Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

З заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявники [PERSON] та [PERSON] звернулись 06.11.2014 року. В ході судового розгляду 21 квітня 2015 року заявниками була подана уточнена заява, яка обґрунтовується наступними обставинами. 02 червня 2014 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу було винесено рішення в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON] до Дзержинської районної в місті ради, яким за позивачами було визнано право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0616 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з яких: забудова 0,0326га, сад - 0,0290га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення підсобного господарства, надану у приватну власність на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 292 від 08.07.1998р., державний акт на право власності зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], [PERSON], яка померла [INFO]. Після набрання судовим рішенням законної сили позивачі звернулись до органів Державного агентства земельних ресурсів та реєстраційної служби Міністерства юстиції України з метою реєстрації вказаної земельної ділянки та прав на неї. Однак, отримали від вищезазначених органів відмову у проведенні реєстрації у зв'язку з тим, що в рішенні суду зазначено два цільових призначення земельної ділянки по [ADDRESS]: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та для ведення підсобного господарства. Таким чином, на сьогодні [PERSON], [PERSON] позбавлені можливості зареєструвати за собою право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, тому просять суд скасувати судове рішення від 02 червня 2014 року та постановити у зв'язку з нововиявленими обставинами нове рішення. Заявники у судове засідання не з'явились, подали клопотання про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи без їх участі та прийняття рішення на розсуд суду на підставі наявних доказів. Оскільки учасники судового розгляду до суду не з'явились, суд розглядає справу в порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, проаналізувавши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2014 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0616га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з яких: забудова 0,0326га, сад - 0,0290га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення підсобного господарства, надану [PERSON], яка померла [INFO]., у приватну власність на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 292 від 08.07.1998р., державний акт на право власності зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Відмову у проведенні реєстрації земельної ділянки та права власності на неї заявники отримали згідно з листом Державного агентства земельних ресурсів України № 1550/0-2775/6-14, датованим 26.08.2014 (а.с. 104-106), та листом Реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області № Г-1929-032 - 13.10.2014 (а.с. 109, 110). Зазначена відмова обумовлена тим, що земельна ділянка по [ADDRESS] відповідно до рішення суду має два цільових призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення підсобного господарства. Згідно з державним актом на право власності на землю від 15.06.1999 [NUMBER], який став підставою для ухвалення судового рішення від 02.06.2014, також зазначено два цільових призначення земельної ділянки по [ADDRESS]: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, ведення підсобного господарства (а.с.100). Однак, з отриманої після винесення судового рішення архівної копії рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08.07.1998 № 292, вбачається, що [PERSON] було передано у приватну власність згідно Декрету КМУ від 26.12.1992 № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (а.с. 107,108). Відповідно до ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Згідно зі ст. 362 ЦПК України заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами можуть бути подані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, протягом одного місяця з дня встановлення обставини, що є підставою для перегляду. При цьому заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 361 цього Кодексу, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання судовим рішенням законної сили. Враховуючи вищезазначені обставини, вбачається, що при виготовленні державного акту [PERSON] на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] було допущено помилку. Отже, при винесенні судового рішення 02.06.2014 р. не можливо було врахувати, що наявні розбіжності можуть вплинути на реєстрацію права власності на земельну ділянку за [PERSON] та [PERSON] Тому дані обставини дійсно є нововиявленими, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2014 року по справі за позов [PERSON], [PERSON] до Дзержинської районної в місті ради, та необхідність ухвалення нового рішення у цій справі. Таким чином, приймаючи нове рішення, суд виходить з наступного. [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з цивільним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку по [ADDRESS], яка на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів за № 292 від 08.07.1998р. була передана їх бабусі [PERSON] За життя [PERSON] було замовлено, виготовлено технічну документацію зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку та сам державний акт на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Державний акт на право власності на земельну ділянку було видано 15.09.1999 р. (а.с. 23), при цьому [PERSON] померла [INFO], про що в Книзі реєстрації актів про смерть 20.07.1998р. зроблено запис № 861 (а.с. 13). Так, судом було встановлено, що позивачі у справі - [PERSON], [PERSON] доводяться онуками по відношенню до померлої [PERSON], що підтверджуються матеріалами справи (а.с. 11-12, 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0616 га, розташованих за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що єдиний спадкоємець першої черги - син [PERSON] [PERSON], який є батьком позивачів. [PERSON] помер [INFO], про що в Книзі записів актів громадянського стану [INFO]. зроблено запис № 890 /а.с. 15/. Таким чином, [PERSON], [PERSON] як єдині спадкоємці після смерті [PERSON] звернулись до нотаріуса із відповідними заявами про прийняття спадщини (а.с. 81-83). 03 вересня 1999р. [PERSON], [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстровим [NUMBER]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з глинобитного обкладеного цеглою жилого будинку А-1, загальною площею 81.1 кв.м., жилою площею 36,3 кв.м., літньої кухні - Б. гаража Г, сараю - Д, вбиральні -Е, погріба И, № 1-4 заборів, І- водоколонки, II - заміщення, та знаходиться в [ADDRESS]. Право приватної власності на житловий будинок зареєстровано позивачами в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації 08.10.1999 року і записи внесені в реєстрову книгу під № 215,128 за № 48926. Також в свідоцтві про право на спадщину зазначається, що вказаний житловий будинок розташовано на земельній ділянці, яка переходить у тимчасове користування [PERSON] та [PERSON] і підлягає оформленню в особисту власність, згідно діючого законодавства (а.с. 24, 84). 26 липня 2013 року позивачі звернулися до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори з завою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0616га, на якій знаходиться успадкований житловий будинок, однак у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на земельну ділянку їм було відмовлено з тих підстав, що правовстановлюючий документ на землю виданий вже після смерті спадкодавця (а.с. 6). Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. При розгляді справ про спадкування, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, суд встановлює законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини (що зазначається в роз'ясненнях, викладених в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013року). Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Згідно з ст. 529 Цивільного кодексу УРСР, чинного на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Так як спадкоємець першої черги (батько позивачів) помер до відкриття спадщини, позивачі являються спадкоємцями за правом представлення відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, оскільки внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як зазначає у своїй постанові № 7 від 16 .04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав» (зі змінами та доповненнями) громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК України, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством (п. 18). Відповідно до статті 1225 ЦК України (чинного на момент звернення позивачів до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на право власності на земельну ділянку) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ст. 6 ЗК України 1992 року (чинному на момент відкриття спадщини), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок безоплатно для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі, зокрема: одержання їх у спадщину. Стаття 30 цього ж кодексу визначала, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Слід значити, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю або укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Як вбачається з матеріалів справи, право власності на земельну ділянку спадкодавця [PERSON] підтверджене відповідним рішенням компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; документацією на земельну ділянку, межі якої визначено в натурі та погоджено із суміжними землевласниками та землекористувачами; Державним актом на землю, який зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] (а.с. 21-23, 85, 86). Крім того. на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами (ст. 549 ЦК УРСР) було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі звернення спадкоємця до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі вчинили дії, які свідчать про прийняття спадщини, однак, у зв'язку із змінами в законодавстві щодо регулювання земельних відносин, а так само і оформлення прав на земельні ділянки в порядку спадкування, позивачі, змушені звернутись до суду із відповідним позовом. Доказів того, що на підставі норм діючого на час виникнення спірних правовідносин Земельного кодексу України право власності [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS], було припинено, суду не було надано. Відповідно до ст. 1225 ЦК та ст.120 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом. Внаслідок відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищеназвану ділянку, позивач у інший спосіб, ніж шляхом визнання права власності на землю на підставі ст.ст.15, 16 ЦК України судовим рішенням, не зможе поновити порушене право. Відносно цільового призначення земельної ділянки, право власності на яку визнається в судовому порядку, судом було встановлено, що відповідно до п. 15 додатку № 5 рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08.07.1998 № 292 «Про передачу у приватну власність присадибних земельних ділянок по заявам громадян» [PERSON] було передано у приватну власність згідно Декрету КМУ від 26.12.1992 № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» земельну ділянку по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель (присадибна ділянка) загальною площею 612 кв.м. (а.с. 107,108). Відповідно до ст.6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 № 561-ХІІ, який діяв на момент оформлення державного акту на право власності на земля, визначено як окремі цільові призначення земельних ділянок, що можуть бути передані громадянам у власність: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та для ведення підсобного господарства. Таким чином, при оформленні державного акту на право власності на землю від 15.06.1999 [NUMBER] було допущено технічну помилку. З огляду на зазначене, суд вважає, враховуючи рішення органу місцевого самоврядування, яким земельна ділянка по [ADDRESS] була передана у власність [PERSON], що вірним цільовим призначенням земельної ділянки є: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Крім того, згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08.07.1998 № 292 [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0612 га, однак в державному акті значиться площа - 0,0616 га. Відповідно до п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У 2013 року за заявою позивачів ТОВ НВП «Укргеопроект» було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до проведених замірів на кадастровому плані було визначено земельну ділянку загальною площею 0,0616 га, з яких: 0,0326 га під забудовою, 0,0290 га під садом (а.с. 137-139). Таким чином фактичні розміри земельної ділянки по [ADDRESS] становлять 0,0616 га, що відповідає площі, визначеної актом встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність (користування) від 07.09.1998 (а.с. 22) та державним актом на право власності на землю від 15.06.1999 [NUMBER] (а.с. 23). В ході судового розгляду не було встановлено претензій з боку інших осіб на земельну ділянку, у зв'язку з чим, суд вважає, що заявлені вимоги щодо перегляду судового рішення від 02 червня 2014 року за нововиявленими обставинами, підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved