Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON]Є звернулася до суду з вищезгаданим позовом, в уточненій редакції якого від 24.11.2015 р. просить поділити майно, що є обєктом спільної власності подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Mersedes-Benz 609, 1984 року випуску, червоно-білого кольору, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстровано на ім'я [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/ 2 частину автомобіля Mersedes-Benz 609, 1984 року випуску, червоно-білого кольору, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстровано на його ім'я; стягнути судові витрати у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем у справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 22.02.2008 року. У період шлюбу придбано автомобіль Mersedes-Benz 609, 1984 року випуску, червоно-білого кольору, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстровано на ім'я відповідача, а вона, позивач, зазначена як особа, що має право управління автомобілем. Шлюбний договір між ними не укладався, домовленість щодо поділу майна між ними відсутня, вважає, що їхні частки у спільному сумісному майні є рівними. Оскільки у добровільному порядку питання поділу транспортного засобу не вирішено, звернулася до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач присутньою не була, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] (договір про надання юридичних послуг від 17.07.2017 року) /а.с.95/ у судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов з уточненими позовними вимогами задовольнити. Відповідач у судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. У заяві від 18.09.2017 року просив позов розглядати за його відсутності, у задоволенні позову відмовити, оскільки спірний автомобіль придбано до укладення шлюбу за його особисті кошти. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] ( довіреність від 19.11.2015 року, дійсна до 19.11.2018 року) /а.с.18/ про час та місце розгляду справи повідомлений, подав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з знаходженням на лікарняному. Будучи присутнім у попередніх судових засідання заперечував проти позову, оскільки відповідач придбав автомобіль за власні кошти до укладення шлюбу, що підтверджується довіреністю від 01.04.2006 року на право керування автомобілем та представництво інтересів власника автомобіля [PERSON] в межах та обсязі, встановленому законодавством. У звязку з тим, що відповідач має двох представників, за їх клопотаннями розгляд справи неодноразово відкладався, доказів поважності неявки суду не надано, розгляд справи по суті закінчено, суд перейшов до судових дебатів, тому розглядає заяву за відсутності представників відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.02.2008 року ( а.с.8), шлюб розірвано 30.09.2015 року (а.с.97,98). За змістом\~\~ст.72 СК України\~позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1ст. 61 СК). \~\~\~\~\~ \~ Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, можуть бути: квартири, жилі та садові ділянки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна та робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами. Спір між сторонами виник стосовно автомобіля MERCEDES-BENZ 608D, держ. номер [NUMBER], помер кузова WDB66806110813262, номер двигуна [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АЕС286823. Відповідно до довіреності від 01.04.2006 року [PERSON] власником спірного автомобіля відповідачу [PERSON] надано право представляти її інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах Державтоінспекції, органах страхування, комісіях, або в будь-яких інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від підпорядкування та форми власності з усіх без винятку питань, повязаних з експлуатацією, наданням в користування, ремонтом, проходженням державного технічного огляду, страхуванням та відчуженням автомобіля ( в тому числі знімати з обліку в МРЕВ ДАІ, керувати) (а.с.77). 18.06.2007 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстром №2857 посвідчена довіреність в порядку передоручення на користування автомобілем на імя [PERSON] ( а.с.77 зворот). Перебування автомобіля в користуванні відповідача до укладення шлюбу, в 2007 році, підтверджується видатковою накладною №СВ-0000027 від 10.02.2007 р., актом №СВ-0010 від 10.02.2017 р., з яких вбачається, що відповідач придбавав запасні частини та здійснював ремонт транспортного засобу (а.с.78). Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], дядько позивача, пояснив, що у 2006 році відповідач брав у ньго в борг гроші в сумі 6000 у.о. для придбання автомобіля, які він повернув восени того ж року. Сторони стали мешкати разом після придбання автомобіля. Свідок [PERSON] пояснив, що його знайома [PERSON] у 2006 році попросила його знайти покупця автомобіля. Він знайшов [PERSON], якому вона продала автомобіль за 6700 у.о. Однак, згідно облікових даних Територіального сервісного центру 1243 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області за [PERSON] 25.02.1980р.н. зареєстрований автотранспорт:автомобіль Автомобіль MERCEDES-BENZ 608D, держ. номер [NUMBER], помер кузова WDB66806110813262, номер двигуна [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію АЕС286823. Автомобіль зареєстрований 26.07.2008 р. на підставі біржової угоди № 103 від 25.07.2008р.(а.с.37). Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобовязується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Така правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Таким чином, транспортний засіб не є майном набутим відповідачем до шлюбу, оскільки довіреність на керування транспортним засобом не є підставою для набуття права власності, автомобіль перебував у користуванні відповідача з 2006 року, тобто до укладення шлюбу з позивачем, проте право власності на автомобіль [PERSON] набув в період шлюбу 25.07.2008 р. Стаття 60 СК України\~презумує виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~\~ Статтею 69 Сімейного кодексу України встановлено, що жінка і чоловік мають право на розподіл майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. \~\~\~\~ У відповідності зі ст. 71 Сімейного Кодексу України, суд при вирішенні спору про поділ майна бере до уваги інтереси дружини, чоловіка й обставини, що мають істотне значення. Із роз'яснень, наданих в пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~та пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Аналізуючи наведені норми права слід зазначити, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Доводи відповідача про придбання цього майна за його особисті кошти не підтверджені належними та допустимими доказами, адже останнім навіть не зазначено за які саме особисті кошти було придбано спірний автомобіль, час отримання ним цих коштів та джерело їх походження тощо. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відомості щодо домовленості між сторонами або укладення шлюбного договору суду не надано. Отже, спірний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки кожної сторони є рівними, тому кожному повинно належать по 1/2 частини спірного автомобіля. З урахуванням викладеного, враховуючи, що відповідач не довів факту придбання спірного транспортного засобу за особисті кошти, право власності на автомобіль виникло у період шлюбу з позивачем, Сімейним кодексом України\~встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, та обовязок по доведенню належності такого майна або його частки на праві особистої приватної власності одному із подружжя законодавцем покладено на того з подружжя, хто вважає спірне майно своєю особистою власністю (ст. 57 СК України, ст.\~10, ч. 1 ст.\~60 ЦПК України), і саме на відповідача покладено обовязок доведення своїх доводів, а пояснення свідків, за відсутності письмових доказів не є достовірними доказами їх обґрунтованості і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, тому суд задовольняє позов у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved