Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилається на те, що 12 лютого 2009 року уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Почаєвицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис за №02. В підтвердження своїх позовних вимог покликається на те, що від даного шлюбу у них 25 травня 2009 року народився син [PERSON]. Вказує на те, що сімейне життя у них не склалося. Чоловік почав вживати наркотики. Від цього він став агресивним, дратівливим, почав ображати її і, як наслідок, вона змушена була припинити відносини з чоловіком. Впродовж пяти років проживають окремо, не ведуть спільне господарство. Між ними немає взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Шлюб носить формальний характер. Вони не мають бажання бути разом. Кожен з них живе своїм життям, примирення між ними неможливе. В звязку з цим вона дійшла до висновку, що стосунки зберегти неможливо, так як вони стали чужими людьми. Позивач в судове засідання не зявилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, не заперечила щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про дату, час та місце слухання справи. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи, про що не заперечила позивач. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 лютого 2009 року, Почаєвицькою сільською радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис за №02. Від даного шлюбу у подружжя 25 травня 2009 року народився син [PERSON]. Так, згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3 та 4\~статті 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до положень ст. 111 СК України суд повинен вживати заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, судом встановлено, що протягом тривалого часу подружжя не підтримує подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін та дітей, а тому шлюб слід розірвати. Висновок суду в даному випадку відповідає вимогам ст.112 СК України та п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", згідно яких суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Outcome: approved