Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON]. звернулася до суду з позовом до [PERSON]. в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS], власником якого є позивачка. В обгрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 15 лютого 2002 року на праві власності позивачці [PERSON]. належить житловий будинок з надвірними будовами за адресою: [ADDRESS], Красноградського району, Харківської області. відповідачка [PERSON]. також зареєстрована в цьому будинку, але вже понад шість років відповідачка в належному їй будинку не проживає, оскільки з сином позивачки розлучився 24.04.2010 року і з того часу відповідачка в будинку не з"являлась. Тому позивачка просять суд визнати [PERSON]. особою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та пояснила суду, що відповідачка фактично не проживає в належному їй будинку вже понад шість років з листопада 2008 року, ніяких витрат, пов"язаних з утримання житла не несе, де мешкає невідомо. Тому позивачка [PERSON]. і просить суд визнати [PERSON]. такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні підтвердили факт не проживання [PERSON]. в будинку позивачки. Відповідач [PERSON]. не прибула в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладання розгляду справи від неї не надходило. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивачка є власницею будинку за адресою: [ADDRESS], Красноградського району Харківської області на підставі договору дарування житлового будинку від 15 лютого 2002 року за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON]. Відповідно до положень ч. 1 ст. 383 ЦК України власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову та пояснень позивачки та свідків вбачається, що [PERSON]. не проживає у будинку позивачки більше шести років з власної волі і залишила, його переїхавши на інше постійне місце проживання, а своєю реєстрацією у будинку порушує право позивачки як власників на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Згідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved