Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON], третя особа : Мукачівський районний сектор ДМС України в Закарпатській області про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що в його, [PERSON], приватній власності знаходиться житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS]. Після укладення шлюбу його доньки з [PERSON], 26 березня 2013 року останнього було зареєстровано за вищевказаною адресою. Однак після реєстрації [PERSON] фактично у його будинку не проживав і не проживає на даний час, однак відмовляється в добровільному порядку знятися з реєстрації місця проживання. Тому звертається до суду та просить усунути перешкоди у здійсненні ним, [PERSON], право користування та розпорядження належним йому на праві власності будинком [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі та просить суд їх задоволити. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, судовою повісткою в порядку статті 74 Цивільно - процесуального кодексу України, причину неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 169 Цивільно - процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 224 цього Кодексу. Третя особа - представник Мукачівського районного сектору ДМС України в Закарпатській області у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Судом належними доказами встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 28 січня 2000 року виконавчим комітетом Кольчинської селищної ради народних депутатів на підставі Рішення Кольчинської селищної ради за № 48 від 15 жовтня 1999 року та реєстраційного напису на правовстановлюючому документі, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS](а.с.5). -2- З будинкової книги, яка видана для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] [INFO], паспорт серії [NUMBER] виданий Красилівським РВ УМВС України в Хмельницькій області 21 серпня 2002 року, зареєстрований за адресою : [ADDRESS] - 26 березня 2013 року (а.с.6-9). Відповідно до Довідки за № 372 від 24 лютого 2015 року виданої виконкомом Кольчинської селищної ради Мукачівського району - [PERSON], 21 серпня 1986 року за адресою : [ADDRESS] не проживає з 2013 року (а.с.10). 18 березня 2015 року селищним головою с.Кольчино - Дуб М.В. та секретарем виконкому - Окогриб О.І., надано Акт за № 02-9-6/205 про те, що [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2013 року про що засвідчили своїми підписами: [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], який проживає за адресою : [ADDRESS]. Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в частині 3 статті 13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до частини 1 статті 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування житлом внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Нормами статті 405 Цивільного кодексу Українипередбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Так, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В пункті 1 статті 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод,гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Так, Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 28 січня 2000 року, є власником будинку [ADDRESS]. 26 березня 2013 року за вищевказаною адресою був зареєстрований громадянин [PERSON], який згідно Довідки та Акту Кольчинської селищної ради за вищевказаною адресою не проживає з 2013 року, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано. З урахуванням наведеного, всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - слід задоволити. Згідно статті 88 Цивільно - процесуального кодексу Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved