Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач та відповідач являються колишніми чоловіком та дружиною, рішенням від 28.12.2020 року Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між ними розірвано. Позивач являється власником будинку по [ADDRESS] , житловий будинок [PERSON] зареєструвала на себе 27.08.2004 року на підставі договору дарування. Позивач [PERSON] її колишній чоловік [PERSON] та їхній син зареєстровані в будинку по [ADDRESS] ., проте відповідач вже довгий час не підтримує жодних з`язків з позивачкою, виїхав за межі країни шлюб між ними розірвано, тому просила суд визнати [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] . Рух та позиція сторін. 09.03.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду відкрито провадження по справі та призначено до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про підтримання позовних вимог та просила суд провести розгляд справи без її участі, у різі неявки відповідача в судове засідання не заперечила щодо винесення судом заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився по не відомим суду причинам, про день час та місце розгляду справи належним чином судом був повідомлений. Відзиву на позовну заяву від останнього до суду не поступило. Дослідженні судом докази та матеріали справи. Згідно витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів, встановлено що [PERSON] 27.08.2004 року подарував [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.9,10) В житловому будинку який знаходиться в [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , що підтверджується довідкою ПП «Регіон-Центр» № 1782 від 27.07.2020 року (а.с.11,12) Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.12.2020 року, що набрало законної сили 28.01.2021 року, шлюб з [PERSON] розірвано (а.с.13-14) Згідно акту від 22.02.2021 року виданого ПП «Регіон-Центр» встановлено що громадянин [PERSON] [INFO] колишній чоловік позивачки, зареєстрований за адресою [ADDRESS] , однак за вказаною адресою тривалий час не проживає, у жовтні місяці останній виїхав за кордон де проживає по теперішній час (а.с.15) Застосовані норми права Так, згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений нрава власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно частини І статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931 цс 16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-н (провадження № 6-131 13цс 16), від 09 жовтня 2019 року (справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61 -29520св 18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61- 17372св 18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Висновки. На підставі зазначеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved