Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

ПАТ «Акцент-Банк» звернулось в Тлумацький районний суд Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір від 18.01.2015 року № ABН0RG121050176, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 8189,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом відповідач підтвердив свою згоду на те, договір між сторонами складається із заяви позичальника ([PERSON]М.), Умов та правил, Тарифів. [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 8189,90 грн., але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував, допустив виникнення заборгованості станом на 10.12.2015 року в розмірі 12472,84 грн., яка складається з наступного: 8189,90 грн. заборгованість за кредитом; 5,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1638,0 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1569,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 570,14 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача загальну суму боргу за договором кредиту в розмірі 12472,84 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак до позовної заяви додав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився вдруге, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був двічі належним чином повідомлений. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ "Акцент-Банк" та [PERSON] укладено кредитний договір від 18.01.2015 року № ABН0RG121050176, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 8189,90 грн. строком на 12 (дванадцять) місяців з 18.01.2015 року по 17.01.2016 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 942,20 грн., щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісії) у розмірі 409,50 грн. Для виконання зобов'язань банк відкрив позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, винагороді (комісії) та іншим платежам. Сплата кредиту повинна була здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 682,94 грн., а з 06.08.2015 року у сумі 1092,44 грн. з встановленим періодом сплати з «1» по «5» число кожного місяця. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами, Тарифами банку, складає між ним та банком кредитно-заставний договір, що підтверджується підписом у заяві (п. 15 Заяви позичальника) (а.с. 5). Відповідно до п.п. 3.2.2., 3.2.3., 3.2.4 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) позичальник зобовязався погашати кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та сплатити банку винагороду в строки та розмірі згідно Тарифів, заяви та даних Умов. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» та Тарифів (а.с. 6-12), при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених договором, позичальник зобовязаний сплатити банку 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Пунктом 5.3 вказаних Умов передбачена відповідальність позичальника за порушення ним строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, а саме: позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 відсотків від суми заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 9 а) заяви позичальника кредит надається відповідачу для оплати/часткової оплати товару, вказаного в заяві позичальника (телевізор «LED LG 42LB570V», кронштейн, пакет ТВ «Легкий стандарт», WI-FI адаптер «LGAN-WF500»), шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний ПП [PERSON], № 26004054708371, у Рівненській філії ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Рівне, МФО 333391, код ЄДРПОУ [NUMBER] Відповідач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 8189,90 грн., придбавши за кредитні кошти вищевказаний товар, про що свідчить рахунок № 159 від 18.01.2015 року (а.с. 13). За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, однак прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості станом на 10.12.2015 року в розмірі 12472,84 грн., яка складається з наступного: 8189,90 грн. заборгованість за кредитом; 5,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1638,0 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1569,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 570,14 грн. - штраф (процентна складова). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості за кредитним договором від 18.01.2015 року № ABН0RG121050176, та те, що відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved