Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення оплати за договором про надання правових послуг. Посилаючись на ст. ст. 11, 509, 526, 610-611, 627 ЦК України, вимоги про стягнення оплати за договором про надання правових послуг обґрунтовує тим, що 29.08.2016 р. між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги на предмет укладання договору купівлі - продажу 1\\2 частини [ADDRESS], яка на праві власності належить її сину - [PERSON], який відбуває покарання в місцях позбавлення волі. За умовами договору про надання правової допомоги, відповідач [PERSON] після отримання у свою власність ? частини вище вказаної квартири, зобов'язалася сплатити йому винагородження в сумі, яка еквівалентна 2 500 доларам США на протязі трьох днів з дня укладання договору купівлі - продажу. 14.09.2016 р. ним на підставі довіреності від [PERSON] було укладено з [PERSON] договір купівлі - продажу ? частини зазначеної квартири. Зазначений договір нотаріусом було внесено до реєстру нотаріальних дій, тобто відповідач 14.09.2016 отримала у власність 1\\2 частини [ADDRESS], однак виконати зобов'язання за договором про надання правової допомоги, відмовилася. (а.с.1-3) Зустрічні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання зобов'язання за договором про надання правової допомоги виконаними (а.с.139-142) обґрунтовуються тим, що 29.08.2016 р. між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги на предмет укладання договору купівлі - продажу 1\\2 частини [ADDRESS], яка на праві власності належить її сину - [PERSON] 14.09.2016 р. [PERSON] на підставі генеральної довіреності від [PERSON] було укладено з [PERSON] договір купівлі - продажу ? частини зазначеної квартири. Зазначений договір нотаріусом було внесено до реєстру нотаріальних дій. 14.09.2016 р. після оформлення договору купівлі - продажу, вона зобов'язання свої виконала, а саме передала 2 500 доларів США відразу після закінчення оформлення документів, однак відповідач відмовився повернути оригінал договору про надання правової допомоги та написати розписку про отримання оплати за договором. Зустрічні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору про надання правової допомоги недійсним (а.с.172-176), посилаючись на ст.ст.229,230 ЦК України обґрунтовуються тим, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману, такий правочин визнається недійсним. Відповідач навмисно застосував обман, моральний тиск для того, щоб змусити позивача підписати договір про надання правової допомоги. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2016 р. вказана цивільна справа розприділена судді Петріщевій І.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.10.2016 р. відкрито провадження у вказаній справі. 12.03.2017 р. повноваження судді Петріщевої І.В. закінчились, зазначена справа розприділена для розгляду судді Шевчуку О.П., який цивільну справу прийняв до свого провадження ухвалою від 22.03.2017 р. [PERSON] 11.09.2016 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання зобов'язання за договором про надання правової допомоги виконаними. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Журавської О.В. від 13.09.2017 р. відкрито провадження у зазначеній справі. [PERSON] 29.09.2017 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору про надання правової допомоги недійсним. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Лісовської О.В. від 23.10.2017 р. відкрито провадження у зазначеній справі. Ухвалами Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2017 р. та 06.11.2017 р. вказані цивільні справи, а саме: про стягнення оплати за договором про надання правових послуг, про визнання зобов'язання за договором про надання правової допомоги виконаними, про визнання договору про надання правової допомоги недійсним, об'єднано в одне провадження. У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2018 р. цивільна справа підлягала новому автоматизованому розподілу у зв'язку зі звільненням судді Шевчука О.П. з посади судді та розподілена судді Саламон О.Б. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 19 січня 2018 року зазначену вище справу прийнято до свого провадження. Ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі. Просить стягнути з відповідача суму у розмірі 65 000 грн. в рахунок оплати за договором про надання правових послуг. Щодо вимог [PERSON] заперечував посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідач [PERSON] та її представник вимоги первісного позову щодо повернення коштів не визнали, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зустрічні вимоги про визнання зобов'язання за договором про надання правової допомоги виконаними та про визнання договору про надання правової допомоги недійсним, підтримали, просили задоволити у повному обсязі. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до висновку щодо задоволення первісного позову про стягнення коштів за договором про надання правових послуг та відмову у задоволенні зустрічних позовів про визнання зобов'язання за договором про надання правової допомоги виконаними та про визнання договору про надання правової допомоги недійсним, з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено. 29 серпня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги на предмет укладання договору купівлі - продажу 1\\2 частини [ADDRESS], яка на праві власності належить її сину - [PERSON] 06 вересня 2016 року на [PERSON] видано нотаріальна довіреність від [PERSON], який уповноважив [PERSON] бути його представником. (а.с.7) 14 вересня 2016 року [PERSON] (на підставі генеральної довіреності від [PERSON].) було укладено з [PERSON] договір купівлі - продажу ? частини зазначеної квартири, а саме [PERSON], від імені та в інтересах якого діяв [PERSON], та [PERSON], діючи добровільно, відповідно до власного волевиявлення, розуміючи значення своїх дій, уклали договір про наступне: продавець в особі представника продав та передав покупцю ? 1\\2 частину [ADDRESS]. (а.с.8-9) Як зазначено в договорі, при укладенні договору сторони діяли добровільно, відповідно до власного вільного волевиявлення, що відповідало внутрішній волі, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам»яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів. Зокрема, пунктами 15,16 Договору передбачено підтвердження, що цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою волею, без будь - якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладався без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, однаково розуміють значення, умови договору, природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи. Сторони підтверджують, що домовились і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору. Таким чином, пунктами даного договору передбачено вільне волевиявлення сторін та розуміння значення дій. Зазначений договір нотаріусом було внесено до реєстру нотаріальних дій, тобто відповідач [PERSON] 14.09.2016 р. на виконання вимог договору про надання правової допомоги отримала у власність 1\\2 частини [ADDRESS]. За умовами договору про надання правової допомоги, відповідач [PERSON] після отримання у свою власність ? частини вище вказаної квартири, зобов'язалася на протязі трьох днів з дня укладання договору купівлі - продажу сплатити [PERSON] винагородження в сумі, яка еквівалентна 2 500 дол. США. Зазначені обставини сторонами не оспорюються, тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Тобто, між сторонами було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого позивач [PERSON] зобов'язався надавати відповідачу [PERSON] юридичні послуги, правову допомогу у вигляді переоформлення квартири, а відповідач [PERSON] зобов'язувалася своєчасно оплатити надані юридичні послуги. Позивач в повному обсязі виконав свої обов'язки, що підтверджується укладеним договором, однак відповідач не виконала свої зобов'язання та не розрахувалась за отримані послуги, чим порушила умови договору. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ст. 611, 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. В разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Закон України «Про адвокатуру» визначає дотримання Правил адвокатської етики як одного з основних зобов'язань адвоката, які він бере на себе, складаючи Присягу адвоката України. Враховуючи, що Договір був підписаний сторонами 14 вересня 2016 року, відповідач зобов'язана була оплатити послуги позивача, щонайпізніше 17 вересня 2016 року (тобто протягом 3 - х днів після отримання у власність частини квартири), однак в порушення умов договору відповідач так і не виконала свої зобов'язання перед позивачем. Таким чином, основний борг відповідача за договором про надання юридичних послуг становить 65 000 грн., що є еквівалент 2 500 дол. США. на день подання позову. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження пояснень [PERSON] посилається на висновок експертного психофізіологічного інтерв'ю з застосуванням поліграфа. На підставі проведеного психофізіологічного дослідження з використанням комп»ютерного поліграфа, спираючись на кількісні та якісні результати експертного та апаратно-програмного аналізу, отриманих психофізіологічних реакцій на пред»явлені запитання, експерт зробив висновок, що інформація, яку надала [PERSON] 7а запитання: «Чи заплатила [PERSON] [PERSON] оплату в розмірі 2 50 дол. США за договором про надання правової допомоги» «Чи говорить [PERSON] правду, що заплатила» - є достовірною. Ознайомившись з даним звітом поліграфолога, то суд приходить до висновку, що даним звітом не спростовується факт того, що позивач [PERSON] отримував грошові кошти у позивача [PERSON] Даним доказом не може бути підтверджено той факт, що [PERSON] повернула кошти у розмірі саме 2500 дол.США і саме на виконання умов договору про надання правової допомоги. Однак, досліджуючи даний доказ по справі, судом встановлено, що в порушення вимог ст.106 ЦПК України, у висновку експерта немає відомостей, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Спеціаліст з проведення досліджень з використанням компютерного поліграфа не входить до Реєстру судових експертів, не має свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта та не має стажу експертної роботи, але має стаж роботи в галузі проведення психофізіологічних досліджень з використанням комп»ютерного поліграфа. Позивач за зустрічними позовами [PERSON], крім висновку психофізіологічного дослідження факту передачі коштів, надала і висновок щодо аудіо запису, психологічне інтерв»ю, були допитані психолог - спеціаліст [PERSON], експерт - полі графолог [PERSON], свідок [PERSON], [PERSON] та, зокрема і сама [PERSON] в якості свідка. Повернення коштів не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, а може бути підтверджене лише належними та допустимими доказами, а тому показання свідків суд не бере до уваги. Із вказаних підстав аудіо запис розмови між сторонами суд також відхиляє, оскільки відсутні докази того, що цей звукозапис зроблено у встановленому законом порядку. Зважаючи, що відповідно до ч 2 ст.76 ЦПК України доказами є лише висновки експертів, суд критично оцінює висновок психофізіологічного дослідження, аудіо запису, так як їх проведення не відповідає вимогам ст.ст.102, 106 ЦПК України і тому є недопустимим. Відповідно до ст.218 ЦК України- заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Таким чином, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. З огляду на викладене, вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором про надання юридичних послуг в розмірі 65 000 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Позивач [PERSON] в обґрунтування позовних вимог в цій частині посилається на те, що відповідач [PERSON] ввів її в оману, а саме обманом [PERSON] було те, що: -[PERSON] є адвокатом; -надання [PERSON] недостовірної інформації з правового питання; -оформлення договору про надання правової допомоги під тиском та навмисним введенням в оману, помилки щодо обставин, які мали істотне значення під час підписання спірного договору, а саме переконання та страх конфіскації свого житла. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Разом з тим, за ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку щодо задоволення первісного позову та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми у розмірі 65 000 грн. (еквівалент 2 500 дол. США), яку просив сам позивач, не змінюючи розмір на день винесення рішення. Належних доказів на підтвердження введення [PERSON] в оману, та зокрема на підтвердження виконання договору, суду не надано.

Outcome: approved