Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач в особі ПП «Шериф-захищати та охороняти» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг. Мотивуючи свої вимоги тим, що 06 жовтня 2018 року між ПП «Шериф-захищати та охороняти» та [PERSON] укладено Договір про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № «6004547 КОМ/А). Відповідно до умов цього Договору, ПП «Шериф-захищати та охороняти» надає [PERSON] послугу визначену п. 1.3.1., а сааме - охорона об`єкта - здійснюється виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації, яка встановлена на об`єкті замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду групи швидкого реагування з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання охоронної сигналізації, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на об`єкт. Пунктом 1.2. договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в Додатку № 1 до Договору. Так, згідно п.1. Додатку №1 адреса об`єкта - [ADDRESS] . Вартість обраних замовником послуг, згідно переліку викладеному в пункті 1.3. Договору, визначаюгься у Додатку№ 1 (пункт 2). В свою чергу згідно п.2. Додатку №1 вартість обраних Відповідачем послуг складає 460 грн. 00 коп.за один місяць їх надання. Водночас пунктом 2.4. Договору передбачено, що ціна за послуги може змінюватися і визначатись та коригуватись. Виконавцем, залежно від зміни норм витрат на здійснення таких послуг, цін на ринку, збільшення розміру податків, зборів, інших обов`язкових платежів, тощо, на основі наданого Виконавцем повідомлення. У випадку, якщо Замовник в 15-ти денний термін з дня отримання повідомлення про зміну ціни не повідомив виконавця про прийняте рішення, тоді зважається, що замовник погоджується здійснювати оплату послуг за новими цінами. Так, на початку червня 2019 року замовник був повідомлений виконавцем та обізнаний про міну вартості послуг до рівня 506 грн. 00 коп. на місяць, починаючи з 01.07.2019р. Про відмову від послуг за Договором замовник не повідомляв, продовжував користувався відповідними послугами виконавця та сплачувати їх вартість з урахуванням змін. Згідно положень п.2.3 Договору оплата за цим договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться замовником щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця в якому надаються послуги. Водночас, відповідно до гі.3.2.15. Договору замовник зобов`язаний своєчасно та у повному осязі здійснювати оплату послуг, що надаються виконавцем згідно умов Договору. Крім того, п.п.8.1. - 8.2. Договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до закінчення дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовжений на той же термін, без обмежень кількості разів продовження діі договору. Згідно підпункту «а» п.4.1.4. Договору виконавець має право достроково розірвати договір попередньо повідомивши про це замовника, якщо останній не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору. Позивач виконав свої зобов`язання за Договором, надавши відповідні послуги в повному обсязі. Проте, відповідачем не виконуються грошові зобов`язання по сплаті вартості наданих позивачем послуг. У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем грошових зобов`язань по сплаті вартості послуг, починаючи з 01 травня 2020 року послуги, що передбачені умовами Договору, виконавцем не надаються на підставі п.4.1.1. Договору, водночас станом на 23 червня 2020 року загальна заборгованість відповідача за договором складає 2 518 грн. 00 коп., яку просить стягнути з відповідача на користь позивача. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що сторони перебували у договірних (зобов`язальних правовідносинах. Так, 06 жовтня 2018 року між ПП «Шериф-захищати та охороняти» та [PERSON] укладено Договір про надання послуг за допомогою технічних засобів охорони № «6004547 КОМ/А). Відповідно до умов цього Договору, ПП «Шериф-захищати та охороняти» надає [PERSON] послугу визначену п. 1.3.1., а сааме - охорона об`єкта - здійснюється виконавцем шляхом спостереження за станом технічних засобів охоронної сигналізації, яка встановлена на об`єкті замовника та автоматично сповіщає про проникнення в приміщення чи порушення архітектурно-будівельних конструкцій, а також забезпечення негайного виїзду групи швидкого реагування з метою вжиття заходів, спрямованих на встановлення причин спрацювання охоронної сигналізації, та при необхідності - затримання осіб, які проникли на об`єкт. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Пунктом 1.2. договору визначено, що послуги надаються за адресою, яка вказана в Додатку № 1 до Договору. Так, згідно п.1. Додатку №1 адреса об`єкта - [ADDRESS] . Вартість обраних замовником послуг, згідно переліку викладеному в пункті 1.3. Договору, визначаюгься у Додатку№ 1 (пункт 2). В свою чергу згідно п.2. Додатку №1 вартість обраних Відповідачем послуг складає 460 грн. 00 коп.за один місяць їх надання. Водночас пунктом 2.4. Договору передбачено, що ціна за послуги може змінюватися і визначатись та коригуватись. Виконавцем, залежно від зміни норм витрат на здійснення таких послуг, цін на ринку, збільшення розміру податків, зборів, інших обов`язкових платежів, тощо, на основі наданого Виконавцем повідомлення. У випадку, якщо Замовник в 15-ти денний термін з дня отримання повідомлення про зміну ціни не повідомив виконавця про прийняте рішення, тоді зважається, що замовник погоджується здійснювати оплату послуг за новими цінами. Так, на початку червня 2019 року замовник був повідомлений виконавцем та обізнаний про міну вартості послуг до рівня 506 грн. 00 коп. на місяць, починаючи з 01.07.2019 року про відмову від послуг за Договором замовник не повідомляв, продовжував користувався відповідними послугами виконавця та сплачувати їх вартість з урахуванням змін. Згідно положень п.2.3 Договору оплата за цим договором здійснюється на умовах передоплати і проводиться замовником щомісячно, протягом перших п`яти календарних днів місяця в якому надаються послуги. Водночас, відповідно до гі.3.2.15. Договору замовник зобов`язаний своєчасно та у повному осязі здійснювати оплату послуг, що надаються виконавцем згідно умов Договору. Крім того, п.п.8.1. - 8.2. Договору визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом календарного року, але у будь-якому випадку до моменту повного виконання обома сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Якщо за 15 днів до закінчення дії договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається продовжений на той же термін, без обмежень кількості разів продовження діі договору. Згідно підпункту «а» п.4.1.4. Договору виконавець має право достроково розірвати договір попередньо повідомивши про це замовника, якщо останній не здійснює оплату, чи затримує розрахунок по даному Договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Відповідач відповідно до вказаного договору засвідчив, що всі його умови йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому. Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідні послуги в повному обсязі. Проте, відповідачем не виконуються грошові зобов`язання по сплаті вартості наданих позивачем послуг. У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем грошових зобов`язань по сплаті вартості послуг, починаючи з 01 травня 2020 року послуги, що передбачені умовами договору, виконавцем не надаються на підставі п.4.1.1. Договору, водночас станом на 23 червня 2020 року загальна заборгованість відповідача за договором складає 2 518 грн. 00 коп. (а.с. 6 - 9, 10, 11, 12, 13, 14 - 15, 16), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки;відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені договором про надання охоронних послуг (а.с. 22), відтак право позивача порушене, яка підлягає судовому захисту. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн. 00 коп. (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 625, 627, 629, 901, 903 ЦК України,

Outcome: approved