Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 03 вересня 1973 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, проте розлучатись через Органи РАЦСу відповідач відмовляється. Позивач посилається на те, що подружнє життя не склалось, так як вони мають різні погляди на життя та сім'ю, моральні та духовні цінності. Відповідач негативно ставиться до позивачки та до сім'ї, зловживає алкоголем, вчиняє сварки та бійки, не надає матеріальної допомоги для проживання сім'ї, схиляє до вживання алкоголю сина. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюбних стосунків останнім часом не підтримують. Вважає, що шлюб існує лише формально, перебування в даному шлюбі суперечить інтересам кожного. Позивач вважає, що сім'я розпалась, примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилась, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала повністю, просила задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечула. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 03 вересня 1973 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 03.09.1973 року Мало-Снітинським бюро ЗАГС Фастівського району, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний запис № 15 (а.с. 4). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їхнім інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved