Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 11.10.2012 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №384. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем по справі не склалося через протилежні погляди на шлюб та сімю, відповідач нехтує сімейними цінностями , за ініціативою відповідача виникають постійні сварки, свідком яких є їх спільна дитина , що негативно впливає на психічний стан сина, а також спричиняє позивачу душевні страждання. Позивач вказує на те, що відповідач цілими днями грає в компютерні ігри , захоплюється азартними іграми, а також викрадає з її гаманця грошові кошти. Відповідач не забезпечує сімю матеріально , не піклується про дитину. На даний час їх син знаходиться повністю на її утриманні. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, оскільки втрачено почуття любові та поваги один до одного. З посиланням на викладене та норми ст.ст. 55,56,105,110,112,180-181 СК України, позивач просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила суду, що відповідач фінансово їй не допомагає на протязі судового розгляду справи. Основною причиною розірвання шлюбу є байдуже ставлення відповідача до дитини, зневага до неї як до дружини, а також те, що відповідач матеріально не забезпечує сімю. Вказала що з січня 2015 року вони спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Зазначила, що відповідач не надає допомогу на утримання дитини з часу її народження. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково. Вказав, що згідний на розірвання шлюбу, проте зазначив, що не згідний з підставами розірвання шлюбу зазначеними у позові. Позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі 700,00 гривень щомісячно визнав у повному обсязі. Вважає, що основною причиною розірвання шлюбу є те, що вони проживали разом із батьками позивача. Пояснив, що працює неофіційно, отримує дохід в розмірі 2000-3000 гривень щомісячно,а також зазначив, що має на утриманні доньку [PERSON], [INFO]. Заперечив, щодо доводів позивача в частині захоплення азартними іграми. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали \~справи, всебічно\~ і повно з'ясувавши\~ всі фактичні\~ обставини,\~ на\~ яких\~ ґрунтується\~ позов,\~ об'єктивно оцінивши\~ докази,\~ які\~ мають\~ справи\~ і вирішення\~ спору\~ по\~суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 11.10.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №384, що стверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, серії І-ФМ №096716 від 11.10.2012 року, приєднаним до матеріалів справи/а.с.6/ У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 7/. Як встановлено судом, неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини між подружжям припинені з січня 2015 року. Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є байдуже ставлення відповідача до дитини, зневага до дружини, а також те, що відповідач матеріально не забезпечує сімю. Як встановлено в суді, між сторонами виникли конфліктні стосунки на грунті особистих неприязнених стосунків, що супроводжується сварками. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Обґрунтованими є і вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO]. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України, зокрема згідно до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач [PERSON] свій обов'язок утримувати дитину, що передбачений ст.180 СК України не виконує. Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов'язку батьків піклуватися про своїх дітей. Згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2015 рік затверджено на 2015 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1032 гривні ; на дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів судом враховано наявність обставин передбачених ст. 182 СК України, зокрема в судовому засіданні відповідачем стверджено , що він має щє одну дитину від іншого шлюбу - [PERSON] [INFO] на утриманні, проте належних та допустимих доказів до суду не надав, не має на утриманні непрацездатних осіб , працює неофіційно, має нерегулярний дохід та позовні вимоги в частині стягнененя аліментів повністю визнає. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Проте, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено. Відповідно до абз.1, 4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при вирішенні справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", №3 від 15.05.2006р., ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом та максимальний розмір аліментів, що підлягатимуть стягненню з боржника, не може перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до\~ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи та враховуючи те, що відповідач визнає позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття підлягають до задоволення. Таким чином, враховуючи\~\~матеріальне\~\~становище сторін, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб, оскільки аліменти стягуються на користь матері, але для задоволення необхідних життєвих потреб та належних умов виховання та утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними і обгрунтованими оскільки позивачем доведено в судовому засіданні ті обставини на які посилався як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved