Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач 01 червня 2017 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вона з 1992 року по 17 травня 2005 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Він є батьком її малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу малолітня дочка залишилася проживати разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Їй дуже важко самій утримувати дочку та забезпечувати її усім необхідним. Відповідач у добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, по іншим виконавчим листам стягнення з нього не проводяться. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 15 грудня 2017 року набув чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивач [PERSON] у судовому засіданні обставини, викладені у позовній заяві підтвердила та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительниці підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що вважає, що малолітня дитина - [PERSON], [INFO] року не є його рідною дочкою, у звязку з тим, що позивач особисто повідомила йому про те, що вона протягом тривалого часу мала стосунки з іншими чоловіками і він не є батьком - [PERSON], а лише записаний ним. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у позові відмовити, у звязку з тим, що його довіритель повідомив, що він не є батьком - [PERSON]. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 1992 року по 17 травня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 3), яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Позивачу дуже важко самій утримувати дочку та купувати їй усе необхідне. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України- батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст. 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено у абзаці 3 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей…; інші обставини, що мають істотне значення. Посилання відповідача [PERSON] та його представника - [PERSON] на те, що він не є батьком дитини, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли, доказів цього, всупереч ст. ст. 12,81 ЦПК України відповідачем та його представником суду не надано. Докази про те, що з відповідача проводяться стягнення за іншими виконавчими листами в матеріалах справи відсутні. При визначені розміру аліментів у частці від заробітк у(доходу), суд вважає, що саме 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача є необхідною для задоволення розумних потреб дитини. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON], суд враховує вимоги ст. 182 СК України, інтереси та права дитини щодо її достатнього утримання, які жодним чином не мають бути обмеженими, враховуючи встановлені обставини та зазначені вимоги закону,

Outcome: approved