Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Ізмаїльської міської ради, який згодом уточнила, про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем [PERSON], та визнання за нею, як спадкоємцем за законом другої черги, права власності на спадкове \~майно, яке залишилося після смерті 01.10.2014 року сестри та складається із: квартири №6, розташованої в м.Ізмаїл Одеської області по просп. Суворова, №12; квартири №125, розташованої в м.Київ по вул. Микитенка, №27. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за тих підстав, що не доведено родинний зв'язок із спадкодавцем. Крім цього, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу 9/108 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по просп. Суворова, №12 в м. Ізмаїлі Одеської області, в які входять із літ.А-кв.6 (приміщення №1-коридор; №2-санвузел; №3-ванна; №4-кухня; №№5, 6, 7 житлові), ? літ.Г, ? літ.В, укладений 17.07.1998 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], з іншої сторони, зареєстрований на Одеській Товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №3472. У судовому засіданні позивач та їх представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до Ізмаїльської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного. Згідно з п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Як вбачається з свідоцтва про народження [PERSON] серії І-БА, у відомостях про матір зазначено - [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-МЮ №425500, 19.02.1977 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до довідки №160/353, виданої відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, 17.02.1962 року, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] присвоєно прізвище - [PERSON] (актовий зазапис №76). Згідно з довідкою відділу ЗАГС Дзержинського району м.Кривий Ріг, 23.04.1969 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], та [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (актовий запис №682). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що спадкодавець [PERSON] приходиться позивачу [PERSON] рідною сестрою. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка свідчать про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин, зокрема, що померла 01.10.2014 року [PERSON] приходиться позивачу [PERSON] рідною сестрою. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до Ізмаїльської міської ради в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу, суд виходить з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 17.07.1998 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], з іншої сторони укладений договір купівлі-продажу 9/108 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по просп. Суворова, №12 в м. Ізмаїлі Одеської області, в які входять із літ.А-кв.6 (приміщення №1-коридор; №2-санвузел; №3-ванна; №4-кухня; №№5, 6, 7 житлові), ? літ.Г, ? літ.В, який посвідчений представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №3472, зареєстрований КП «Ізмаїльське МБТІ» 27.07.1998 року за №62г-45. Сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне його виконання: [PERSON] вселилися у придбану квартиру і відкрито користувалася нею, 01.10.2014 року померла. На час розгляду справи зазначений договір не оскаржений і не скасований. Як вбачається із свідоцтва про смерть серії І-ЖД №388330, виданого 04.10.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] померла 01.10.2014 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. \~ Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. \~ Так, нормами ст.47 ЦК УРСР 1963 р., діючими на момент укладення договору купівлі - продажу, встановлювалося, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, передбачених законом та недотримання в цих випадках нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність, але якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України "Про товарну біржу", згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі. Зі змісту ч.2 ст.11 Закону України Про власність, який діяв на час укладення угоди, слідує, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. На час укладення угоди діючим законодавством не була встановлена заборона укладати договори купівлі-продажу квартир на біржі. Це також підтверджується положеннями Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за № 121, де в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, зазначені договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею. Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (15.06.1996 року), - договір-купівлі продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок, що відчужується. Приймаючи до уваги, що обидві сторони повністю виконали умови договору купівлі-продажу, зареєстрували його на товарній біржі і в КП Ізмаїльське МБТІ, що не суперечило ч.3 ст.9 ЖК УРСР, а також ту обставину, що [PERSON] померла, суд доходить висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним відповідно до ст.47 ЦК України в редакції 1963 року. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У судовому засіданні встановлено, що квартира №6, розташована в м.Ізмаїл Одеської області по просп.Суворова, №12, належала на праві особистої власності [PERSON], що підтверджено договором купівлі продажу нерухомого майна №3472, завіреного Одеською товарною біржею, зареєстрованого КП «Ізмаїльське МБТІ» 27.07.1998 року за №62г-45. Крім цього, квартира №125, розташована в м.Київ по вул.Микитенка, №27, належала на праві особистої власності [PERSON], на підставі договору дарування, завіреного Десятою Київською державною нотаріальною конторою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД №388330, виданого 04.10.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, [PERSON] померла 01.10.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на вищезазначене спадкове майно. За життя спадкодавець заповіту не залишала, що підтверджено спадковою справою №409/2014 після смерті [PERSON] Спадкоємців за законом першої черги, а також осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] немає. Спадкоємцями за законом другої черги відповідно до ст.1262 ЦК України після смерті [PERSON] є рідна сестра [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем [PERSON], однак у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття. Письмовою відповіддю Ізмаїльської державної нотаріальної контори за №2211/02-14 від 11.09.2015 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не підтверджено родинний зв'язок із спадкодавцем. Враховуючи, що у судовому засіданні позивачем доведено факт родинних відносин із спадкодавцем, а також право на отримання спадкового майна, яке залишилося після смерті останнього, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved