Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивач в березні 2014 року звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], Дзержинського районного відділу у м.Харкові Головного управління ДМС у Харківській області Державної міграційної служби України про визнання особи такою, що втратила право користування койко-місцем у гуртожитку. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ДП « 110 Харківський автомобільний ремонтний завод» змінив найменування на підставі наказу №64 від 20.02.2012 року на ДП «Харківський завод спеціальних машин», який є балансоутримувачем гуртожитку, який знаходиться за адресою: м.Харків, [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] працювала на ДП « 110 Харківський автомобільний ремонтний завод» поваром та отримала койко-місце в гуртожитку підприємства. Відповідач була зареєстрована у гуртожитку підприємства з 23.11.1979 року, для тимчасового мешкання. Підставою для вселення відповідача до гуртожитку було розпорядження адміністрації за заявою відповідача по справі. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, зазначивши, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з»явився, причину неявки суду не повідомив про час і місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, заперечень проти позову не надавали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. ДП « 110 Харківський автомобільний ремонтний завод» змінив найменування на підставі наказу №64 від 20.02.2012 року на ДП «Харківський завод спеціальних машин», який є балансоутримувачем гуртожитку, який знаходиться за адресою: м.Харків, [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] працювала на ДП « 110 Харківський автомобільний ремонтний завод» поваром та отримала койко-місце в гуртожитку підприємства. Відповідач була зареєстрована у гуртожитку підприємства з 23.11.1979 року, для тимчасового мешкання. Підставою для вселення відповідача до гуртожитку було розпорядження адміністрації за заявою відповідача по справі. Відповідач [PERSON] була звільнена з підприємства 07.11.2000 року, з цього часу відповідач не сплачує комунальні послуги та не мешкає в гуртожитку. Причини відсутності [PERSON] невідомі та не є поважними. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ДП « 110 Харківський автомобільний ремонтний завод» відповідачу не чинило. Відповідач добровільно зизначили собі інше місце проживання і спірним житловим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин, місце її фактичного проживання невідоме. Відповідно до статті 71 Житлового Кодексу України у випадку тимчасової відсутності наймача та членів його сім "ї житлове приміщення за ним зберігається на протязі шести місяців. Згідно статті 2 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житлом вирішується тільки судом. Згідно статті 5 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 06.08.201 року комісією в складі головного інженера [PERSON], коменданта гуртожитку [PERSON]. та двох свиків - сусідів [PERSON] та [PERSON] було склаїеяо акт про не проживання [PERSON] гуртожитку підприємства з січня 2013 року. На підставі статті 48 пункту 2 Закону України „Про власність" власник має право вимагати усунення всяких порушень його права. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З огляду на наведені норми суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved