Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Бершадського району Вінницької області. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 10.12.2012 року помер [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина що складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідними частками господарських будівель і споруд № 118 по вул. Комарова, с. Флорино, Бершадського району, Вінницької області. Право власності на зазначену частину житлового будинку батько набув відповідно до договору дарування, укладеного 21 березня 1995 року між ним та [PERSON] (його батьком). Цей договір було посвідчено державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі № 623. Позивач являється сином [PERSON]В, інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом не має. Оскільки оригінал договору дарування не зберігся, то позивач звернувся до державного нотаріуса, де 24.12.2014 року йому було видано дублікат договору дарування на бланку серії НАВ № 891917, зареєстрований в реєстрі № 2052. Коли позивач звернувся в нотаріальну контору з метою оформити право власності на зазначений будинок, то приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу 19.02.2015 року йому була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 18/02-31. Відмовою послугувало те, що, право на спадщину за законом на нього не може бути переоформлено в звязку з тим, що наданий позивачем дублікат договору дарування належної батькові частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства. На даний час провести реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно можливості немає, оскільки відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» подання документів для проведення державної реєстрації прав здійснюється особисто заявником або шляхом надсилання поштою з описом вкладення. В даному випадку заявником мав би бути батько його, але він уже помер, а тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву в якій заявлені вимоги підтримав. Просить заяву задоволити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву за підписом сільського голови в якій заявлені вимоги визнає. Просить справу слухати у відсутність представника позивача. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. 10.12.2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 248850, виданого 11.12.2012 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради. Після його смерті залишилась спадщина що складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідними частками господарських будівель і споруд № 118 по вул. Комарова, с. Флорино, Бершадського району, Вінницької області. Право власності на зазначену частину житлового будинку батько набув відповідно до договору дарування, укладеного 21 березня 1995 року між ним та [PERSON] (його батьком). Цей договір було посвідчено державним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі № 623. 25.03.1995 року на підставі вказаного договору дарування належну батькові частину житлового будинку було зареєстровано Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації (інвентаризаційний № 1395), що видно з копії зазначеного договору дарування. Позивач являється сином [PERSON], що підтверджується копією його свідоцтва про народження серії ІІІ-АМ № 388738, виданого 13.07.1985 року [PERSON] сільською радою. Крім нього інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом не має. Оригінал договору дарування не зберігся і з цієї причини позивач звернувся до державного нотаріуса, де 24.12.2014 року йому було видано дублікат договору дарування на бланку серії НАВ № 891917, зареєстрований в реєстрі № 2052. Коли позивач звернувся в нотаріальну контору з метою оформити право власності на будинок, то приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу 19.02.2015 року йому була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 18/02-31 через те, що наданий позивачем дублікат договору дарування належної батькові частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства. На запит нотаріуса КП «Бершадське районне бюро технічної інвентаризації була надана відповідь від 18.02.2015р. № 16 відповідно до якої, дублікат договору дарування не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до чинного законодавства. На даний час провести реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно можливості немає, оскільки відповідно до пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень і порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» подання документів для проведення державної реєстрації прав здійснюється особисто заявником або шляхом надсилання поштою з описом вкладення. В даному випадку заявником мав би бути батько позивача, але він уже помер. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В ч. 2 ст. 1223 ЦК України вказано, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки позивач є сином [PERSON] то відповідно до статті 1261 ЦК України являється спадкоємцем першої черги. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, як передбачено ст. 1218 ЦК України. Інформаційним листом Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно- правових актів. На час з набуття у власність [PERSON] частини житлового будинку порядок реєстрації нерухомого майна визначався інструкцією « Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою 31.01.1966р. Міністерством комунального господарства УРСР та погодженою 15.01.1966р. Верховним судом УРСР. Пунктом 4 цієї інструкції визначено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до розділу IV цього нормативного акту порядок реєстрації права власності на будинок або домоволодіння здійснювався в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до п. 23 цього розділу на підставі перевірених документів і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток N 4). Отже, подарована [PERSON] 1/2 частина житлового будинку була зареєстрована 25.03.1995р. в Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації відповідно до вимог діючого на той час законодавства. На момент реєстрації будинку законодавством не вимагалось внесення даної інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, так як даний Реєстр почав функціювати значно пізніше, з введенням в дію Постанови Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно». Окрім того, на момент укладення договору дарування виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до моменту набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Статтею 4 Цивільного Кодексу України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже право власності на 1\\2 частину житлового будинку набуте батьком позивача на законних підставах, зареєстроване відповідно до діючого на той час законодавства. Відповідно позивач, як спадкоємець після смерті батька, має право успадкувати належну йому нерухомість. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи визнання відповідачем [PERSON] сільською радою Бершадського району Вінницької області позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved