Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення часток у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме визнати право власності позивача [PERSON] на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]; визнати право власності відповідача [PERSON] на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS] та визнати право власності відповідача [PERSON] на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]. Обґрунтовуючи вимоги заяви позивач посилається на наступні обставини. 27 травня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою у якій прохала суд визначити ідеальні частки у праві спільної часткової власності співвласників у новоствореному об'єкті нерухомого майна - квартирі [ADDRESS], з урахуванням часток, що належали сторонам у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS], до реконструкції вказаних квартир та об'єднання вказаних квартир у один об'єкт нерухомого майна з адресним номером квартира [ADDRESS], з розрахунку належності: позивачеві [PERSON] частки площею 102,18 м.кв. (20,13 м.кв. в квартирі [ADDRESS], 22,4 м.кв. в квартирі [ADDRESS] та 59,65 м.кв. в добудові); відповідачеві [PERSON] частки площею 10,07 м.кв. (10,07 м. кв. в квартирі [ADDRESS]); відповідачеві [PERSON] частки площею 59,65 м.кв. (в добудові). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року позов було задоволено частково, ухвалено визнати право позивача [PERSON] на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]; визнати право відповідача [PERSON] на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]; визнати право відповідача [PERSON] на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]. 21 лютого 2014 року судове рішення набрало законної сили, а 27 березня 2014 року позивач з пакетом необхідних документів звернулась в Реєстраційну службу Ковельського міськрайонного управління юстиції з заявою про реєстрацію права власності на 54/100 ідеальної частини у новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]. Однак, Реєстраційною службою Ковельського міськрайонного управління юстиції позивачеві було відмовлено у реєстрації права спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна в квартирі [ADDRESS] у зв'язку з тим, що визнаючи за позивачем право на певну частку у новоствореному майні, суд не зазначив, що позивач набула саме право власності на вказану частку нерухомого майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заяву про ухвалення додаткового рішення підтримали з підстав, зазначених у заяві, прохають суд ухвалити додаткове рішення, яким визнати право власності позивача [PERSON] на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]; визнати право власності відповідача [PERSON] на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS] та визнати право власності відповідача [PERSON] на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] заперечив проти ухвалення додаткового рішення. Заперечуючи проти ухвалення додаткового рішення посилається на ч.2 ст. 220 ЦПК України, якою передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Оскільки виконання рішення у даній справі, в основній його частині, не передбачає видачі виконавчого листа, вимоги позивача щодо ухвалення додаткового рішення вважає безпідставними. Вважає, також, що необхідність встановлення варіантів поділу новоствореного об'єкта нерухомого майна в натурі, не перебуває в залежності від ухвалення судом додаткового рішення. Вважає, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд не врахував тієї обставини, що позивач [PERSON] у межах цивільної справи №2-910/2009, фактично відмовилась від половини квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та відповідно від добудов до вказаних квартир, у зв'язку з чим новостворене майно не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Вважає, що рішенням суду порушено право власності неповнолітньої дитини сторін, [PERSON], на частку у спірній квартирі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, що не перешкоджає розгляду справи у її відсутності. Згідно ст.. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не хвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали цивільної справи №159/3068/13-ц, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Обґрунтовуючи вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення, заявник посилається на п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України, згідно якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Ухвалою суду від 07 липня 2014 року було відмовлено в ухваленні додаткового рішення з тих підстав, що рішення суду від 16 січня 2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення часток у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна ухвалено у відповідності і у межах заявлених позовних вимог, а відтак зава позивача про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає. Ухвалою колегії судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області від 25 вересня 2014 року ухвалу Ковельського міськрайонного суду від 07 липня 2014 року скасовано, зокрема з тих підстав, що в рішенні суду від 16 січня 2014 року, яке набрало законної сили, Ковельський міськрайонний суд Волинської області, захистивши право позивача, не зазначив у резолютивній частині, яке конкретно речове право визнано за кожною із сторін. Ухвалою колегії судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року скасовано ухвали Ковельського міськрайонного суду у даній справі від 21 жовтня 2014 року про задоволення самовідводу та від 24 листопада 2014 року про відмову в ухваленні додаткового рішення. Питання про ухвалення додаткового рішення передано на новий розгляд у склад суду, який ухвалив основне рішення у даній справі від 16 січня 2014 року. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою у якій прохала суд визначити ідеальні частки у праві спільної часткової власності співвласників у новоствореному об'єкті нерухомого майна - квартирі [ADDRESS], з урахуванням часток, що належали сторонам у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS], до реконструкції вказаних квартир та об'єднання вказаних квартир у один об'єкт нерухомого майна з адресним номером квартира [ADDRESS]. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року позов було задоволено частково, ухвалено визнати право позивача [PERSON] на 54/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]; визнати право відповідача [PERSON] на 38/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]; визнати право відповідача [PERSON] на 8/100 ідеальної частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна, а саме в квартирі [ADDRESS]. (т.2 а.с. 66-69). Необхідність визначення розміру часток кожного із сторін у праві спільної часткової власності у новоствореному об'єкті нерухомого майна по [ADDRESS] позивач обґрунтовувала необхідністю встановлення варіантів поділу житлової квартири в натурі з метою захисту прав позивача та малолітньої дитини сторін щодо володіння та користування вказаним житловим приміщенням, а також вказувала на те, що відмова відповідачів у добровільному порядку визначити та погодити належні кожному із співвласників розміри часток у новоствореному об'єкті нерухомості, позбавляє позивача можливості зареєструвати у передбаченому законом порядку своє право на частку у новоствореному майні. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, (співвласників) належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісні власність на майно. Відповідно до ст. 356,357 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Із рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 січня 2014 року слідує, що суд при розгляді справи посилався на вказані статті ЦК, що регулюють право спільної власності та вирішив визнати право позивача [PERSON] на ідеальну частку у новоствореному об'єкті нерухомого майна, однак при цьому не зазначив зміст права. Вказана обставина вадить позивачеві у реєстрації за нею права власності на 54/100 ідеальної частки у новоствореному об'єкті нерухомого майна. Частка, яка належить співвласникові у праві власності на майно, має назву ідеальної частки, тож ідеальними є частки у праві власності на річ. Відтак, ухвалюючи рішення 16 січня 2014 року у даній справі, встановивши обставини, якими підтверджувалось право спільної часткової власності сторін на новостворене нерухоме майно, суд повинен був зазначити у резулятивній частині рішення зміст права. Заперечуючи проти ухвалення додаткового рішення, відповідач зазначає, що необхідність встановлення варіантів поділу новоствореного об'єкта нерухомого майна в натурі, не перебуває в залежності від ухвалення судом додаткового рішення. Такі твердження відповідача суперечать вимогам чинного законодавства. Зокрема, згідно ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. Тобто дозвіл на реальний поділ жилого будинку (квартири), що безперечно тягне за собою переобладнання чи перепланування житлового приміщення, неможливо отримати не зареєструвавши у встановленому законом порядку права власності на нерухоме майно. Також відповідачем вказується на ту обставину, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд не врахував тієї обставини, що позивач [PERSON] у межах цивільної справи №2-910/2009, фактично відмовилась від половини квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та відповідно від добудов до вказаних квартир, у зв'язку з чим новостворене майно не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак, у ході розгляду даної цивільної справи, при ухваленні рішення від 16 січня 2014 року обставини, на які посилається відповідач у своїх запереченнях, досліджувались судом. Зокрема, визначаючи ідеальні частки співвласників у праві власності на об'єкт нерухомого майна суд виходив, у тому числі, з наступного: "Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 11 червня 2009 року було визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі № 2-910/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна за умовами якої [PERSON] перейшла у власність частина квартири [ADDRESS], належна [PERSON], унаслідок чого частка [PERSON] у вказаній квартирі збільшилась до 2/3 частин.Не заперечуючи тієї обставини, що зазначена ухвала суду набрала чинності, відповідач [PERSON] заперечує належність позивачеві 2/3 частини бувшої квартири [ADDRESS], оскільки право власності на вказану частину не зареєстроване за позивачем у передбаченому законом порядку. Крім цього, відповідач [PERSON] вважає, що з огляду на ту обставину, що у ході розгляду цивільної справи № 2-910/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, позивач відмовилась від заявлених нею позовних вимог у частині поділу квартири [ADDRESS] та поділу іншого майна подружжя, провадження у даній цивільній справі слід закрити. Такі висновки відповідача [PERSON] суд вважає хибними з огляду на умови мирової угоди від 11 червня 2009 року (т.1 а.с.119) та змісту відповідної ухвали суду від11 червня 2009 року, якою було визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] у цивільній справі № 2-910/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна (т.1а.с. 118). Так, ні у заяві про затвердження мирової угоди, ні у відповідній ухвалі суду не йдеться про те, що решта майна, рухомого та нерухомого, (окрім квартири [ADDRESS]), про поділ якого позивалась позивач [PERSON], відходить у власність відповідача [PERSON] Навпаки, за змістом мирової угоди та ухвали суду дійшовши згоди, щодо передачі у власність позивача [PERSON] частки, належної відповідачеві [PERSON] у квартирі [ADDRESS], сторони дійшли до згоди, що все інше майно подружжя в судовому порядку ділитися не буде. Крім цього, станом на 11 червня 2009 року інспекцією ДАБК у Волинській області не було зареєстровано Декларації про готовність об'єкта, а саме квартири [ADDRESS], до експлуатації. А згідно витягу з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради №252 від 09 червня 2011 року квартирі загальною площею 171,90 кв.м., житловою площею 77,60 кв.м., після об'єднання двох квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] присвоєно адресний номер [ADDRESS]. (т.1 а.с.18). З рішення реєстратора про відмову в реєстрації від 13.01.2011 року №10131 убачається, що підставою для відмови у реєстрації за позивачем [PERSON] права власності на 1/3 частку приватизованої однокімнатної квартири [ADDRESS] стала та обставина, що за матеріалами інвентаризаційної справи станом на 11.09.2008 року, згідно проведеної технічної інвентаризації у зв'язку з проведеною добудовою з мансардним поверхом до частини житлового будинку, встановлено що квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] об'єднано і загальна площа квартири після реконструкції становить 171,9 кв.м., тобто не можна установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства." (витяг з рішення суду від 16 січня 2014 року а.с.45-48 т.2). Крім цього, ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області Миронюка М.Г. від 19 серпня 2014 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності співвласників на ідеальні частини в новоствореному об'єкті нерухомого майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, а саме з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили, рішення Ковельського міськрайонного суду від 16.01.2014 року. Ухвала є чинною. Оскільки недолік рішення суду від 16.01.2014 року у даній справі може бути усунутий лише шляхом постановлення додаткового рішення із зазначенням в резулятивній частині основного рішення конкретного виду права, яке суд визнав за сторонами, заява позивача про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved