Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, а також на себе, як дружину оскільки знаходиться у відпустці по догляду за другою дитиною до досягненню нею трьох років. Посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2010 року та мають сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач в добровільному порядку не надає ніякої матеріальної допомоги, з яким вона не проживає з липня 2015 року, хотя є працездатний , має можливість працювати та утримувати її і дітей . Тому просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/2 частини , по 1/4 частині на кожну дитину , уточнивши позовні вимоги , всіх видів доходів відповідача щомісяця на утримання неповнолітніх дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а також на її утримання як дружини , що доглядає за дитиною , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісяця до досягнення другою дитиною трьох років. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, у суді дала покази аналогічно викладеним в позовній заяві, доповнивши, що сім'я відповідача має непоганий матеріальний стан , займаються торгівлею. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до : статті 3 ЦПК України , кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.Стаття 4 ЦПК України , передбачає , що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. статті 10 ЦПК України , сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. стаття 11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до : Стаття 57 ЦПК України , Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Стаття 58. ЦПК України , Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Стаття 59 ЦПК України , Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Стаття 60 ЦПК України , Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. \Частину першу статті 60 доповнено абзацом згідно із Законом № 1263-VII від 13.05.2014\ У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв'язку з повідомленням ним або членом його сім'ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. \Частину першу статті 60 доповнено абзацом згідно із Законом № 1261-VII від 13.05.2014; в редакції Закону № 1700-VII від 14.10.2014\ Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 61 ЦПК України , Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. бставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. \Частина четверта статті 61 із змінами, внесеними згідно із Законом № 245-VII від 16.05.2013\ Стаття 62 ЦПК України , Сторони, треті особи та їхні представники за їх згодою можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Стаття 64 ЦПК України , Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. В судовому засіданні було встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження а.с. 3 сторони знаходяться у шлюбі з 07.10.2010 року. Від сумісного шлюбу , згідно копії свідоцтв про народження а.с. 6 , 7 , мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, а матір'ю - позивачка, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи. Позивач в позовній заяві стверджує , що в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років і інших доказів не надала , відповідач це твердження не спростовує і погоджується. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 181 СК України , способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . Як вбачається з матеріалів справи , сторони такої домовленості між собою не досягли , а тому позивачка звернулася до суду. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття . Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року , яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року , держава визнає право кожної дитини на рівень життя , необхідний для її фізичного , розумового , духовного , морального і соціального розвитку . Батьки , або інші особи , які виховують дитину , несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини . Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов,язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги до повноліття. При цьому при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з платника, суд повинен враховувати обставини передбачені ст.ст.182, 200 Сімейного Кодексу України. Стаття 182 СК України містить перелік обставин, які мають бути враховані судом при визначенні розміру аліментів. До них зокрема, відносяться стан здоров,я та матеріальний стан дитини, син Данил хворіє а.с. 9 , стан здоров,я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатний чоловік, дружина, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач пояснив , що працює неофіційно , зарваз хоче працевлаштуватись офіційно , тому отримує доходи . Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, передбачено порядок стягнення аліментів, присуджених у частці від заробітку, також у випадку якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, сама по собі відсутність у платника аліментів постійного місця роботи не може бути достатньою підставою для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, у зв'язку з чим розмір аліментів необхідно визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача. Суд бере до уваги рівність обов'язку обох батьків по утриманню дитини, їх матеріальне становище, нормальний стан здоров'я дитини та відповідача, оскільки доказів іншого не надано, відсутність відомостей про неможливість відповідача за станом здоров'я чи з інших об'єктивних причин брати участь в належному утриманні двох неповнолітніх дітей, з урахуванням чого вважає, що аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необхідним і забезпечить належну участь батька в утриманні дітей , що сам відповідач визнає і не спростовує. Відповідно до вимог ст. 75 Сімейного Кодексу України, подружжя повинно матеріально підтримувати одне одного. В силу ст. 84 Сімейного Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.3 ст.84 Сімейного Кодексу України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. При цьому при визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення з платника, суд повинен враховувати обставини передбачені ст.80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку доходу) другого і (або) у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини підлягають частковому задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки розмір аліментів позивачем не обґрунтовано , а саме суд визначає в розмірі 1/6 частини. Так як передбачено ч. 4 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову , тобто 05.04.2016 року Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п.п.1 п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved