Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2020 року [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. 16 липня 2020 року за № 10976 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у розмірі 15 161,65 грн; вирішити питання про стягнення на користь позивача судових витрат. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається не те, що виконавчий напис нотаріуса вчинений поза межами строку, передбаченого для вчинення зазначеної нотаріальної дії, тобто з дня виникнення права вимоги банку до [PERSON] на день вчинення виконавчого напису нотаріуса № 10976 від 16 липня 2020 року минуло понад три роки. Між тим, умовами договору визначений строк дії карткового рахунку до 30 червня 2009 року та після зазначеного строку банк позбавлений права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. Процесуальні дії у цивільній справі 02 грудня 2020 року ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва постановлено направити вказану справу, разом із заявою про забезпечення позову, за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Надалі, 05 березня 2021 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу суду першої інстанції скасовано та направлено справу до Голосіївського районного суду міста Києва для продовження розгляду. На підставі розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду міста Києва Щербака А.В. від 23 березня 2021 року № 308, матеріали цивільної справи за даним позовом надійшли в провадження судді Кахно І.А. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, поряд із цим вказаною ухвалою вирішено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С. належним чином завірні копії всіх документів, які слугували підставою для вчинення виконавчого напису від 16 липня 2020 року за № 10978. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О. С., вчиненого 16 липня 2020 року за № 10378 про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) до набрання рішенням суду законної сили. Аргументи учасників справи Відповідач про судовий розгляд справи повідомлявся у спосіб, передбачений ЦПК України, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, яку відповідач отримав 22 квітня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Треті особи пояснення на позов та/або будь-які клопотання до суду не подавали. Крім того, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення приватний нотаріус Горай О. С. 08 вересня 2021 року отримав копію ухвали суду про витребування доказів, однак станом на час розгляду справи на виконаня її вимог не надіслав суду відповідних документів. З урахуванням дотримання розумних строків розгляду справи, на підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини Судом установлено, що 16 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під № 10978, яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «Вердикт Капітал», який є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року, який укладений між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] так як строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 04 липня 2019 року по 11 березня 2020 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] , предметом якого є відкриття банком кредитної лінії типу Visa Classik строком дії до 30 червня 2009 року. У подальшому, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клименком Р. В. винесено ряд постанов в рамках примусового виконання виконавчого напису нотаріуса ВП № 62713877, а саме: про відкриття виконавчого провадження від 04 серпня 2020 року; про стягнення з боржника основної винагороди від 04 серпня 2020 року; про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 18 серпня 2020 року. Норми права, які застосовував суд, мотиви суду Відповідно до положень статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до положень статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно положень статті 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до положень пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності із встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Нормативними положеннями пункту 10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Установлено, що на час вчинення оспорюваного виконавчого напису від 16 липня 2020 року за реєстровим № 10978, яким стягнуто безпосередньо заборгованість за кредитом, кінцевий термін повернення основної заборгованості настав - 30 червня 2009 року, отже, вказаний строк є кінцевим строком погашення заборгованості та саме з цього строку у банку виникнуло право вимоги до боржника про сплату заборгованості за кредитним договором. Тобто, з дня виникнення права вимоги у кредитора до позивача станом на час вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років. У той же час, за виконавчим написом стягнуто строкову заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом за період з 04 липня 2019 року по 11 березня 2020 року, що не відповідає приписам статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат". Крім того, стягуючи з позивача суму заборгованості, в тому числі і за відсотками та комісією, за період з 04 липня 2019 року по 11 березня 2020 року, приватний нотаріус не врахував висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тобто, нотаріус порушив законність нарахування відсотків і комісії за кредитним договором, оскільки після 30 червня 2009 року, тобто після настання строку виконання кредитного договору, кредитор міг здійснювати лише нарахування згідно з приписами частини другої статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу. За встановлених обставин відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, що виник на підставі кредитного договору № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року та зазначений у виконавчому написі нотаріуса є безспірним за строком виникнення права пред`явлення вимоги та нарахованими відсотками та комісією, що підтверджується, між тим, постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі 761/31911/16 та свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій. Відтак, вказана у виконавчому написі сума є не безспірною. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які спростовують безспірність суми боргу, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, що оскаржується. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Виходячи з вищевикладеної норми, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з сплати судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 840,8 грн та судового збору за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 420,4 грн, платіжні доручення про сплату позивачем зазначених коштів, міститься в матеріалах справи.

Outcome: approved