Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Звертаючись до суду з позовною заявою позивач в обґрунтування поданої позовної заяви зазначила, що з 23 листопада 2002 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. 22 жовтня 2012 року шлюб було розірвано. Після припинення між нею і відповідачем сімейно-шлюбних відносин, малолітній син [PERSON] залишився на вихованні і утриманні позивачки. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надавав, тому вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11.07.2012 року з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.05.2012 року. Виконавчий лист був пред'явлений позивачкою для примусового виконання до Баглійського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції. Але відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина і з моменту стягнення аліментів не виплатив на утримання дитини жодної копійки Заборгованість по аліментам станом на 30.09.2015 року становить 22646,51 грн. Позивачка перебуває на обліку в УПТСЗН Дніпровського району м. Дніпродзержинська з грудня 2013 року і отримує тимчасову допомогу на дитину, коли батько ухиляється від сплати аліментів. Відповідача не цікавить життєзабезпечення сина. З моменту припинення сімейних відносин він жодного разу не спілкувався з сином, не намагався провідати його, не надавав сину матеріальну допомогу у виді одягу або продуктів харчування, не поздоровляв сина з днем народження. Відповідача взагалі не цікавить дитина, її фізичний і духовний розвиток. [PERSON] живе своїм окремим життям, не переймається проблемами сина, станом його здоров'я, навчанням, відпочинком та іншими питаннями, що потребують участь батька та його допомоги. Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про його небажання приймати будь-яку участь у вихованні та утриманні сина. Зазначає, що вона єдина піклується про сина, намагається створити дитині хороші побутові умови, забезпечує сина необхідним одягом та взуттям, книгами, підручниками, іншими предметами, що потрібні для його життя, розвитку та навчання. Є добропорядною громадянкою, відповідальною матір'ю і бажає для свого сина самого найкращого. Дитина навчається у 3 класі КЗ НВК «Загальноосвітній заклад І-ІІ ступенів - академічний ліцей № 15 м. Дніпродзержинська». Відповідач не відвідує батьківські збори, не спілкується с класним керівником з приводу навчання сина. Вважає, що відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON], тобто будучи працездатним і маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов'язки, не вчиняє ніяких відповідних дій. Крім того, відповідач, всупереч інтересам дитини, відмовляється надати їй дозвіл на виїзд дитини за межі України для оздоровлення. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обгрунтувавщи їх доказами, викладеними в позовній заяві Представник третьої особи за довіреністю - служби у справах дітей Баглійського району Посунько О.В. просила позовні вимоги задовольнити. Представник третьої особи - Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати у відсутність представника відділу. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 74, ч.3, ч.8 ст. 76 ЦПК України, судовим викликом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Прокурор позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Зазначив, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, про сина не дбав, не виховував, не цікавився його здоров'ям, взагалі з дитиною не спілкується і не відвідує її. Притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП України, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2012 року. Просив позов задовольнити. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, при цьому приймає до уваги такі обставини. У судовому засіданні було встановлено наступне: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 23.11.2002 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 794 (а.с.10). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис № 74 від 01.02.2007 року (а.с.11). Заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 22.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.21). Відповідно до довідки виданої ТОВ «ІНФО-КОМ», виданої 19.10.2015 року, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом із малолітнім сином [PERSON], [INFO] (а.с. 16). В судовому засіданні встановлено та підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] даними в судовому засіданні той факт, що малолітній [PERSON] мешкає разом зі своєю матір'ю [PERSON] Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям, здоров'ям, вихованням, долею дитини тощо. Взагалі дитину не відвідує і не спілкується з нею. Крім того [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2012 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів та «первінтіну», синдром залежності, що підтверджується повідомленням № 580/01 від 29.03.2016 року КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня № 1» (а.с.121). Постановою судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.01.2016 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП. Відповідно до висновку № 17/374-7 від 17.03.2016 року Адміністрації Баглійського району м. Дніпродзержинська, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] батьківських прав у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] зазначено, що питання позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] залишити на розсуд суду. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Іншими словами, батьки несуть аліментний обов'язок перед дітьми. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 березня 2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз'яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16). Таким чином в судовому засіданні достатньо досліджено доказів, які у повному обсязі підтверджують факт того, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про дитину, не цікавиться її здоров'ям, життям, розвитком, не забезпечує її матеріально. [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2012 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади в результаті вживання опіатів та «первінтіну», синдром залежності. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. В той же час, після реальної зміни поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, [PERSON] може з дотриманням вимог ст. 169 СК України звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання щодо судових витрат вирішується відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved