Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у серпні 2014 року до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 29 вересня 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та будуть проживати після розірвання шлюбу. Спільне життя з відповідачем не склалось, через постійні сварки внаслідок зловживання відповідачем алкогольними напоями. Відповідач мав постійні прояви ревнощів, ініціював сварки та були непоодинокі випадки її побиття. Доводилося викликати міліцію та відповідача притягували до адміністративної відповідальності. Позивачка була вимушена у лютому місяці 2014 року залишити чоловіка та стала проживати у батьків у с. Зуєвці Миргородського району. Згодом переїхала проживати в с.Хорошки Оржицького району, де мешкає постійно та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, відповідач теж проживає без реєстрації шлюбу з іншою жінкою. Просить шлюб розірвати. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що з відповідачем зареєструвала шлюб 29 вересня 2014 року. Шлюбні відносини між сторонами припинені через постійні сварки на ґрунті зловживання відповідачем спиртними напоями, сторони проживають окремо. Позивачка перебуває у фактичних шлюбних стосунках з іншим чоловіком, від якого чекає дитину. Тому вважає, що подальше збереження сім'ї, примирення та спільне проживання неможливе. Неповнолітні діти сторін з серпня 2014 року проживають разом з батьком - відповідачем по справі, проте просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з нею. В подальшому вимоги про визначення місця проживання неповнолітніх дітей просила залишити без розгляду, оскільки на даний час не має можливості забрати дітей до себе, планує їх забрати навесні після народження у неї дитини. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Не згідний сплачувати на користь позивачки понесені нею судові витрати, оскільки на його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2007 року Зуєвецькою сільською радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис № 2 (а.с.15). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. (а.с.5,6). На даний час діти проживають з відповідачем [PERSON] (а.с.26) у с. Вечірки Пирятинського району Полтавської області та спору про їх місце проживання не виникає. Вимоги позивачки про визначення місця проживання дітей разом з нею за її заявою залишені без розгляду. Спільне життя між сторонами не склалось через постійні сварки, непорозуміння та втрату взаємних почуттів. Шлюбні відносини між сторонами припиненні. Сторони разом не проживають, позивачка створила сім'ю з іншим чоловіком, від якого чекає дитину. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони спільно однією сім'єю не проживають та не бажають поновлювати сімейні стосунки, примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сім'ї суперечитиме інтересам сторін та моральним засадам суспільства, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та їх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні, що у 2014 році складає 487,20 грн. Таким чином, заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу в сумі 300 грн, яка полягала в підготовці та складанні адвокатом позовної заяви, на думку суду, є обґрунтованим. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене та клопотання позивачки про стягнення з відповідача на свою користь лише половини понесених нею судових витрат, вимоги про стягнення з відповідача судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 121,80 грн та витрат на правову допомогу у сумі 150 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved