суперечить вимогам цивільного законодавства. Однак, суд повністю погоджується з позицією сторони відповідача про те, що проценти за користування кредитними коштами банку, які були нараховані відповідачу [PERSON] в період до 27 липня 2012 року і стягнуті рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 27 грудня 2012 року, повторно стягуватися з [PERSON] та [PERSON]С не повинні. Таким чином, відповідачем вірно нарахована сума заборгованості по процентах, яка підлягає стягненню з відповідачів 8 202 грн. 67 коп. Що ж стосується розміру пені, яку слід стягнути з [PERSON] та [PERSON], то в цьому зв'язку суд зазначає наступне. У відповідності з ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. А згідно з ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Банк звернувся з даним позовом в суд 25 січня 2016 року. пеню ним нараховано в сумі 22\~772 грн. 27 коп. При цьому позивачем не враховано, що за наявності судового рішення про стягнення основної суми заборгованості пеня має розраховуватися за останні 12 місяців до дня звернення в суд, але не далі як до дня закінчення дії кредитного договору. Нарахування неустойки поза межами дії кредитного договору в такому випадку цивільним законодавством не передбачено. Кредитний договір сторін діяв до 21 лютого 2011 року. А тому позивач пропустив річний строк позовної спеціальної давності для стягнення пені та штрафів. Як встановлено в судовому засіданні штрафи, які банк просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON], передбачені Договором при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за Договором понад 30 календарних днів. За наведених обставин суд приходить до висновку, що нарахування і стягнення вказаних штрафів в розмірі 500 гривень та 1314 гривень 39 копійок поряд зі стягненням неустойки, що нараховані з одних і тих же підстав - порушення строків виконання зобов'язання, є одним і тим же видом відповідальності за одне і теж саме правопорушення і суперечить вимогам ст. 61 Конституції України. А згідно з правовою позицією Верховного Суду України в справі № 6-116цс13 подвійна відповідальність в таких випадках відсутня лише у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, і лише в такому випадку одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. А тому в цій частині вимог банку має бути відмовлено. Задовольняючи частково вимоги банку, суд покладає на відповідачів [PERSON] та [PERSON] судовий збір в розмірі 1378,00 гривень, що відповідає розміру задоволених вимог банку, який діяв на час звернення його в суд з цим позовом.

Outcome: approved