Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської радизвернувся до суду з позовом до в інтересах малолітніх: [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: КЗ «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», про позбавлення батьківських прав відносно її дітей та стягнення аліментів на їх утримання у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач являється матір'ю [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що мати дітей-[PERSON] з 2000 року перебуває на обліку у лікаря-психіатора з діагнозом: легка розумова відсталість. Відповідно до акту соціального інспектування сім'я [PERSON] має незадовільні умови проживання, не має документів, ведуть аморальний спосіб життя, догляд за дітьми не здійснюють, дитячих речей не має, антисанітарні умови проживання. Таким чином, представник позивача вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимогу у повному обсязі. Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову. Відповідачка, будучи своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслала, своєї думки щодо позову не висловила. Зі згоди представника позивача, не обмеженого у повноваженнях, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. [PERSON] являється матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 09.06.2015 року; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 13.12.2013 року та [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області 03.05.2012 року. [PERSON], з 2000 року перебуває на обліку у лікаря-психіатора з діагнозом: легка розумова відсталість, що підтверджується довідкою КЗ «Ізмаїльська міська лікарня» №03/01-04-1618 від 01.09.2015 року. Відповідно до довідки КП «ІМБТІ» №1064 від 01.09.2015 року, [PERSON] не значиться у числі зареєстрованих власників житла. Згідно витягу з протоколу засідання дорадчого органу з соціального супроводу сім'ї №6 від 22.09.2009 року сім'я [PERSON] перебуває на обліку сімей, які опинились у складних життєвих обставинах та перебуває під соціальним супроводом в Ізмаїльському міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Відповідно до акту соціального інспектування №73 від 11.08.2009 року, сім'я [PERSON] має незадовільні умови проживання, не має документів. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №701 від 10.09.2015 року «Про влаштування малолітньої [PERSON] до дитячого закладу на повне державне забезпечення», 21.09.2015 року малолітня [PERSON] переведена з КЗ «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини. Згідно з рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №702 від 10.09.2015 року «Про влаштування малолітньої [PERSON] до дитячого закладу на повне державне забезпечення», малолітня [PERSON] влаштована до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №703 від 10.09.2015 року «Про влаштування малолітнього [PERSON] до дитячого закладу на повне державне забезпечення», малолітній [PERSON] влаштований до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини. 05.05.2016 року органом опіки та піклування Ізмаїльської міської ради винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що відповідачка дійсно не виконує свої материнські обов'язки, оскільки не приділяє увагу вихованню дітей, не здійснює належний догляд та контроль, не піклується про духовний і фізичний розвиток дітей, не забезпечує їх необхідним харчуванням, не цікавиться здоров'ям, не створює умови для отримання ними освіти, а також не проявляє до дітей материнської уваги та турботи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах малолітніх: [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: КЗ «Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини», про позбавлення батьківських прав слід задовольнити, так як позбавлення її батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дітей. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача аліментів у розмірі 1/2 з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 гривень 20 копійок із зарахуванням його до спеціального фонду Державного бюджету України. Частина 2 ст.367 ЦПК України передбачає, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved