Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, третя особа без самостійних вимог Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла баба [PERSON] - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй домоволодіння та земельну ділянку, а саме садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], Закарпатської області, який розташований на земельній ділянці площею 0,34 та (нуль цілих тридцять чотири сотих гектара). В наслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина, часом відкриття якої є її день смерті. До складу спадщини ввійшли всі права та обов'язки [PERSON], що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме майнові права на майно, яке належало їй на праві власності: садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; За час свого життя, 18 жовтня 2001 року [PERSON] склала заповіт як розпорядження на випадок своєї смерті, посвідченого Сані Г.В. секретарем Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 54. Згідно даного заповіту, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належані їй і на що вона за законом матиме право своєму внукові [PERSON] - позивачу. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та надав всі наявні в нього документи, що підтверджували права [PERSON] на житловий будинок. Потім позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яким є житловий будинок. Проте, нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] повідомила позивача про те, що вона не може видати свідоцтво про право на спадщину з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з чим рекомендує звернутися до суду. Крім того, позивач також звертався про оформлення права власності на житловий будинок до Великодобронської сільської ради Ужгородського району, однак сільська рада відмовила у визнанні права власності. На підставі вищенаведеного позивач зазначає, що прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, останній не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], оскільки [PERSON] та [PERSON] за час свого життя не зареєстрували в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на житло, у такий спосіб не оформивши своє право власності в установленому порядку, а отже просить визнати в порядку спадкування за позивачем - [PERSON] право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у відповідності до викладеного в позовній заяві. В судове засідання представник відповідача Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області не з'явився, надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги визнають. Третя сторона без самостійних вимог Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає. Третя сторона без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 08.08.2003 р. встановлено, що [INFO] померла баба [PERSON] - [PERSON] про що в Книзі реєстрації актів про смерть «08» серпня 2003р. зроблено відповідний запне за № 43, місце реєстрації виконком В. Добронської сільради Ужгородського району Закарпатської області. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй домоволодіння та земельну ділянку, а саме садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], Закарпатської області, який розташований на земельній ділянці площею 0,34 та (нуль цілих тридцять чотири сотих гектара). До складу спадщини, у відповідності до ст. 1218 Цивільного кодексу України ввійшли всі права та обов'язки [PERSON], що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме майнові права на майно, яке належало їй на праві власності, а саме садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно заповіту від 18.10.2001 р., посвідченого Сані Г.В. секретарем Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 54 - [PERSON] склала заповіт. Згідно даного заповіту, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належані їй і на що вона за законом матиме право своєму внукові [PERSON]. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщин) або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриті я спадщини. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України, Позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та надав всі наявні в нього документи, що підтверджували права [PERSON] на житловий будинок. На підставі ст. 1298 ЦК України, Позивач звернувся до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яким є садибний (індивідуальний) житловий будинок. Згідно довідки від 13.06.2014 р. № 02-14/27 нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] повідомила позивача про те, що вона не може видати свідоцтво про право на спадщину з тих підстав, що відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з чим рекомендує звернутися до суду. Крім того, позивач також звертався про оформлення права власності на житловий будинок до Великодобронської сільської ради Ужгородського району, однак сільська рада відмовила у визнанні права власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підтвердження того, що садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці, площею 0,34 га, за її життя належав [PERSON] підтверджується наступними документами: - Довідкою Великодобронської сільської ради Ужгородського району від 17.02.2014 р. № 482, про те, що згідно рішення 8 сесії 22 скликання від 17.03.1997 р. передані у власність [PERSON], померлої [INFO]. наступні земельні ділянки: площею 0,34 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]; 0.16 га для особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS]; - Довідкою Великодобронської сільської ради Ужгородського району від 17.02.2014 р. № 481. про те, що за адресою [ADDRESS] на день смерті [PERSON], який помер [INFO]. проживали та були зареєстровані члени сім»ї: дружина [PERSON] (померла [INFO].) - син [PERSON]. Згідно заяви від 25.01.2008 р., що містить в матеріалах справи [PERSON] відмовився приймати спадщину. - Довідкою Великодобронської сільської ради Ужгородського району від 17.02.2014 р. № 482, про те, що на підставі рішення виконкому Великодобронської сільської ради № 87 від 20.10.1988 р. «Про можливість оформлення права власності на житлові будинки в с. В. Добронь» дворогосподарство за адресою [ADDRESS] належить до колгоспних дворів, головою якого був [PERSON]. Зважаючи на вищевикладене позивач, як єдиний спадкоємець по заповіту та за законом, що прийняв спадщину. Відповідно до положень сі. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року який діяв на час володіння спадкодавцем житлового будинку та земельною ділянкою, громадяни могли мати у власності житловий будинок. Статтею 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому, глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. Відповідно до ст. 134 ЦК Української РСР відчуження жилого будинку, що знаходиться в сільській місцевості можливо було лише за умови, коли громадянину в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку. Набуття у власність [PERSON] житлового будника [ADDRESS] здійснювалось у період норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунальною господарства УРСР 31.01.1966 р. Пунктом 4 зазначеної Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р. встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі. Проте, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання ним актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується іон закон або інший нормативно-правовий акт під час дії якого вони настали або мали місце. Зазначені вище документи, свідчать про належне володіння [PERSON] майно, яке було набуте нею на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документ відповідно до законодавства, яке діяло на момент набуття у власність цього майна. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. На підставі вищенаведеного виникла ситуація, при якій позивач прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, останній не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], оскільки [PERSON] та [PERSON] за час свого життя не зареєстрували в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на житло, у такий спосіб не оформивши своє право власності в установленому порядку. Відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Спадкове майно знаходиться на території Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області як органу місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 та 10, ч. б) ст. 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать б) делеговані повноваження: 5) облік відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням; 10) облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила Книги 6 ЦК застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності. Відповідно до ст.549 ЦК України (в ред.1963 р.) свідченням прийняття спадщини є фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном. Судом встановлено, що позивач вступив в управління та володіння спадщиною [PERSON] та [PERSON], що свідчить про прийняття ним спадщини, тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК України в ред.1963 року, який втратив чинність, але діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді нерухомого майна. Згідно листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена, або коли правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 08.08.2003 р. встановлено, що [INFO] померла [PERSON] про що в Книзі реєстрації актів про смерть « 08» серпня 2003р. зроблено відповідний запне за № 43, місце реєстрації виконком В. Добронської сільради Ужгородського району Закарпатської області. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 18.10.2001 р., посвідченого Сані Г.В. секретарем Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Згідно даного заповіту, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належані їй і на що вона за законом матиме право своєму внукові [PERSON] - позивачу. Позивач, відповідно до ст.529 ЦК є спадкоємцем, оскільки інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились, і фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Про відмову від прийняття спадщини не заявляв. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Свідченням прийняття спадщини відповідно до ст.549 ЦК є фактичний вступ спадкоємця у володіння та управління спадщиною, при цьому такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ст.525, ч.2 ст.549 ЦК). Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування»№4 від 24 червня 1983 року, (яка втратила чинність, але роз'яснювала спірні правові відносини на момент їх виникнення), якщо позивач протягом встановленого строку для прийняття спадщини вступив в управління та володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно. Отже, оскільки позивач прийняв спадщину після смерті баби, а також враховуючи визнання позову відповідачем, то суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Таким чином на підставі вищенаведеного, позовні вимоги підставні і такі, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved