Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], залучивши в якості третіх осіб Київське міське управління юстиції, Державний нотаріус Шістнадцятої Державної нотаріальної контори м. Києва [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С. про визнання заповіту недійсним. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 лютого 2009 р. [PERSON], заповідала йому належну їй частку квартири [ADDRESS] що підтверджується копією заповіту. [INFO] р. [PERSON] - померла. Після чого він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського B.C. із заявою про прийняття спадщини і від нього дізнався, що за два місяці до смерті, [PERSON], заповідала все своє майно - [PERSON]. Заповіт на ім'я, [PERSON], був посвідчений 15 серпня 2013 р. державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], вважає такий заповіт недійсний з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені: На час складання заповіту [PERSON] виповнилося 82 років. Вона, з квітня 2012 року перебувала на обліку у лікаря психіатра в Київській міській психоневрологічній лікарні N22, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Миропольська, буд.8. Також [PERSON] проходила лікування в травні 2012 року Київській міській психоневрологічній лікарні №3, яка розташована за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Академіка Павлова, буд. 7. Однак спроби поліпшити її психічний стан позитивного результату не мали. На день посвідчення заповіту на користь [PERSON] остання перебувала на обліку у лікаря психіатра та внаслідок стійкого психічного розладу була не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] Алозійовича посвідчений 15 серпня 2013 року державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В судових засіданнях позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , який діє на підставі договору № 02/04/15 від 27 січня 2015 року про надання правової допомоги ( а.с. 142, т.1) позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах та зібраних доказів у справі. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON], який діяв за довіреністю ВТР № 510804 від 07.03. 2014 року ( а.с. 40, т.1) [PERSON], [PERSON], які діють за довіреністю НАО 812097 від 09.09. 2015 року 9 а.с. 22, т.2) позовні вимоги не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Войтовський В.С. просили розглядати справу за наявними у ній документами та за відсутності їх представника ( т.1, а.с. 43, 45, т.2, а.с. 7). Третя особа Державний нотаріус Шістнадцятої Державної нотаріальної контори м. Києва [PERSON] , яка була допитані у судовому засіданні 15.05. 2014 року ( а.с. 82-84, т.1) заперечувала проти позовних вимог, при цьому надавши свої усні пояснення. Суд, вислухавши позивача та ого представника, відповідача та його представників. третю особуДержавного нотаріуса Шістнадцятої Державної нотаріальної контори м. Києва [PERSON], допитавши 17.04. 2014 року свідків [PERSON] , [PERSON], [PERSON] ( т. 1, а.с.70-72; 73-75), 30.05. 2014 року; свідка [PERSON] ( т.1, а.с. 87; 91-92); 28.01. 2015 року свідків [PERSON], [PERSON] ( т.1, а.с. 144-145;147-153); 14.04. 2015 року свідка [PERSON] ( т.1, а.с. 169; 171-173); 06.05. 2015 року свідка [PERSON] ( т.1, а.с . 179; 180 -183); 26.06. 2015 року експерта [PERSON] ( т.1, а.с. 210; 212 -215); 04.03. 2016 року експерта [PERSON] ( т.2, а.с. 53; 54- 56), дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав. Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, що позивач [PERSON] є рідним онуком [PERSON] , остання 20 лютого 2009 р. заповідала йому належну їй частку квартири [ADDRESS], що підтверджується копією заповіту ( т.1, а.с. 7). [INFO] р. [PERSON] - померла, що підтверджується повторною копією свідоцтва про смерть від 30.11. 2013 року ( т.1, а.с .4). Після смерті [PERSON] , позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського B.C. із заявою про прийняття спадщини і від останнього йому стало відомо, що за два місяці до смерті, [PERSON], заповідала все своє майно - [PERSON]. Заповіт на ім'я, [PERSON], був посвідчений 15 серпня 2013 р. державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] ( т.1, а.с. 35-36).Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 10 ч.3, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ч.4 ст. 1257ЦК). У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 18 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року" суд визнає заповіт недійсним за позовом заінтересованої особи, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» роз'яснено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення право чину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Тобто підставою для визнання право чину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення право чину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-9цс12, що відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Як вбачається із матеріалів справи, висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 17 листопада 2014 року № 971 містить категоричні дані про те, що [PERSON] в момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними ( т.1, а.с. 123 - 125). Згідно з матеріалами цивільної справи і наданою медичною документацією, [PERSON] з 80-тих років почала звертатися за амбулаторною і стаціонарною медичною допомогою зі скаргами на загальну слабкість, головний біль, запаморочення, нестійкість артеріального тиску, коли в неї було діагностовано «менопаузу», прояви атеросклеротичного ураження кардіальних судин та симптоматику «хронічної церебро- васкулярної недостатності», «остеохондроз хребта». Вищезазначена психоневрологічна симптоматика носила стійко виражений характер, продовжувала в неї прогресувати та на початок 2000-их років ускладнилась виникненням «церебрального атеросклерозу», «дисциркуляторної енцефалопатії» з хронічною вертебро- базилярною недостатністю, астено-вестибулярним синдромом (на тлі «гіпертонічної хвороби» -виписка з МКСХ №7629-2003 та №7388-2004р. з неврологічного відділення КШІ ВВв у МКАХ з поліклініки). З другої половини 2000-их років [PERSON] стало притаманним мнестичне зниження, а з весни 2012р. - епізоди агресивної та неадекватної поведінки в побуті («агресивна до домочадців і 5-річного внука, вмикає побутові електроприбори і плиту, ножем хотіла порізати дитячі речі, самовільно йде з дому...» - згідно з письмовою «заявою» доньки [PERSON] З цього приводу остання 16.05.2012р. була консультована лікарем-психіатром психіатричного диспансеру за місцем її проживання. Виявлено непродуктивність мовного контакту, значні інтелектуально-мнестичні порушення психоорганічного характеру, розрізнені маячні ідеї збідніння і відношення побутового змісту, некритичність до свого стану; встановлено діагноз «Органічне ураження центральної нервової системи судинного генезу з вираженим когнітивним зниженням, параноїдним синдромом і агресією» (див. МКАХ з ДВ №1 КМПНЛ №2). У період з 31.05. по 19.06.2012р. [PERSON] стаціонарно лікувалась у КМПНЛ №3, де була доступна малопродуктивному мовному контактуг дезорієнтованою в обстановці (переважно в часі), виявляла грубі мнестичні порушення (по конфабуляторному типу), періодично вела себе неадекватно ситуації, потребувала нагляду і допомоги з боку медичного персоналу відділення, була некритичною до свого стану. Встановлено діагноз «Органічне ураження головного мозку судинного (атеросклеротичного) ґенезу, психопатоподібний синдром» У період перебування [PERSON] у вказаному у відділенні, у неї стабільне лікуючим лікарем констатувались вищеописані психопатологічні розлади (огляди від 01.06., 05 і 06.06., 07 і 13.06., 15 і 19.06.2012р.). Медичним персоналом відділення було констатовано, що [PERSON] до відділення поступила «у супроводі чоловіка та доньки», була «дезорієнтована в місці перебування...контакт малопродуктивний, схильна до агресивності, весь час вимагає уваги...на місці не утримувалась, їла піл наглядом персоналу...Настрій і пам'ять знижені...» ( т.1, а.с. 16 у МКСХ №430- 2012р. з КМПНЛ №3), вказаний факт не спростовував і сам відповідач [PERSON] та підтвердила допитана у судовому засіданні свідок донька покійної [PERSON] Разом з тим, при огляді [PERSON] психологом від 07.06.2012р. було встановлено наступне - «Контакт формальний. Орієнтована у власній особистості і місці перебування; відмічається амнестичне дезорієнтування в часі. Подразлива. Агресивна. Відношення до процедури обстеження байдуже. Мнестична діяльність ослаблена. Страждає запам'ятовування і відтворення нового матеріалу. Темп протікання психічних процесів загальмований. Активна увага інертна, важко перемикається. Мислення у загальмованому темпі. Рівень процесів узагальнення і відволікання знижений. Коло інтересів і потреби обмежені. Критика до свого стану знижена...на перший план виступає інтелектуально-мнестичне зниження, соціальна дезадаптація...» ( т.1, а.с . 21. в МКСХ №430-2012р. з КМПНЛ №3). Упродовж весни - осені 2013р. [PERSON] надавалась амбулаторна медична допомога спеціалістами поліклініки за її місцем проживанню, а в травні 2013р. стаціонарно лікувалася в терапевтичному відділенні КМКЛ №1, коли в неї об'єктивно констатувалась симптоматика «виражених когнітивних змін» (огляди терапевта поліклініки в період вересня - жовтня 2013р., огляд невропатолога в КМКЛ №1 від 23.05.2015 року та огляд невропатолога поліклініки від 19.08.2013р. - МКАХ з поліклініки, виписка з МКСХ №9490-2013р. з КМКЛ №1, ( т. 1, а.с. 47-48), вказані обставини підтверджені допитаними у судовому засіданні експертами [PERSON] та [PERSON], останні категорично стверджували , що під експертна на період часу, 15.08.2013р. страждала органічним ураженням головного мозку, яке на той час ускладнилось виникненням у неї симптоматики судинного недоумства і відповідно вищезазначеному, під експертна тоді за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. При цьому, [PERSON] не була визнана недієздатною. Разом з тим, експерти [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що компакт-диски з показаннями свідків у судових засіданнях від 17.04, 15.05, та 30.05. 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та нотаріусом [PERSON] ( а.с. 70-71, 82-84, 91-92, т. 1) ніяким чином не вплинули на результати та правильність висновків експертизи, оскільки експертний висновок надавався тільки на підставі медичної документації Отже, як вбачається з медичної документації [PERSON] у зв'язку з отриманим нею «закритим переломом шийки правої стегнової кістки із незначним зміщенням відламків», їй 25.02.2013р. у приймальному відділенні МКЛШМД, та в подальшому, травматологом поліклініки за місцем проживання, надавалась амбулаторна медична допомога, коли наявності будь-яких особливостей психоневрологічного стану, не констатувалось.У вищезазначений термін часу терапевтом поліклініки останній також надавалась амбулаторна медична допомога з приводу її скарг на нестійкість артеріального тиску, запаморочення, виражену загальну слабкість та зниження пам'яті, коли при оглядах від 06.06., 10.09., 13.09., 14.10. і [INFO] поряд з попередньо встановлюваними їй соматичними діагнозами, також діагностувалась «Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІст. з цефалгічним синдромом, правобічною пірамідною недостатністю, значними когнітивними змінами...» ( т.1, а.с. .47-48). Тобто у період з 14.05. по 30.05.2013р. [PERSON] стаціонарно лікувалась у терапевтичному відділенні КМКЛ №1, коли при консультації неврологом від 23.05.2013р. у неї було діагностовано «Дисциркуляторну енцефалопатію ІІІст. у вигляді цефалгічного синдрому, правобічної пірамідної недостатністю, виражених когнітивних змін» (виписка з МКСХ №9490- 2013р. з KMKJI №1 у МКАХ з поліклініки). Згідно з довідкою в справі, [PERSON] в період липня - жовтня 2013 року «...перебувала на надомному обслуговуванні (на обліку) у відділенні соціальної допомоги вдома «Ново-Дарницьке» ТЦСО (надання соціальних послуг) Дарницького району в м.Києві державної адміністрації ( т.1, а.с. ЗЗ), вказаний факт підтвердила допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] Як встановлено у судовому засіданні, 15.08.2013р. о 09год.10хв. ранку [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], заповіла своє майно гр. [PERSON], даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом 16-ї КДМО [PERSON], вдома («у зв'язку з хворобою») ( т. 1, а.с. 8), а відповідно до виписки з амбулаторної картки [PERSON] 19.08.2013р.невропатологом поліклініки надавалась амбулаторна медикаментозна допомога [PERSON] та було встановлено діагноз «Церебро-васкулярна хвороба. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-Ш ступеню з вираженим астено-невротичним синдромом, інтелектуально- мнестичним зниженням, правобічною пірамідною недостатністю. Гіпертонічна хвороба III ступеню», ( т.1, а.с.47-48). [INFO] [PERSON] перебуваючи в себе вдома померла «...від прогресуючої хронічної серцево-судинної недостатності...» (т, 1 а.с. 4, 48). Під час розгляду справи, будучи допитаною в якості свідка [PERSON]- (дільничний) лікар, пояснила, що [PERSON] наглядала з 25.02. 2015 року до її смерті у зв"язку з закритим переломом шийки правої стегнової кістки із незначним зміщенням відломків . Вона приходила до неї додому, остання поводила себе адекватно, в серпні 2013 року вона до неї не заходила, а на початку вересня 2013 року [PERSON] самостійно пересуватися не могла, була лежачою, покращень стану здоров»я у останньої не відмічалось. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що покійна [PERSON] їй доводилася бабусею, з 2010 року провідувала її, останній раз її бачила на початку жовтня 2013 року, реагувала адекватно, про стосунки між її двоюрідним братом та про заповіти їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що останній раз спілкувалася з своєю рідною тіткою на її дачі у 2010 році, декілька разів спілкувалася з нею по телефону, останній раз спілкувалася, коли [PERSON] зламала ногу, відповідала тільки на питання так чи ні, або взагалі мовчала. Посилання третьої особи Державного нотаріуса Шістнадцятої Державної нотаріальної контори м. Києва [PERSON] на те, що під час посвідчення заповіту [PERSON] була в дієздатності не обмежена, перебувала при здоровому розумі та ясній пам'яті, а тому розуміла значення своїх дій та бажала реального їх настання, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки такі посилання є візуальним спостереженням та суб'єктивною оцінкою третьої особи. До того ж, надані документи свідчать, що внаслідок психічних розладів у період складання заповіту померла [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними, цей факт встановлений висновком посмертної судово-психіатричної експертизи № 971 від 17 листопада 2014 року, який відповідає вимогам, що пред'являються до цього документа, викладені в ньому дані не викликають сумніву щодо їх достовірності. Крім того, у висновку проведеної у справі посмертної експертизи вказано про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення заповіту - 15.08.2013р., - розуміти значення своїх дій та керувати ними. Отже, показання, надані в судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - суд оцінює критично. Разом з тим, не можуть бути покладені в основу рішення і твердження відповідача [PERSON] щодо спроможності [PERSON] керувати своїми діями та розуміти значення своїх дій при складанні заповіту 15 серпня 2013 року, оскільки спростовуються медичною документацією, матеріалами справи та доказами у їх сукупності. Таким чином, з»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Таке рішення суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України у справі №6-9цс12 від 29.02.2012р. Тобто, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вказані докази у сукупності повністю підтверджують той факт, що на момент складення заповіту померла [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. А докази, які спростовують зазначені обставини, в матеріалах справи відсутні. При проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи судовими експертами були додержані всі вимоги чинного законодавства, в межах їх компетенції та повноважень, на підставі інформації та документів, наявних на час проведення експертизи, відповідь на поставлене питання щодо того, в якому фізичному та психічному стані знаходилася [PERSON] в момент укладення заповіту, з урахуванням її захворювання, та чи могла вона усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними під час складання заповіту, з урахуванням її захворювань, викладена повно та відповідає іншим фактичним даним, дослідницька частина узгоджена з підсумковою частиною висновку, висновок експертизи обґрунтований та узгоджений з іншими матеріалами справи, тому зазначений висновок посмертної судово-психіатричної експертизи є об'єктивним, достовірним та правдивим, і повинен бути покладений в основу судового рішення стосовно вирішення заявленого позову та визнання заповіту недійсним, так як на момент складення заповіту померла [PERSON] не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними. Отже, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт, який був складений 15 серпня 2013 року [PERSON] на ім'я відповідача, посвідчений Державного нотаріуса Шістнадцятої Державної нотаріальної контори м. Києва [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5-603, є недійсним. На підставі викладеного та,

Outcome: approved