Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 1,9481 га, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на землю ІІ - ЛВ № 058887 від 09.12.2002. Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір, станом на 30.06.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: позивач [PERSON] , його мати - [PERSON] , його дружина - [PERSON] та донька [PERSON] . Також, матері позивача [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка розміром 1,9481 га, на підставі державного акту на землю ІІ - ЛВ № 058887 від 09.12.2002. Згідно із заповітом від 14.05.2007, посвідченим секретарем виконавчого комітету Вільховецької сільської Ради народних депутатів, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає синові [PERSON] . Маючи намір оформити спадкове майно позивач звернувся до приватного нотаріуса Жидачівської районної нотаріальної контори із зверненням щодо заведення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Проте 04.02.2019 отримав відмову у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Окрім того, інші члени колгоспного двору не претендують та відмовляються від спадкового майна у цьому дворі. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Коліщук З.М. від 03.04.2019 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання на 24.06.2019 /а.с.29-30/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.06.2019 підготовче провадження закрито та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 12.07.2019 /а.с.46/. 12.07.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі /а.с.47/. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2020 головуючим суддею для цього провадження визначено суддю Равлінка Р.Г./а.с.51/. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 23.09.2020 справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 03.11.2020 о 16 год 00 хв. /а.с.52-53/. 03.11.2020 справу знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному /а.с.68/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.03.2021 підготовче провадження закрито та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 11.06.2021 /а.с.78-79/. 11.06.2021 справу розглядом відкладено на 05.07.2021 у зв`язку з неявкою відповідачки [PERSON] /а.с.82-83/. Ухвалою від 05.07.2021 справу розглядом відкладено на 09.08.2021 /а.с.88/. Розгляд справи по суті відбувся 09.08.2021 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Лешега В.В. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає. На частку в майні колгоспного двору не претендує та від належної їй долі у спадковому майні відмовляється у користь позивача. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає та просить задовольнити. Від належної їй частки у майні колгоспного двору не претендує та відмовляється у користь позивача. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не подала, правом на подання відзиву не скористалася. Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області місце реєстрації [PERSON] - [ADDRESS] . Судом скеровувались виклики у судові засідання на зазначену адресу, однак конверти поверталися до суду із відміткою засобу зв`язку Укрпошта «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням виклику у судове засідання. Окрім того, судом на веб-порталі судової влади України публікувались оголошення про виклик у судове засідання [PERSON] . Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з долученим витягом із погосподарської книги в будинковолодінні по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 проживали і були членами колгоспного двору: [PERSON] - голова домогосподарства, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внучка. /а.с.10/. Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальна площа будинку 68,3 кв.м. /а.с.13/. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ № 058887 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 1,9481 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вільховецької сільської ради, на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 09.12.2002 №672 /а.с. 15/. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] видане 24.06.1985, [PERSON] , помер [INFO] у віці 74 років, про що зроблено запис №21 /а.с.5/. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] видане 15.07.2011 Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 84 років, про що зроблено актовий запис №23 /а.с.6/. Згідно заповіту складеного 14.05.2007, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати в день смерті, і на що за законом матиме право заповіла синові [PERSON] /а.с.7/. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.02.2019 № 54983184 у Спадковому реєстрі відстуня інформація щодо спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] /а.с.9/ На день смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] проживали та були зареєстровані [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - внучка, [PERSON] - правнука, [PERSON] - чоловік внучки, У виконкомі Вільховецької сільської ради складався та посвідчувався заповіт 14.05.2007, зареєстрований в реєстрі за № 67, на день смерті заповідача, яка наступила 15.07.2011 заповіт не змінювався та не скасовувався, що підтверджується довідкою Вільховецької сільської ради від 31.01.2019 № 139. /а.с.11/. Згідно довідки виданої Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області 30.01.2019 № 129 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . /а.с.12/ Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 18.04.2019, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.39/. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 05.08.1963, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.34/. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 04.08.1984 [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] та після одруження дружині присвоєно прізвище " [PERSON] " /а.с.33/ Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 01.09.1984, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.43/. Згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 26.12.2003, [PERSON] та [PERSON] одружилися 26.12.2003, після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » /а.с.42/. У подальшому для оформлення своїх спадкових прав позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса, проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки відсутній правовстановлюючі документи на майно, яке він має намір успадкувати /а.с.8/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] та особою на чию користь складено заповіт. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] щодо визнання за ним права власності на спірний житловий будинок та на земельну ділянку, оскільки позивач після смерті матері [PERSON] за заповітом успадкував ј частину спірного будинку та право власності на спірну земельну ділянку, оскільки є особою на чию користь складено заповіт, а також на момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав разом із спадкодавцем, а відтак відповідно до ст. 1268 ЦК України фактично вступив в управління спадковим майном. Таким чином, позивач фактично став власником 1/2 спірного будинковолодіння, оскільки йому як члену колгоспного двору належала 1/4 частка майна. (1/4+1/4). Відповідачкам, [PERSON] та [PERSON] належить право власності на частки майна спірного будинковолодіння у розмірі 1/4 частки кожній, однак як встановлено судом, вони на частку майна в колгоспному дворі не претендують, що підтверджується їхніми заявами, наявними в матеріалах справи. Таким чином, [PERSON] фактично став власником цілого спірного будинковолодіння та земельної ділянки на території Вільховецької сільської ради площею 1,9481 гектари. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивач оформити право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендують та відмовляються від частки в спадковому майні, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved